ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/1963/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Студенець В.І.

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників учасників справи:

позивача - Носика Б.М.,

відповідача - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 (головуючий суддя - Алданова С.О., судді: Ткаченко Б.О., Зубець Л.П.) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2022 (суддя Сівакова В.В.)

у справі №910/1963/22

за позовом Корпорації "ТСМ ГРУП"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" ДП НАЕК "Енергоатом"

про стягнення 2784406,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст обставин справи

1.1.Корпорація "ТСМ ГРУП" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" (далі - ДП НАЕК "Енергоатом") про стягнення 2784406,94 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).Також позивач заявив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які він поніс та планує понести, складає: 250596,61 грн судового збору та 57000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

1.2.У підготовчому засіданні 05.07.2022 представник Корпорації "ТСМ ГРУП" повідомив, що позивач подасть заяву про стягнення витрат на професійну допомогу протягом 5 (днів) з моменту проголошення рішення у справі.

1.3.06.07.2022 до суду надійшла заява Корпорації "ТСМ ГРУП", в якій позивач повідомив, що докази на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 57000 грн будуть подані до суду протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення судового рішення.

1.4.20.07.2022 до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн.

1.5.Господарський суд міста Києва рішенням від 21.07.2022 у справі №910/1963/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, позов задовольнив повністю. Стягнув з ДП НАЕК "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 2784406,94 грн боргу, 41766,10 грн витрат по сплаті судового збору. Призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 28.07.2022.

1.6.26.07.2022 Корпорація "ТСМ ГРУП" звернулась до місцевого господарського суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 57000 грн.

1.7.26.07.2022 на електронну адресу суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яка за змістом є тотожною заяві, що подана безпосередньо до канцелярії суду.

1.8.27.07.2022 до суду надійшло клопотання ДП НАЕК "Енергоатом" про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн, мотивоване тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження понесених витрат, а саме доказів виконання послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових відповідних послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також відповідач зазначив, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

1.9.Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 28.07.2022 у справі №910/1963/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, стягнув з ДП НАЕК "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 57000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

1.10.Судові рішення мотивовані відповідністю заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, визначеним статтею 126 ГПК України, та відсутністю підстав для його зменшення.

2.Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

2.1.ДП НАЕК "Енергоатом" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2022 у справі №910/1963/22 і прийняти нове рішення, яким зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги до 1000 грн.

2.2.Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження вищезазначених судових рішень, скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20 (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), згідно з яким відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

2.3.Скаржник зазначає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності. Позивач відповідно до статті 74 ГПК України не надав доказів, які б довели, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін, а отже ці витрати не підлягають стягненню з відповідача.

2.4.Корпорація "ТСМ ГРУП" подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

2.5.Позивач стверджує, що до заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу додав документи, які підтверджували наявність та розмір витрат на правничу допомогу, які врахував та оцінив суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, а саме: договір про надання правничої допомоги від 05.08.2021, специфікацію від 31.01.2022 №4, рахунок на оплату юридичних послуг від 31.01.2022, платіжне доручення від 31.01.2022 №443, акт приймання-передачі послуг станом на 21.07.2022 та звіт про надану правничу допомогу станом на 21.07.2022, що в свою чергу свідчить про виконання позивачем умов, наявність яких, відповідно до закону та усталеної судової практики, обумовлює винесення рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

2.6.Позивач зазначає, що оскільки сторони договору про надання правничої допомоги від 05.08.2021 визначили вартість послуг про надання професійної правничої допомоги в специфікації від 31.01.2022 №4 у сумі 57000 грн саме як фіксований гонорар, який не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, згідно з наведеною позивачем судовою практикою такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги, що в свою чергу виключає необхідність відображення інформації про понесені адвокатом витрати часу по кожному з видів робіт (наданих послуг) в детальному описі робіт (наданих послуг) чи іншому документі, що містить такий детальний опис. Тобто такий гонорар не потребує детального опису робіт.

2.7.На переконання позивача, посилаючись на невідповідність заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу критеріям реальності та розумності, а також необхідність її зменшення до 1000 грн, відповідач (скаржник) не наводить жодного обґрунтування цієї суми витрат на правничу допомогу, що свідчить про її безпідставність, як не зазначає й жодних заперечень стосовно здійсненої судом оцінки наявних в матеріалах справи доказів фактичного понесення позивачем витрат на надання правової допомоги у заявленому до стягнення розмірі.

3.Позиція Верховного Суду

3.1.Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним додатковим рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду, в частині стягнення з нього 57000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3.2.Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

3.3.Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статті 131-2 Конституції України, статті 16 ГПК України , відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

3.4.Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

3.5.Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

3.6.Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

3.7.Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

3.8.Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3.9.Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

3.10.Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

3.11.Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.

3.12.За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

3.13.Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

3.14.Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

3.15.Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду:

(1) укладений між Корпорацією "ТСМ Груп" та Адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" договір про надання правничої допомоги від 05.08.2021,

(2) копію специфікації від 31.01.2022, що є додатком №4 до цього договору, в якій визначено наступний склад правової допомоги: надання професійної правничої допомоги під час розгляду Господарським судом міста Києва спору про стягнення основної заборгованості по договору від 26.03.2019 №06/19 на виконання комплексу робіт, в т.ч. зі складання позовної заяви та всіх інших необхідних процесуальних документів, а також надання професійної правничої допомоги у судових засіданнях. Встановлено фіксований розмір гонорару в сумі 57000 грн;

(3) копію виставленого адвокатським об`єднанням рахунку від 31.01.2022 на оплату правової допомоги згідно наведеного договору в розмірі 57000 грн;

(4) копію платіжного доручення від 31.01.2022 №443 про здійснення позивачем оплати на користь адвокатського об`єднання в розмірі 57000 грн;

(5) копію акта приймання-передачі послуг за договором від 21.07.2022, відповідно до якого адвокатське об`єднання відповідно до договору належним чином надало клієнту професійну правничу допомогу, а клієнт прийняв її без будь-яких претензії, вартістю 57 000 грн;

(6) ордер серії АІ №1215895 від 09.02.2022, виданий адвокату Ємельяненко Тетяні Іллівні, та ордер серії КС №430704 від 04.07.2022, виданий адвокату Чумас Григорію Григорійовичу;

(7) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6253/10 від 06.10.2017 на ім`я Ємельяненко Тетяни Іллівни та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6502/10 від 23.03.2018 на ім`я Чумас Григорія Григорійовича.

3.16.Верховний Суд наголошує, що надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

3.17.Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

3.18.При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

3.19.Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

3.20.За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

3.21.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

3.22.Водночас, за приписами частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

3.21.Як зазначалось, відповідач заперечив проти заявленої суми витрат на правничу допомогу та просив зменшити їх до 1000 грн, мотивуючи своє клопотання тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження понесених витрат, а саме доказів виконання послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових відповідних послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також відповідач зазначив, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

3.22.Відповідні доводи щодо відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (частина 3 статті 126 та частина 8 статті 129 ГПК України) внаслідок відсутність документального підтвердження надання правової допомоги скаржник продублював також в касаційній скарзі, посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду стосовно вказаного, викладену у постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20.

3.23.Проте, Верховний Суд вважає, що зазначена скаржником постанова Верховного Суду не містить протилежної позиції щодо застосування положень частини третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 ГПК України порівняно з позицією судів попередніх інстанцій у справі, що переглядається, а лише передбачає, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Натомість, як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, позивач надав документальне підтвердження надання правової допомоги, якому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу надав належну оцінку.

3.24.Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

3.25.Верховний Суд також враховує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару (як у даному випадку) сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ №922/1964/21). Проте відповідач в даному випадку цього не довів.

Крім цього, посилаючись на невідповідність заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу критеріям реальності та розумності, а також необхідність її зменшення до 1000 грн, відповідач (скаржник) не наводить жодного обґрунтування цієї суми витрат на правничу допомогу, не зазначає жодних заперечень стосовно здійсненої судом оцінки наявних в матеріалах справи доказів фактичного понесення позивачем витрат на надання правової допомоги у заявленому до стягнення розмірі.

3.26.З матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов правомірного висновку про задоволення заяви Корпорації "ТСМ ГРУП" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

3.27.Верховний Суд при касаційному перегляді додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, не виявив у діях суду порушень приписів статей 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального права або інших порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.

4.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

4.1.Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

4.2.Згідно із статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.3.За результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийнято за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Суд не вбачає.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" залишити без задоволення.

2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2022 у справі №910/1963/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді І.Д. Кондратова

В.І. Студенець