ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

23 травня 2023 року Справа № 918/883/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

прокурор - Манжаюк Д.Л.;

позивач - не з`явився;

відповідач - не з`явився;

третя особа 1 - не з`явився;

третя особа 2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Дубенської окружної прокуратури Рівненської області на рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2023, повний текст якого складено 30.012023, у справі №918/883/22 (суддя Андрійчук О.В.)

за позовом Керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

Рівненської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Державне підприємство «Дубенське лісове господарство»,

2. Демидівська селищна рада

до Рачинської Олени Анатоліївни

про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами,

повернення лісової ділянки та стягнення 19 488,04 грн плати за користування,-

У жовтні 2022 року Керівник Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Рівненської обласної військової адміністрації (надалі в тексті Рівненська ОДА) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Рачинської Олени Анатоліївни (надалі в тексті Підприємець), у якому просив:

- розірвати договір на право довгострокового тимчасового користування лісами від 04.05. 2012, укладений Рівненською обласною державною адміністрацією та ФОП Рачинською О.А.;

- зобов`язати ФОП Рачинську О.А. повернути Рівненській ОВА (Рівненській ОДА) за актом приймання-передачі лісову ділянку загальною площею 0,9 га;

- стягнути плату за довгострокове тимчасове користування лісами в розмірі 19 488,04 грн. (т.1, арк.справи 1-11).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 30.01.2023 у справі №918/883/22 в задоволені позову Прокурора відмовлено повністю. Місцевий суд зазначив, що оскільки нормами Лісового кодексу України (надалі в тексті ЛК України) та п.10.2 Договору на право довгостроко-вого тимчасового користування лісами від 04.05.2012, передбачене право на добровільну відмову від використання лісових ресурсів, то такий договір є розірваним. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка 22.03.2016 звернулася до позивача із письмовою добровільною відмовою від лісової ділянки, яку позивач достеменно отримав 28.03.2016 (про що свідчить лист від 27.04.2016 №03-1690 Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства), відтак за умовами п.10.2 Договору, він вважається припиненим з 29.06.2016. Відтак, оскільки відповідачка відмовилася від договору, то у позивача відсутнє суб`єктивне цивільне право, яке б підлягало захисту в судовому порядку. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що припинення договору на підставі односторонньої відмовити ні законодавство, ні умови укладеного договору, не ставлять у залежність від наявності розпорядження позивача про розірвання договору на право довгострокового тимчасового користування лісами та акту прийому-передачі земельної лісової ділянки.(т.1, арк.справи 142-152).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Прокурор подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить (з урахуванням нової редакції апеляційної скарги з виправленими описками) скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2023 у даній справі та прийняти нове, яким позовні вимоги керівника Дубенської окружної прокуратури задоволити в повному обсязі.(т.2, арк.справи 26-30, 45-47).

Обґрунтовуючи скаргу Апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, невірно визначив зміст спірних правовідносин, не дослідив всіх поданих доказів та не надав оцінки всім аргументам учасників справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права. На думку Скаржника, обґрунтовуючи відмову в позові суд безпідставно послався на п.10.2 Договору, за умовами якого дія договору припиняється, зокрема, у разі добровільної відмови тимчасового лісокористувача від використання лісової ділянки з письмовим попередженням про це адміністрації за три календарних місяці. Тому вважає помилковим посилання суду на ст.651 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України), оскільки положення цієї норми не передбачає права односторонньої відмови від договору. Апелянт звертає увагу, що заява від 22.03.2016 свідчить про бажання відповідача припинити договір саме з 22.03.2016, а не за три календарних місяці, як передбачено п.10.2 Договору, а тому, на думку Скаржника договір так і не є припиненим. Апелянт звертає увагу суду, що окрім згаданої заяви від 22.03.2016 будь-яких інших заходів щодо реального припинення дії договору та повернення лісової ділянки відповідачем вжито не було.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 відкрито провадження у справі №918/883/22, розгляд справи призначено на 09.05.2023.(т.2, арк.справи 69).

На адресу суду за час апеляційного провадження від Рачинської О.А. надійшли такі документи:

- 12.04.2023 клопотання з проханням надіслати копію апеляційної скарги з додатками, у зв`язку з неотриманням;

- 24.04.2023 клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності та відзив, в якому просить поновити строк на його подачу, а також залишити апеляційну скаргу Прокурора без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2023 без змін.(т.2, арк.справи 72-77, 83-87, 89-98).

- 05.05.2023 від Прокурора надійшла відповідь на відзив.(арк.справи 109-112).

Ухвалою суду від 09.05.2023 в судовому засіданні було оголошено перерву до 23.05.2023. (арк.справи 131).

В судовому засіданні 09 та 23 травня 2023 Прокурор підтримав свою скаргу, просив суд скасувати рішення господарського суду Вінницької області та прийняти нове про задоволення позову.

Інші учасники справи не забезпечили явки своїх представників у призначене на 23.05. 2023 судове засідання апеляційної інстанції, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Прокурора, вивчивши ма-теріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням голови Рівненської ОДА від 25.04. 2012 №203 Рачинській О.А. надано лісову ділянку для використання в культурно-оздоровчих, рекреаційних, виховних, спортивних цілях.

04.05.2012 Рівненською ОДА-адміністрація та ФОП Рачинською О.А.-тимчасовий лісо-користувач укладено договір на право довгострокового тимчасового користування лісами (надалі в тесті Договір), відповідно до п.1.1, п.2.1 якого, адміністрація виділяє, а тимчасовий лісо-користувач приймає в строкове платне користування для використання в культурно-оздоровчих, рекреаційних, виховних, спортивних цілях строком на 15 років лісову ділянку загальною площею 0,9 га, що розташована на території Дублянського лісництва ДП «Млинівський лісгосп», квартал 34, виділи 21, 23, 24, с.Товпижин (на території колишньої Вербенської сільської ради, з жовтня 2017 року Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області).(т.1, арк. справи 12-20).

Договір зареєстровано у Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, про що в Книзі реєстрації договорів на право тимчасового довгострокового користування лісами 04.05.2012 зроблено запис №16.

Відповідно до п.4.1 Договору, тимчасовий лісокористувач за надане право користуватися лісом сплачує Вербенській сільській раді щорічний збір у сумі 6 340,00 грн за 1,00 га, встановлений рішенням Рівненської обласної ради від 22.04.2011 №266 про встановлення ставок збору за спеціальне використання лісових ресурсів місцевого значення.

У разі невнесення тимчасовим лісокористувачем плати у строки визначені п.4.2 Договору, він зобов`язується сплатити Вербенській сільській раді пеню в розмірі 120% від несплаченої суми за кожен день простроченого платежі.(п.4.4 Договору).

Передача лісової ділянки адміністрацією та/або постійним лісокористувачем тимчасовому лісокористувачу здійснюється у 10-денний строк після реєстрації цього договору за актом прийом-передачі, який, у свою чергу, є невід`ємною частиною договору.(п.6.2 Договору).

Після припинення дії Договору тимчасовий лісокористувач повертає постійному користу-вачу лісову ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він її одержав у тимчасове довгострокове лісокористування. Таку передачу, згідно п.7.1 Договору, сторони оформляють актом прийому-передачі.

У разі використання тимчасовим лісокористувачем лісової ділянки не за цільовим при-значенням або у разі порушення ним лісового та/або природоохоронного законодавства, адміністрація та постійний лісокористувач, згідно п.9.4 Договору, вправі ініціювати розірвання договору.

Відповідно до п.9.7 Договору передбачено, що тимчасовий лісокористувач зобов`язаний: при використанні лісової ділянки дотримуватись вимог чинного лісового та природоохоронного законодавства; приступити до використання лісової ділянки в строки, визначені цим договором; дотримуватись встановленого чинним земельним законодавством режиму використання земель; вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяють формуванню екологічної мережі; своєчасно в строки, передбачені цим договором, вносити плату за використання лісових ресурсів; не порушувати прав інших лісокористувачів; проводити в період з 15 квітня по 15 жовтня проти-пожежні заходи, як то передбачено чинним законодавством; встановлювати перекриття незапланованих (самочинно створених третіми особами) заїздів на лісову ділянку; встановлювати щити з будь-якою інформацією (протипожежна агітація, агітація не засмічувати та берегти ліс, інформація про лісокористувача, інформація для відпочивальників тощо); забезпечити охорону лісової ділянки від самовільних вирубок та пожеж: забезпечити проведення прибирання лісової ділянки від сміття та встановлення контейнерів для сміття; провести інші заходи, передбачені чинним законодавством, для використання лісової ділянки з метою, обумовленою чинним договором.

Пунктом 10.2 сторони погодили, що дія Договору припиняється у разі: закінчення строку на який його було укладено; добровільної відмови тимчасового лісокористувача від використання лісової ділянки з письмовим повідомленням про це адміністрацію за три календарні місяці; припинення діяльності Тимчасового лісокористувача; порушення правил і норм, умов спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів; використання лісової ділянки не за цільовим призначенням; вилучення лісової ділянки у Тимчасового лісокористувача для суспільних потреб або примусового відчуження її в порядку встановленому чинним законодавством; порушення або невиконання умов договору будь-якої із її сторін; в інших випадках передбачених діючим законо-давством. Сторони також узгодили, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання: за згодою сторін, за рішенням суду, який набрав законної сили згідно норм процесуального законодавства; у разі пожежної небезпеки, незадовільного стану лісів внаслідок ущільнення грунту відвідувачами, виникнення вогнищ, шкідників, хвороб лісу і інших факторів, що призводить до ослаблення природних функцій лісів.

19.05.2012 сторонами складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки.(т.1, арк.справи 22).

З матеріалів справи вбачається, що на запит Прокурора, Демидівська селищна рада Рівненської області листом №03-13/1919 від 20.09.2022 повідомила, що плата за довгострокове тимчасове користування лісами від Відповідача не надходила.

Прокурор також повідомляє, що ГУ ДПС у Рівненській області листом №5261/5/17-00-24-04-06 від 20.09.2022 повідомило про неподання Підприємцем декларацій з рентної плати за користування лісовими ресурсами та про відсутність відомостей про внесення плати.(т.1, арк. справи 23).

Матеріали справи також містять лист Державного підприємства «Дубенський лісгосп» №770 від 21.09.2022 та Акт огляду лісової ділянки від 19.09.2022, складений ДП «Дубенський лісгосп», яким засвідчено, що під час огляду не виявлено тимчасових та капітальних споруд. Візуально ділянка не доглянута, заросла чагарниками, поодиноко наявне хаотично опалого гілля. На ділянці знаходиться провал невеликих розмірів, що має в горизонтальному перетині форму, близьку до кола. Походження провалу встановити неможливо. Ознаки ведення господарської діяльності відсутні. За результатами огляду ділянки можна дійти висновку, що ділянка довгий час взагалі не використовувалась, а заходи з догляду та використанню не здійснювались.(т.1, арк. справи 25-26).

Матеріали справи містять копію адресованого Рівненській ОДА листа ФОП Рачинської від 22.03.2016, в якому з посиланням на п.10 Договору остання повідомляє про припинення дії Договору з 22.03.2016.(т.1, арк.справи 84).

З листа від 27.04.2016 №03-1690 вбачається, що розглянувши доручення Рівненської ОДА від 28.03.2016 та звернення ФОП Рачинської О.А. від 22.03.2016 Рівненське обласне управління лісового та мисливського господарства повідомило, що підготує проект розпорядження щодо розірвання договору на право дострокового тимчасового користування лісами.(т.1, арк.справи 85).

Вважаючи, що несплатою протягом дії Договору за користування лісовою ділянкою та невикористанням її за цільовим призначенням для культурно-оздоровчих цілей ФОП Рачинська О.А. завдала майнової шкоди постійному лісокористувачу та істотно порушила умови Договору Прокурор заявив вимоги про розірвання договору, зобов`язання Відповідача повернути лісову ділянку згідно акту та про стягнення 17118,00 грн заборгованості зі сплати за спеціальне використання лісових ресурсів протягом 30.09.2019 30.09.2022 та 2370,04 грн втрат від інфляції за несвоєчасне внесення збору за спеціальне використання лісових ресурсів.(т.1, арк.справи 28-30).

Як зазначалось вище, рішенням від 30.01.2023 у справі №918/883/22 господарський суд Рівненської області у задоволенні позову Прокурора відмовив повністю.(т.1, арк.справи 142-152).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга обґрунтована та підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Предметом даного спору є договір тимчасового користування лісами.

Колегія суддів зауважує, що судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною другою статті 2 Земельного кодексу України (надалі в тексті ЗК України) у редакції, чинній на час укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки) встанов-лено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого само-врядування й органи державної влади.

Згідно зі ст.12 ЗК України до повноважень, зокрема, селищних рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років (частини перша-третя ст.93 ЗК України).

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України), ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиня-ються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 15.05.2019 року у справі № 686/19389/17, від 26.06.2019 у справі №760/13915/18, від 09.10.2019 року у справі № 209/1721/14-ц.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що незважаючи на відсутність у Рачинської О.А. на момент вирішення спору в суді статусу фізичної особи-підприємця даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Переглядаючи оспорюване рішення, колегія суддів не вбачає впливу на дотримання прин-ципу рівності сторін через участь прокурора у даній справі з огляду на наступне.

Колегія суддів зауважує, що за наслідками розгляду справи №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 вирішила виключну правову проблема щодо таких пи-тань: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо прос-того посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представ-ництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повнова-ження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визнача-ється судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке не законно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскар-ження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Матеріалами справи стверджено, що Прокурор запитував інформацію щодо здійснення Рівненською обласною державною адміністрацією (лист №51-2417вих22 від 22.09.2022) заходів спрямованих на відновлення інтересів держави та наміри самостійно позиватись до суду про розірвання укладеного з ФОП Рачинською О.А. Договору, зобов`язання останньої повернути лісову ділянку у володіння розпорядника та стягнення заборгованості зі сплати рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів.(т.1, арк.справи 31-33).

У відповідь Рівненської ОДА повідомила, що не вживала заходів щодо стягнення наявної заборгованості чи розірвання Договору та повернення земельної ділянки, про наміри самостійно звернутись з відповідним позовом до суду не заявила, проте не заперечила проти представництва прокурором в суді законних інтересів держави, відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».(т.1, арк.справи 34).

Враховуючи бездіяльність вищезазначеного органу, щодо звернення до суду за захистом свого порушеного права, Прокурор у жовтні 2022 року звернувся із даними позовом до суду.

Апеляційним судом враховано, що Прокурор звертаючись із позовом до суду зазначив, що порушення інтересів держави полягає в тому, що лісова ділянка ФОП Рачинської О.А. в культурно-оздоровчих цілях, як передбачено умовами Договору, не використовується взагалі, що може призвести до занедбання, захаращення лісової ділянки, погіршення корисних властивостей лісів, та як наслідок завдання значних збитків державі. Окрім того, тимчасовим користувачем порушено право держави на своєчасне і повне одержання плати за користування лісовою ділянкою.

З урахуванням змісту визначених Прокурором підстав позову, а також бездіяльності Позивача щодо звернення до суду, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що Прокурор був вправі звертатись з даним позовом в інтересах держави, в особі Рівненської ОВА (ОДА).

Переглядаючи оскаржуване рішення по суті, колегія суддів виходить з того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.(ст.15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст.16 ЦК України. Одним з таких способів, як зазначено у п.3 ч.2 вказаної статті, є припинення дії, яка порушує право. Аналогічні приписи містить частина 2 ст.20 ГК України.

За змістом ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законо-давством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та зазначено Відповідачем в відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 22.03.2016 письмово звернулась до Позивача з добровільною відмовою від лісової ділянки на підставі п.10 Договору та просила з 22.03.2016 припинити дію Договору. Факт отримання 28.03.2016 Позивачем даного листа, на думку Відповідача, стверджується листом Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства від 27.04.2016 №03-1690, в якому йшлося про підготовку Управлінням (за відсутності зауважень та виконання умов Договору) проєкту розпорядження про розірвання Договору на право дострокового тимчасового користування лісами. З огляду на належне повідомлення Позивача про добровільну відмову від договору оренди, на переконання ОСОБА_1 , з підстав п.10.2 Договір вважається припиненим з 29.06.2016, з чим погодився суд першої інстанції.(т.1, арк.справи 80, 85).

Такий висновок господарського суду, колегія суддів вважає передчасним і безпідставним з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямо-вана на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контр-агента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов-язковим для виконання сторонами.(ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.188 ГК України, яка кореспондується з ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи стверджено, що ч.1 п.10.2 Договору передбачає підстави, за яких дія даного договору може припинитися:

- закінчення строку на який його було укладено;

- добровільної відмови тимчасового лісокористувача від використання лісової ділянки з письмовим повідомленням про це адміністрацію за три календарні місяці;

- припинення діяльності Тимчасового лісокористувача;

- порушення правил і норм, умов спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів; використання лісової ділянки не за цільовим призначенням;

- вилучення лісової ділянки у Тимчасового лісокористувача для суспільних потреб або примусового відчуження її в порядку встановленому чинним законодавством;

- порушення або невиконання умов договору будь-якої із її сторін;

- в інших випадках передбачених діючим законодавством.

Частина друга пункту 10.2 Договору містить умови припинення його дії шляхом розірвання:

- за згодою сторін,

- за рішенням суду, який набрав законної сили згідно норм процесуального законодавства;

- у разі пожежної небезпеки, незадовільного стану лісів внаслідок ущільнення грунту відвідувачами, виникнення вогнищ, шкідників, хвороб лісу і інших факторів, що призводить до ослаблення природних функцій лісів.

Тобто частиною першою пункту 10.2 Договору сторони узгодили підстави припинення дії договору, а частиною другою механізм реалізації такого припинення.

З огляду на вищевказані норми Закону та умови п.10.2 Договору, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що внаслідок подання ОСОБА_1 заяви від 22.03.2016, остання була достеменно отримана Рівненською ОДА 28.03.2016, тому згідно п.10.2 Договір припинив свою дію 29.06.2016.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку 23.03.2016 ОСОБА_1 лише скористалась встановленим ч.1 п.10.2 правом дострокового припинення Договору з підстави, яка не потребу-вала пояснень причини відмови. Однак реалізація такої відмови в силу Закону та ч.2 п.10.2 Договору передбачала «згоду сторін» або «рішення суду».

Оскільки рішення Рівненської обласної адміністрації про припинення дії Договору мате-ріали справи не містять, а з наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснень вбачається, що таке рішення Позивачем не приймалось Відповідач після спливу трьох місяців був вправі ініціювати спір про дострокове розірвання Договору в судовому порядку. Проте Відповідач не повідомив про існування судового спору з приводу припинення Договору, не містять таких відомостей і матеріали справи.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що Договір на право довгостроко-вого тимчасового користування лісами від 04.05.2012 на момент розгляду справи в суді є чинним. З цієї причини клопотання Відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги прокурора про розірвання спірного договору, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.77 Лісового кодексу України (надалі в тексті ЛК України), спеціальне використання лісових ресурсів, крім розміщення пасік, є платним. Рентна плата за спеціальне використання лісових ресурсів встановлюється Податковим кодексом України (надалі в тексті ПК України).

У підп.14.1.217. п.14.1. ст.14 ПК України передбачено, що рентна плата загальнодержав-ний податок, який справляється, зокрема за спеціальне використання лісових ресурсів.

Платниками рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів, згідно з п.256.1 ст.256 ПК України, є фізичні особи-підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Підпунктом 256.2.5 п.256.2 ст.256 ПК України врегульовано, що об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання лісових ресурсів є використання корисних влас-тивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт.

Базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

У силу вимог ч.1, 6, 7 ст.193 ГК України, які кореспондуються зі ст.525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати госпо-дарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов-язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.(ч.1 ст.612 ЦК України).

Поруч з цим, відповідно до п.4.1 Договору, тимчасовий лісокористувач за надане цим договором право користуватися сплачує щорічний збір, встановлений рішенням Рівненської обласної ради від 22.04.2011 №266 про встановлення ставок збору за спеціальне використання лісових ресурсів місцевого значення, у сумі 6 340,00 грн за 1,00 га Вербенській сільській раді.

При невнесенні тимчасовим лісокористувачем плати у строки визначені п.4.2 Договору, він зобов`язується сплатити Вербенській сільській раді пеню в розмірі 120% від несплаченої суми за кожен день простроченого платежу.(п.4.4 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2019 до моменту звернення Прокурора з позовом всупереч п.4.1 Договору ОСОБА_1 плату за використання лісової ділянки не сплачувала, що стверджується листом Демидівської селищної ради Рівненської області від 20.09.2022 №03-13/1919.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.(ст.651 ЦК України).

З огляду на вищезазначене та у зв`язку з тривалим невиконанням ОСОБА_1 взятих договірних зобов`язань в частині сплати збору за спеціальне використання лісових ресурсів, що є істотним порушенням умов договору вимога прокурора про розірвання договору на право довгострокового тимчасового користування лісами від 04.05.2012, укладеного Рівненською обласною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем Рачинською Оленою Анатоліївною обґрунтована і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Крім того, в п.6.2 Договору сторони погодили, що передача лісової ділянки адміністрацією та/або постійним лісокористувачем тимчасовому лісокористувачу здійснюється у 10-денний строк після реєстрації цього договору за актом прийом-передачі, який, у свою чергу, є невід`ємною частиною договору. Після припинення дії цього договору тимчасовий лісо-користувач повертає постійному користувачу лісову ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він її одержав у тимчасове довгострокове лісокористування. Така передача оформляється сторонами актом прийому-передачі.(п.7.1 Договору).

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору у відповідача з моменту розірвання договору відсутні правові підстави для володіння та користування спірною земельною ділянкою.

Вимога про повернення Відповідачем земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору, оскільки відповідно до положень закону, у разі розірвання договору на право довгострокового тимчасового користування лісами тимчасовий лісокористувач зобов-язаний повернути лісову ділянку постійному лісокористувачу.

Із зазначених мотивів, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про зобов`язання Відповідача повернути Позивачеві лісову ділянку загальною площею 0,9 га за актом прийому-передачі.

Крім того, оскільки Договір був чинним протягом спірного періоду з 30.09.2019 по 30.09.2022, апеляційний суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу Прокурора про стягнення 19488,04 грн заборгованості по розрахунках, з яких: 17118,00 грн ((6340 грн х 0,9 га) х 3 роки) плата за довгострокове тимчасове користування лісами та 2 370,04 грн інфляційних нарахувань.

Щодо покликання ОСОБА_1 на відсутність у неї на момент розгляду справи статусу підприємця, колегія суддів вважає за належне звернути увагу та таке.

Цивільний кодекс України не встановлює жодної особливості майна фізичної особи-підприємця (ФОП). Воно залишається майном фізичної особи і без статусу підприємця.

Так, згідно зі ст.52 ЦК України, підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Тобто у разі звернення стягнення за «підприємницькими» зобов`язан-нями на майно підприємця, виділяти з його складу те, яке було задіяно в підприємницькій діяльності, кредитори чи суд не зобов`язані, оскільки зобов`язання фізичної особи-підприємця не відрізняються у цьому плані від зобов`язань просто фізичної особи.

Тому припинення підприємницької діяльності ФОП не впливає на її цивільну правоздатність і не звільняє таку особу від обов`язку нести відповідальність за неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором та/або законом, та не тягне за собою юридичних наслідків, подібних до тих, які настають при ліквідації юридичної особи.

З огляду на наведені норми однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Відтак, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Підтвердження цьому знаходимо у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 909/367/18, де зазначено, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (з внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залиша-ються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

При цьому, виходячи з системного аналізу змісту положень статті 781 ЦК і частини 2 статті 291 ГК України законодавець не ототожнює такі підстави припинення договору оренди як ліквідація юридичної особи-орендаря та припинення фізичною особою-підприємцем (орендарем) своєї підприємницької діяльності, позаяк чинне цивільне законодавство не передбачає припинення договору оренди в разі ліквідації фізичної особи-підприємця.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та зроблено невірний висновок про без- підставність позовних вимог, а тому рішення господарського суду Рівненської області від 30.01. 2023 у справі №918/883/22 належить скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом першої інстанції установленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Крім того, з огляду на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.129 ГПК України, з ОСОБА_1 належить стягнути на користь Рівненської обласної прокуратури 7443 грн 00 коп витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 11164 грн 50 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеля-ційної скарги.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,275,277,282,284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Дубенської окружної прокуратури Рівненської області на рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2023 у справі №918/883/22 задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2023 у справі №918/883/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.

3. Розірвати договір на право довгострокового тимчасового користування лісами від 04.05.2012, укладений між Рівненською обласною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем Рачинською Оленою Анатоліївною.

4. Зобов`язати фізичну особу ОСОБА_1 повернути Рівненській обласній військовій адміністрації (Рівненській обласній державній адміністрації) за актом приймання-передачі лісову ділянку загальною площею 0,9 га, що розташована на території Дублянського лісництва ДП «Млинівський лісгосп».

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Демидівської селищної ради Рівненської області (35200, Рівненська обл., смт.Демидівка, вул.Миру,21, ) плату за довгострокове тимчасове користування лісами в розмірі 17 118,00 грн та 2 370,04 грн інфляційних нарахувань.

6. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33000, Рівненська обл., м.Рівне, вул.16-го Липня, 52, ) 7443,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

7. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33000, Рівненська обл., м.Рівне, вул.16-го Липня, 52, ) 11164,50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Доручити місцевому господарському суду видачу відповідних наказів.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

10. Матеріали справи №918/883/22 повернути господарському суду Рівненської області

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.