ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2023 р. Справа№ 920/87/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Торчицька А.М.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ»

на рішення Господарського суду Сумської області від 12.01.2023, повний текст складено 19.01.2022

у справі № 920/87/22 ( суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ»

до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня»

про стягнення 66 630 грн 46 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» про стягнення 66630 грн 46 коп., у тому числі: 30811 грн 35 коп. пені, 9458 грн 22 коп. 3% річних, 26360 грн 89 коп. інфляційних втрат, що нараховані за прострочення оплати відповідачем спожитої електричної енергії в січні-березні 2021 року.

У зв`язку зі зміною суми заборгованості, яка підлягає стягненню з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», згідно Постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі № 920/566/21, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 23.09.2022, позивач подав розрахунок, згідно якого відповідачу нараховані 20900 грн 95 коп. пені, 6410 грн 91 коп. 3% річних, 17852 грн 12 коп. інфляційного збільшення суми боргу. В іншій частині позовні вимоги позивач просить суд залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо своєчасного та повного розрахунку за активну електричну енергію, не оплатив рахунки за січень березень 2021 року, тому позивачем нараховані пеня, 3% річних та суму інфляційних втрат, згідно п. 5.8 договору про постачання електричної енергії споживачу № 161381 від 06.01.2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.01.2023 у справі №920/87/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» 6398 грн 21 коп. 3% річних, 17852 грн 12 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 2481 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з доведеності факту порушення відповідачем встановленого в договорі строку оплати вартості поставленої електроенергії. Однак, в частині вимог про стягнення пені судом було відмовлено з посиланням на приписи пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX. Позовні вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних, з урахуванням проведеного судом власного розрахунку та зменшенням суми основної заборгованості згідно судового рішення у справі № 920/566/21, задоволено частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні пені та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення 20 900,95 грн пені (з урахуванням клопотання-уточнень від 02.05.2023).

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права.

Так, апелянт-позивач зазначає, що:

- судом першої інстанції застосовано Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який не може бути застосований в частині регулювання електричної енергії як товару і спірні правовідносин регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», який є спеціальним;

- в силу приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» він здійснює регулювання взаємовідносин лише в частині постачання електроенергії побутовим та малим непобутовим споживачам для задоволення побутових потреб;

- постачання електроенергії за договором у цій справі здійснювалось для забезпечення господарської діяльності відповідача, а тому це не є житлово-комунальна послуга;

- у зв`язку з невірним застосуванням норм матеріального права (Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), судом також неправильно застосовано положення пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX.

Також, не погодившись з судовим рішенням, Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з відповідача 6398 грн 21 коп. 3% річних, 17852 грн 12 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 2481 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при невірному встановлені обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так апелянт-відповідач стверджує, що:

- з урахуванням положень Додатку № 2 до Договору «Комерційна пропозиція» оплата настає протягом 10 робочих днів з дня підписання акта приймання-передачі товару, тоді як такі акти відсутні та не надавались на підпис споживачу;

- відповідач не порушив терміни оплати за спожиту електроенергію за січень 2021, оскільки рахунок оплачено 11.02.2021 (на 9 робочий день з дати підписання між сторонами додаткової угоди № 10);

- надані позивачем докази надіслання споживачу рахунків за березень 2021 є неналежними, оскільки з фіскального чеку пошти неможливо встановити на яку адресу здійснювалось таке надіслання, а отримання рахунку за лютий 2021 працівником відповідача не підтверджує наявність у такої особи повноважень на вчинення відповідних дій;

- позивач не надав остаточних розрахунків споживачу за спожиту електроенергію у лютому-березні 2021, оскільки сума заборгованості була оскаржена ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» в судовому порядку та визначена виключно рішенням суду 30.05.2022;

- не можливо визначити період, за який необхідно нараховувати інфляційні витрати, оскільки позивач не довів жодними доказами, що саме з 09.02.2022, з 19.03.2022, з 24.04.2022 слід обраховувати періоди прострочення.

Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які сторона планує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві зазначає, що оскаржене рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування у відповідній частині відсутні, тому апеляційну скаргу позивача слід відхилити.

Зокрема відповідач зазначає, що оскільки у заявлений позивачем період фактично надавались житлово-комунальні послуги, то місцевим господарським судом вірно застосовано положення пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX.

Від позивача також надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому сторона просить відмовити в задоволенні скарги Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», а судове рішення в оскаржуваній відповідачем частині залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апелянта-відповідача позивач зазначає, що:

- посилання апелянта на те, що ним не було пропущено строк оплати рахунку за січень 2021 є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з положеннями чинного законодавства і умовами договору з додатками;

- факт поставки електроенергії позивачем та її отримання відповідачем, а також факт наявності заборгованості, яка була стягнута в судовому порядку, підтверджуються судовим рішення у справі № 920/566/21, тобто такі обставини є преюдиційними для даної справи.

Позивачем подано заперечення на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану відповідачу в суді апеляційної інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 14.02.2023 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/87/22 та зобов`язано невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» та Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на рішення Господарського суду Сумської області від 12.01.2023 у справі №920/87/22. Копію ухвали надіслано учасникам справи та до суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» на рішення Господарського суду Сумської області від 12.01.2023 у справі №920/87/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на рішення Господарського суду Сумської області від 12.01.2023 у справі №920/87/22. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» та Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на оскаржуване рішення в одне апеляційне провадження. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційних скарг до розгляду на 03.04.2023. Явку визнано не обов`язковою. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 27.03.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 27.03.2023.

В судових засіданнях 03.04.2023 та 01.05.2023 оголошувались перерви до 01.05.2023 та 08.05.2023, відповідно, про що постановлено відповідні ухвали суду.

Розгляд клопотань

02.05.2023 від позивача надійшло клопотання, в якому сторона вказувала на те, що внаслідок технічної помилки ним було допущено описку в прохальній частині апеляційної скарги, а саме викладено вимогу про часткове скасування оскаржуваного рішення та стягнення 30 811,35 грн пені. Тоді як вірним слід вважати розмір пені в сумі 20 900,95 грн.

Протокольною ухвалою суду від 08.05.2023 дане клопотання залучено до матеріалів справи.

Явка представників сторін

В судове засідання від 08.05.2023 з`явився представник позивача; вимоги апеляційної скарги позивача підтримав та просив її задовольнити; заперечив проти вимог апеляційної скарги відповідача та просив відмовити в її задоволенні.

В судове засідання від 08.05.2023 представник відповідача не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчить залучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Також, відповідачем було подано заяву від 03.04.2023 про розгляд справи у його відсутність.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку. При цьому, колегія враховує, що відповідачем письмово викладено свою позицію з даного спору у справі, що розглядається в апеляційному порядку.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ТОВ "Енера Суми" має ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.06.2018 №429.

06 січня 2020 року, за результатами проведеної публічної закупівлі, між ТОВ "Енера Суми", як постачальником, та КНП Сумської обласної ради "Обласна дитяча клінічна лікарня", як споживачем, був укладений договір постачання електричної енергії споживачу від №161381 (далі - договір), відповідно якого постачальник продає споживачу з 01.01.2020 по 31.12.2020 товар - електричну енергію "код ДК 021:2015-09310000-5" для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються до механізму визначення цін електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Пунктом 5.7 договору визначено, що оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Згідно з п. 5.13 договору комерційна пропозиція, яка є додатком 2 до цього договору, має містити наступну інформацію: 1) ціну (тариф) електричної енергії, у т.ч. диференційовані ціни (тарифи); 2) спосіб оплати; 3) термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк оплати; 4) визначення способу оплати послуг з розподілу через постачальника з наступним переведенням цієї оплати послуг з розподілу через постачальника з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору системи; 5) розмір пені за порушення строків оплати або штраф; 6) розмір компенсації споживачу за недодержання постачальником якості надання комерційних послуг; 7) розмір штрафу за дострокове розірвання договору у випадках, не передбачених умовами договору; 8) термін дії договору та умови пролонгації; 9) дата та підпис споживача; 10) можливість надання пільг, субсидій. Після прийняття споживачем комерційної пропозиції постачальника внесення змін до них можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 13.2 договору останній укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає законності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Додатком 1 до договору є Заява-приєднання до договору, підписана керівником відповідача.

Комерційна пропозиція, що є додатком 2 до договору, зокрема, визначає фактичну ціну (тариф) купованої споживачем електроенергії 1,718 грн за 1 кВт*годи; кількість електричної енергії, загальну вартість договору, строк дії (з 01.01.2020 до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань; спосіб оплати; договірні обсяги; терміни надання рахунку (протягом 10 робочих днів з моменту підписання) розмір пені і штрафу;

У додатку 4 до договору сторони визначили порядок змін умов договору постачання.

Так, згідно з п. 1.6 додатку 4 до договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених п. 1 п. 8 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 № 922-VIII.

Пунктом 1.6.8 додатку 4 до договору встановлено порядок зміни терміну дії договору, а саме, визначено, що дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

30.12.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №8 до договору, якою викладені у новій редакції пункти 1.2, 5.2, 10.1 договору, а саме:

- п.1.2 Учасник зобов`язується у 2020 році та у січні - березні 2021 року поставити замовникові електричну енергію у відповідності до договору про постачання електричної енергії споживачу від 06.01.2020 № 161381, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити її в повному обсязі;

- п.5.2 Строк (термін) поставки електричної енергії протягом січня - грудня 2020 року та січня-березня 2021 року, згідно з умовами поставки електричної енергії, визначеними умовами основного договору;

- п.10.1 Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє по 31.03.2021, але в будь-якому разі до проведення повних взаєморозрахунків між сторонами. Сторони, користуючись правом, наданим їм ч. 3 ст. 631 ЦК України, домовились, що умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 06.01.2020.

29.01.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №10 до договору, якою викладено у новій редакції пункт 3.2 договору, зазначено, що замовник розраховується з учасником за електричну енергію, поставлену на умовах та за ціною, визначених комерційною пропозицію до основного договору. Також сторони дійшли згоди збільшити суму договору на 154 402,22 грн, що не перевищує 20% від суми договору, з метою здійснення видатків на початку 2021 року на час проведення процедури закупівлі та виклали в новій редакції пункт 5.1 договору, вказавши, що загальна вартість договору становить 1619749,53 грн.

За спірний період (січень-березень 2021) позивачем виставлялись відповідачу рахунки №161381/14680/1 від 26.01.2021; №161381/33999/1 від 28.02.2021; №161381/50777/1 від 25.03.2021. В підтвердження обставин надання відповідачу рахунків позивач надає поштовий реєстр відправки згрупованих поштових відправлень та отримання нарочно, згідно наявного на рахунках за січень, лютий 2021 підпису працівника відповідача.

Оскільки відповідач у визначені договірними умовами строк не здійснив оплату отриманої електроенергії, ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» пред`явлено позов про стягнення з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» 30811 грн 35 коп. пені, 9458 грн 22 коп. 3% річних, 26360 грн 89 коп. інфляційних втрат, що нараховані за прострочення оплати відповідачем спожитої електричної енергії в січні-березні 2021 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови щодо належного способу захисту

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Цивільні права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу від 06.01.2020 №161381, який за правовою природою є господарським договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу, а також додаткових угод до цього договору.

Спірні правовідносини врегульовані як загальними положеннями ЦК України та Господарського кодексу України (далі - ГК України), так і нормами спеціального Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ст. 714 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 275 ГК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії споживачам.

Частинами 2, 6, 7, 11 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії".

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі № 920/566/21 встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято електроенергію у лютому 2021 на суму 123 768,16 грн, у березні 2021 на суму 142 405,02 грн. Вказані обставини в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиційними, а тому не підлягають доведенню в межах вирішення цього спору. Обставини належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань з постачання електроенергії в січні 2021 визнаються відповідачем, зокрема, шляхом проведення ним оплати відповідного рахунку на суму 154 402,22 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Частиною 7 статті 276 ГК України визначено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

За змістом ст.ст. 526, 629 ЦК України, п. 1 ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вже зазначалось у цій постанові, в п. 5.7 договору визначено, що оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Згідно комерційної пропозиції, що є додатком 2 до договору, зокрема, в пункті «Терміни надання рахунку за спожиту електричну енергію та терміни її оплати» визначено, що оплата рахунку та акта прийняття-передачі електроенергії постачальником за цим Договором має бути здійснена споживачем протягом 10 робочих днів з моменту його підписання сторонами, якщо інше, за згодою сторін, не буде визначено в додатковій угоді до цього Договору.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач наполягає на тому, що рахунок підлягає оплаті протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами акта прийняття-передачі електроенергії, а не як помилково стверджує позивач з дати його отримання споживачем. Оскільки такі акти відсутні та не надавались на підпис споживачу, то, на думку відповідача, визначення позивачем дати прострочки з наступного дня після закінчення десятиденного строку від дати отримання відповідачем рахунку є неправомірним.

З метою з`ясування дійсного змісту правовідносин сторін, що склалися у зв`язку із оплатою поставленої електричної енергії, Суд вважає за необхідне здійснити тлумачення умов цього правочину, з урахуванням наступного.

Так, у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14 викладено правову позицію, відповідно до якої згідно з частиною першою статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України. У частинах третій та четвертій статті 213 Цивільного кодексу України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

У разі, якщо ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору щодо порядку проведення розрахунку, потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Аналогічні висновки також наведені в постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №910/16328/19, від 23.12.2021 у справі №910/17027/20, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 тощо.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що відповідач здійснив оплату виставленого йому рахунку за січень 2021 повністю. При цьому, як стверджує апелянт-відповідач акти приймання-передачі не надавались сповивачу в т.ч. і за цим рахунком. Також сторонами до справи не було надана будь-яких підписаних актів приймання-передачі електроенергії, зокрема, за попередні період задля встановлення обставин виконання сторонами умов договору щодо необхідності підписання названих актів, як необхідної передумови для оплати.

Апелянт-відповідач, серед іншого, наполягає на тому, що рахунок за січень 2021 оплачений ним в межах десятиденного строку, визначеного комерційною пропозицією на його оплату.

Отже, на підставі оцінки усталеної практики відносин між сторонами в частині виставлення постачальником лише рахунку та здійснення споживачем оплати його за відсутності актів приймання-передачі, колегія суддів, з урахуванням третього критерію тлумачення умов договору, вважає, що місцевий господарський суд, визначаючи дату прострочки оплати рахунків за січень-березень 2021, виходив з вірних висновків її початку настання на наступний день після закінчення десятиденного строку з моменту отримання відповідачем рахунку. Відтак, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що строк оплати рахунків за отриману відповідачем електроенергію в січні-березні 2021 не настав відхиляються.

Крім того, Суд враховує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати отриманої електроенергії судовими рішеннями у справі № 920/566/21 стягнуто з відповідача заборгованість за лютий, березень 2021.

Посилання відповідача на те, що строк оплати рахунку за січень 2021 слід визначати від дати підписання між сторонами додаткової угоди № 10 також визнаються судом апеляційної інстанції неприйнятними, оскільки вказана угода по-перше не містить умов щодо зміни термінів оплати, по-друге, цей правочин не є актом в розумінні положень комерційної пропозиції. Отже, аргументація апелянта-відповідача відносно того, що ним не було порушено строків оплати означеного рахунку не знайшла свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відносно тверджень відповідача про не доведення позивачем факту надіслання/отримання споживачем рахунків на оплату за лютий, березень 2021, апеляційна інстанція виходить з наступного.

Як вже зазначалось, позивачем виставлялись рахунки. Так, в рахунках №161381/14680/1 від 26.01.2021 за січень 2021 та №161381/33999/1 від 28.02.2021 за лютий 2021 в графі «рахунок отримано» міститься підпис та прізвище працівника відповідача (що ним не заперечується) - Баркулова Т.І. При цьому, рахунок за січень 2021 оплачений відповідачем повністю згідно платіжного доручення № 4 від 10.02.2021 про сплату 154 402,22 грн по рахунку від 26.01.2021 (встановлено судовим рішенням у справі №920/566/21). Отже, вчинені стороною дії з оплати названого рахунку свідчать про визнання отримання його саме уповноваженою/належною особою відповідача.

В контексті викладеного, Суд наголошує на тому, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Отже, виходячи із принципу добросовісності та доктрини заборони суперечливої поведінки, колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта-відповідача щодо не доведення позивачем факту отримання саме уповноваженою особою відповідача рахунку за лютий 2021 року, оскільки дії з оплати отриманого однією і тією ж особою (працівником відповідача) рахунку за січень 2021 свідчать про обрання стороною в судовому процесі іншої позиції відносно ранньої її поведінки, що ставить протилежну сторону у невигідне становище.

На доводи неналежності доказів направлення поштою рахунку за березень 2021, колегія суддів, з врахуванням принципу правової певності, констатує, що судовим рішенням у справі встановлено факт направлення відповідачу означеного рахунку 02.04.2021, що, серед іншого, стало підставою для задоволення позову про стягнення заборгованості за поставлену електроенергію в березні 2021 у зв`язку з недотриманням відповідачем строків його оплати. При цьому, обставини отримання відповідачем надісланого позивачем рахунку належними і допустимими доказами, такими як відповідь відділення Укрпошти на запит сторони, апелянтом-відповідачем не спростовано.

За сукупністю вищевстановленого, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування позивачем сум інфляційних та 3% річних в межах заявлених позивачем періодів, а тому аргументація апеляційної скарги відповідача про неможливість встановлення періоду, за який необхідно нараховувати зазначені суми позовних вимог, відхиляється за її безпідставності.

Посилання відповідача на ненадання остаточних розрахунків споживачу за спожиту електроенергію у лютому-березні 2021 та визначення суми заборгованості виключно рішенням суду 30.05.2022 оцінюються Судом критично, адже наявність в проваджені суду спору щодо стягнення в примусовому порядку суми заборгованості не є відкладальною умовою для оплати рахунків. До того ж, підставою для зміни рішення суду першої інстанції стало невірне застосування постачальником тарифу, тоді як факт поставки електричної енергії у вказаних в рахунках обсягах відповідачем не заперечувалось. Отже, споживач був не позбавлений права самостійно вірно визначити тариф та оплати отриману електроенергію у спірний період, що б зумовило зменшення періоду прострочення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваній відповідачем частині належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, передбачених законом підстав в межах доводів апеляційної скарги відповідача для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником (відповідачем) не наведено переконливих та достатніх аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, а тому його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Щодо оцінки аргументів апеляційної скарги позивача

Підставою звернення позивача з апеляційною скаргою стала незгода сторони з висновками суду першої інстанції в частині відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у зв`язку із застосуванням до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та, відповідно, пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX.

Так, ухвалюючи судове рішення в оскаржуваній частині, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки у спірних правовідносинах здійснювалось постачання електроенергії, що в силу приписів ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є житлово-комунальною послугою, то у відповідності до Закону № 530-IX на час дії карантину пеня не нараховується.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5);

споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач (п. 13);

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6);

колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги (п. 9).

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 2 названого Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі укладеного між сторонами договору з додатками позивачем здійснювалось постачання електроенергії відповідачу для забезпечення його господарської діяльності, а саме забезпечення діяльності лікарні. Тобто відповідач не є споживачем в розумінні предмету регулювання цього нормативно-правового акта.

Також, за змістом ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання та розподіл електричної енергії є комунальною послугою.

Поряд з цим, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», який є спеціальним нормативно-правовим актом у відносинах правового регулювання постачання електроенергії, електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу (п. 26); постачання електричної енергії - продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії (п. 68).

Верховний Суд неодноразово у свої практиці під час вирішення питання співвідношення загальної та спеціальної норми звертав увагу на необхідності застосування спеціального закону перед загальним, зазначаючи, що при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною (див. з-поміж іншого постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 263/15749/16-а, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 522/799/16-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 27.12.2022 у справі №910/21725/21).

Про необхідність застосування наведеного принципу зазначено також рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 у справі № 5-р (II)/2020, в якому зауважено, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori) - "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) - "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Ніколова проти Болгарії", від 24.06.20221 у справі "Шкіря проти України").

Отже, у спірних правовідносинах за наявності розбіжностей у правовому регулюванні підлягають застосуванню положення Закону України «Про ринок електричної енергії», який є спеціальним стосовно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Однак, наведеного судом першої інстанції враховано не було, що зумовило невірну правову кваліфікацію підстав виникнення у позивача права нарахування неустойки у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати комунальних послуг та, як наслідок, застосування до позовних вимог про стягнення пені визначену Законом № 530-IX заборону на її нарахування під час дії карантину.

Невірне застосування норм матеріального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Щодо позовних вимог про стягнення пені

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно комерційної пропозиції за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

З матеріалів справи слідує, що позивачем в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення пені в загальній сумі 30811,35 грн, в т.ч. 101,52 грн, нарахованої за період з 10.02.2021 по 11.02.2021 на суму заборгованості за рахунком за січень 2021 в розмірі 154 402,22 грн; 14 003,02 грн, нарахованої за період з 19.03.2021 по 19.09.2021 на суму заборгованості за рахунком за лютий 2021 в розмірі 183 325,08 грн; 16 706,81 грн, нарахованої за період з 20.04.2021 по 20.10.2021 на суму заборгованості за рахунком за березень 2021 в розмірі 210 929,95 грн.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано письмові пояснення, в яких сторона зазначала, що у зв`язку зі зміною суми заборгованості, яка підлягає стягненню з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», згідно Постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 у справі № 920/566/21, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 23.09.2022, надається новий розрахунок, за яким відповідачу нараховано 20900,95 грн пені, 6410,91 грн 3% річних, 17852,12 грн інфляційних втрат. В іншій частині позовні вимоги позивач просив суд залишити без задоволення.

Враховуючи те, що позивач не висловив позиції щодо іншої частини вимог з посиланням на ст. 231 ГПК України (відсутність предмета спору, відмова позивача від позову), суд першої інстанції розглянув позовні вимоги, заявлені позивачем у позовній заяві.

Колегія суддів, керуючись приписами ст. 269 ГПК України, здійснює розгляд даної частини позовних вимог в межах заявлених і прийнятих судом першої інстанції вимог про стягнення пені в сумі 30811,35 грн, нарахованих за загальний період з 10.02.2021 по 20.10.2021.

Перевіривши наданий до позовної заяви розрахунок позовних вимог про стягнення пені, а також з врахуванням висновків Північного апеляційного господарського суду, що викладені в його постанові від 30.05.2022 у справі № 920/566/21 щодо розміру основаної заборгованості, колегія встановила, що обґрунтованими слід вважати означені вимоги в сумі 20 850,19 грн пеня. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставності.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі 902/538/18).

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору, впровадження на території України військового стану на час вирішення питання стягнення неустойки та забезпечення відповідачем діяльності в сфері охорони здоров`я України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до розумного її розміру, а саме 1 000,00 грн.

На підставі викладеного, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неправильне застосування норм матеріального права, що зумовило прийняття судом помилкового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені. Відтак, оскаржене підлягає скасуванню в означуваній частині з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені, з мотивів, викладених у цій постанові.

Судові витрати

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позову та частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіл судових витрат за апеляційною скаргою відповідача здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у її задоволенні, покладаються на апелянта-відповідача.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Сумської області від 12.01.2023 у справі №920/87/22 в частині відмови у стягненні пені та стягнення витрат по сплаті судового збору за подачу позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» (40031, Сумська область, м. Суми, вул. Ковпака, буд. 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (40004, Сумська область, місто Суми, вулиця Реміснича, будинок 35, ) пеню у розмірі 1000,00 грн, 1387,87 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 177,88 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 12.01.2023 у справі №920/87/22 залишити без змін.

Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 29.05.2023.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова