РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2023Справа № 910/14890/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Шокало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ МАРКЕТС АССІСТАНТ» (вулиця Кудрявська, будинок 9-Б, місто Київ, 04053)

до Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» (вулиця Кільцева дорога, будинок 4, місто Київ, 03180)

про стягнення 3 781 002,30 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Якубовський Я.Р.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ МАРКЕТС АССІСТАНТ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» (далі - відповідач) про стягнення 3 781 002,30 грн, з яких: 2 825 974,70 грн основного боргу, 435 652,46 грн пені, 352 597,40 грн штрафу, 140 638,61 грн інфляційних втрат, 26 139,13 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14890/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.02.2023.

Представники сторін у підготовче засідання 15.02.2023 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

Судом у підготовчому засіданні 15.02.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 13.03.2023.

Представник відповідача у підготовче засідання 13.03.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Судом у підготовчому засіданні 13.03.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, підготовчого засідання відкладено на 05.04.2023.

24.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 задоволено заяву ТОВ "ЕНЕРДЖІ МАРКЕТС АССІСТАНТ" про участь його представника в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі ВКЗ.

03.04.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Представник відповідача у підготовче засідання 05.04.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/14890/22 до судового розгляду по суті на 24.04.2023.

19.04.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли заперечення щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

Представник відповідача у судове засідання 24.04.2023 не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення або про розгляд справи без його участі до суду не подавав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, враховуючи положення п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України.

Відповідно до ст. 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.04.2023 відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.09.2021 між ТОВ «ЕНЕРДЖІ МАРКЕТС АССІСТАНТ» (постачальник) та ДП «ЕЛЕКТРОНМАШ» (споживач) було укладено договір № 1005 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором постачальник передає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору та п. 1.6 додатку 2 до договору постачання електричної енергії здійснюється з 01.10.2021.

Планові обсяги постачання електричної енергії узгоджені сторонами у додатку 3 до договору і становлять за період жовтень - грудень 2021 року 800 тис. кВт на год.

Згідно з п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, зазначеному в додатку 2 до договору.

У п. 5.4 договору сторони погодили, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

У силу п. 1.2 додатку 3 до договору плата за електричну енергію здійснюється споживачем у формі планових платежів згідно рахунків, направлених постачальником у відповідності до умов договору. Оплата проводиться поетапно: 50% - до 5-го числа розрахункового місяця, 50% - до 20-го числа розрахункового місяця.

Якщо фактична вартість спожитої електроенергії перевищує суму коштів, сплачених споживачем (за електричну енергію, спожиту у відповідному розрахунковому періоду), споживач здійснює остаточний розрахунок протягом 5 банківських днів з дати отримання рахунку.

Якщо сума коштів, сплачених споживачем (за електричну енергію, спожиту у відповідному розрахунковому періоді), перевищує фактичну вартість спожитої електричної енергії, надлишково сплачені кошти враховуються при визначенні чергового платежу споживача за електричну енергію, спожиту у наступному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5.13 договору постачальник до 10 числа місяця, що слідує за місяцем поставки, складає та підписує акт приймання-передачі електричної енергії та направляє два примірники такого акту споживачу.

Згідно з п. 5.14 договору споживач протягом 2 робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику 1 примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту.

У п. 9.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством.

За невиконання/неналежне виконання грошових зобов`язань за договором на вимогу постачальника споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення виконання зобов`язання (оплати) з днем оплати включно. Пеня нараховується до повного виконання споживачем зобов`язань по оплаті вартості електричної енергії. За прострочення понад 30 днів додатково може стягуватися штраф у розмірі 15% від суми простроченого платежу (п. 9.6 договору).

Відповідно до п. 1.5 додатку 2 до договору договір набув чинності з дати його підписання споживачем і укладений на строк по 31.12.2022 та вважається продовженими на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

20.12.2021 між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору, якою погоджено планові обсяги споживання електричної енергії на 2022 рік.

Наявними у матеріалах справи актами приймання передачі електричної енергії, підписаними представниками сторін та скріпленими їх печатками, підтверджується постачання електричної енергії відповідачу, а саме: акт № 4 від 31.10.2021 на суму 959 076,88 грн, акт № 32 від 30.11.2021 на суму 1 383 474,61 грн, акт № 100521121 від 31.12.2021 на суму 1 532 803,70 грн, акт № 100522011 від 31.01.2022 на суму 1 351 702,49 грн, акт № 100522021 від 28.02.2022 на суму 865 720,61 грн, акт № 100522031 від 31.03.2022 на суму 330 951,60 грн, усього - 6 423 729,89 грн.

Для оплати вартості фактично спожитої електричної енергії у кожному розрахунковому періоді позивачем відповідачу виставлялися рахунки на відповідні суми, проте рахунок № 97 від 06.01.2022 на суму 1257 600,00 грн, № від 07.02.2022 на суму 1 351 702,49 грн, № від 09.03.2022 на суму 865 720,61 грн, №9 від 07.04.2022 на суму 330 951,60 грн залишилися неоплаченими відповідачем.

Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість у сумі 3 805 974,70 грн.

Листом № 638-03/2022 від 23.03.2022 у зв`язку з тим, що борг ДП «ЕЛЕКТРОНМАШ» перевищував вартість спожитої електричної енергії протягом 3 попередніх місяців позивач повідомив про припинення дії договору з 00.00 год 01.04.2022.

27.07.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 1/1005, згідно з п. 1.2 якого розмір заборгованості боржника перед кредитором за спожиту електричну енергію за грудень 2021 року - березень 2022 року станом на 27.07.2022 складає 3 805 974,70 грн.

Додатком № 1 до вказаного договору є графік погашення заборгованості, згідно з яким визначені граничні дати оплат: 10.08.2022, 22.08.2022, 29.08.2022, 12.09.2022, 20.09.2022, 28.09.2022 та суми, котрі підлягають внесенню відповідачем, - по 634 329,00 грн.

У п. 2.3 договору № 1/1005 сторони погодили, що у випадку, коли у боржника існує прострочена сума оплати щомісячних платежів за попередні місяці, кредитор зараховує кошти, що надійшли від боржника, як погашення заборгованості за простроченим платежами незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Звертаючись до господарського суду, Товариство зазначило, що у порушення умов договору реструктуризації заборгованості № 1/1005 відповідачем здійснене лише часткове погашення боргу, у зв`язку з чим заявляло вимогу про стягнення решти боргу у сумі 2 825 974,70 грн, а також нарахованих на нього 435 652,46 грн пені, 352 597,40 грн штрафу, 140 638,61 грн інфляційних втрат, 26 139,13 грн 3% річних.

Жодних заперечень проти позову відповідач суду не надав, утім, заявив клопотання про зменшення на 80% заявлених до стягнення сум пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Так, ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії визначено як продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії.

Частинами 1, 2 ст. 56 названого Закону унормовано, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, визначено поняття споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 58 Законом України "Про ринок електричної енергії" закріплено, що споживач має право купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

Частиною 3 наведеної норми визначені обов`язки споживача, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано наявність у нього заборгованості перед позивачем за договором №1005 від 21.09.2021 за спожиту електричну енергію у грудні 2021 року - березні 2022 року у загальній сумі 3 805 974,70 грн.

У зв`язку з вказаною обставиною 27.07.2022 між сторонами у справі було укладено договір реструктуризації заборгованості № 1/1005, яким узгоджено графік та порядок погашення вказаного боргу відповідачем шляхом визначення граничних дат проведення оплат: 10.08.2022, 22.08.2022, 29.08.2022, 12.09.2022, 20.09.2022, 28.09.2022, а також належних до внесення сум, - по 634 329,00 грн.

За приписами ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що визначені графіком погашення заборгованості строки внесення оплат є такими, що настали, проте доказів погашення відповідачем боргу у сумі 2 825 974,70 грн матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» заборгованості з оплати вартості спожитої електричної енергії у загальній сумі 2 825 974,70 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем також заявлено до стягнення 140 638,61 грн інфляційних втрат, 26 139,13 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних у межах заявленого загального періоду їх нарахування з 11.08.2022 до 22.12.2022, виходячи з погоджених сторонами у графіку погашення заборгованості дат та належних до внесення сум оплат, а також з урахуванням часткових оплат, зроблених відповідачем, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 3% річних у сумі 26 139,13 грн є правомірною.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 140 638,61 грн інфляційних втрат за період з серпня по листопад 2022 року є обґрунтованими.

Також позивач просив стягнути з відповідача 435 652,46 грн пені та 352 597,40 грн штрафу.

Статтею 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 3.2 договору про реструктуризацію заборгованості сторони погодили, що у разі повного або часткового нездійснення платежів згідно з графіком погашення заборгованості боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення.

У п. 3.2.1 договору сторони дійшли згоди про припинення нарахування пені через 12 місяців із дня, коли мало місце порушення.

Пунктом 3.3 договору визначено, що у випадку порушення графіку платежів та прострочення платежу більш ніж на 5 днів боржник сплачує кредитору штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу за кожне таке порушення.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені за заявлений загальний період з 11.08.2022 по 20.12.2022, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення 435 652,46 грн пені є правомірною.

Перевіривши розрахунок заявленого до стягнення штрафу у розмірі 352 597,40 грн, суд зазначає, що сума останнього є арифметично правильною, а тому вимога про її стягнення також є правомірною.

Не спростовуючи правильності виконаного позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум пені та штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних, відповідач подав клопотання про зменшення останніх на 80%, тобто до сум 87 130,49 грн та 70 519,48 грн, 28 127,72 грн та 5 227,83 грн відповідно.

В обґрунтування даного клопотання відповідач звернув увагу на те, що розмір основного боргу Підприємства складає 2 985 974,70 грн, у той час як загальна сума заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу дорівнює 955 027,60 грн, тобто становить 1/3 від суми заборгованості. Враховуючи викладене, відповідач переконаний, що стягнення спірних сум пені та штрафу у розмірі, заявленому позивачем, буде мати своїм наслідком перетворення останніх із заходів компенсаційного характеру, на каральні, які ляжуть несправедливо непомірним тягарем на Підприємство, котре згідно звіту про фінансовий стан за 2022 рік є збитковим. Крім цього, відповідач просив врахувати і його поведінку, яка полягала не в ухилянні, а в намаганні виконати взяте на себе грошове зобов`язання, що підтверджується проведенням Підприємством часткових оплат заборгованості. До того ж, відповідач акцентував увагу і на триваючій військовій агресії РФ проти України, котра додатково загострює складність матеріального становища Підприємства.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу наведених вище за текстом рішення приписів ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України слідує, що неустойка має подвійну правову природу: вона водночас є способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Враховуючи дійсне правове призначення неустойки, остання не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (аналогічні висновки неодноразово наводилися Верховним Судом, зокрема, у постанові від 06.11.2018 у справі № 913/89/18).

З огляду на зазначене, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципів розумності та справедливості.

Саме інститут зменшення неустойки судом є тим ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність (або відсутність) у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а також розмір, до якого вона підлягає зменшенню.

Подібний за змістом висновок щодо застосування ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 у справі № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19.

Оцінивши доводи відповідача за правилами ст. ст. 73, 74, 86 ГПК України, виходячи при цьому із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням інтересів обох сторін, суд дійшов висновку про наявність у даному випадку виняткових обставин для реалізації права щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 50%.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу підлягають частковому задоволенню у сумах 217 826,23 грн та 176 298,70 грн відповідно.

Заперечення позивача проти зменшення розміру пені та штрафу, зміст яких зводиться до того, що відповідачем в умовах укладеного договору було погоджено як строки виконання грошового зобов`язання, так і відповідальність за порушення останніх, судом відхиляються як неспроможні, оскільки не нівелюють його дискреційних повноважень, передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

Водночас суд погоджується з твердженням позивача про те, що право суду зменшувати розмір інфляційних нарахувань нормами чинного законодавства не передбачено.

Стосовно ж зменшення 3% річних суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 викладений правовий висновок про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов, з урахуванням конкретних обставин справи, а також критеріїв, визначених ст. 233 ГК України, може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони є заходами відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора.

Статтею 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 наведеної норми).

Разом з тим, на переконання суду, вжита кредитором до боржника на підставі ст. 625 ЦК України міра відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді сплати відсотків річних відповідає критеріям розумності, справедливості та пропорційності наслідкам правопорушення, у той час як застосований при обрахунку розмір відсотків річних на рівні 3% здатний забезпечити дотримання розумного балансу між інтересами кредитора та боржника.

При цьому судом також враховано, що заявлений позивачем розмір заборгованості становить 2 985 974,70 грн, у той час як розмір належних до сплати відсотків річних складає 26 139,13 грн, що не дозволяє стверджувати про його нерозумність, несправедливість та неспіврозмірність, які б могли бути підставою для реалізації судом права на зменшення належної до стягнення суми відсотків річних.

Отже, виходячи з наведених мотивів, у задоволенні клопотання відповідача в частині зменшення належного до стягнення розміру інфляційних втрат та 3% річних судом відмовлено, а тому останні підлягають стягненню згідно з розрахунком позивача у сумах 140 638,61 грн та 26 139,13 грн відповідно.

У контексті врахування інтересів обох сторін та дотримання розумного балансу між ними суд вважає за необхідне зазначити, що пеня та штраф є санкціями за неналежне виконання боржником взятого на себе зобов`язання, а не основним боргом, і, тим більше, не джерелом отримання додаткових прибутків кредитором, а тому зменшення судом їх розміру на 50 % не може мати своїм наслідком значного негативного впливу на фінансове становище кредитора, до того ж, з урахуванням задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які компенсують збитки позивача від інфляційних процесів та неправомірне користування відповідачем грошовими коштами Товариства.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 2 825 974,70 грн основного боргу, 140 638,61 грн інфляційних втрат, 26 139,13 грн 3% річних, 217 826,23 грн пені та 176 298,70 грн штрафу. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» (03180, місто Київ, вулиця Кільцева дорога, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ МАРКЕТС АССІСТАНТ» (вулиця Кудрявська, будинок 9-Б, місто Київ, 04053, ) основний борг в сумі 2 825 974 (два мільйони вісімсот двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн 70 коп, пеню в сумі 217 826 (двісті сімнадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн 23 коп, штраф в сумі 176 298 (сто сімдесят шість тисяч двісті дев`яносто вісім) грн 70 коп, інфляційні втрати в сумі 140 638 (сто сорок тисяч шістсот тридцять вісім) грн 61 коп, 3% річних в сумі 26 139 (двадцять шість тисяч сто тридцять дев`ять) грн 13 коп та витрати по сплаті судового збору в сумі 56 715 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятнадцять) грн. 03 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.05.2023.

СуддяМ.Є. Літвінова