ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Справа № 903/880/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Берун О.О.

учасники провадження у справі у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 15.02.23р. суддею Якушевою І.О. у справі № 903/880/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни

про стягнення 426114,82 грн. неустойки

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22.

1.2. Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" до Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни про стягнення 426114,82 грн - неустойки.

1.3. Стягнуто з відповідача на користь позивача 418 306,44 грн - неустойки; 6274,76грн - витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

1.4. Відмовлено у задоволенні позову про стягнення 7808,38 грн. неустойки.

2. Короткий зміст процесуального рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли з договору суборенди № Б-19/1 від 03.09.2020. ТОВ Порт Сіті Груп (орендар) виконав покладені на нього договором зобов`язання, передавши ФОП Бакаєвич Т.В. в суборенду площу розміром 7 кв.м., яка знаходиться на першому поверсі (секція Б-19/1) будівлі ТРЦ. Проте, відповідач не в повному обсязі не сплачував платежі за суборенду,

2.2. Враховуючи той факт, що умовами договору (п.30.3.) передбачена скасувальна умова у разі непогашення суборендарем заборгованості перед орендарем по оплаті суборендної плати, експлуатаційних витрат, внесенню і до внесенню (поповненню) авансового платежу, та сплати інших платежів, передбачених договором, впродовж більше 20 днів з моменту виникнення, то слід вважати, що з 11.10.2022 договір припинив дію за скасувальною умовою, оскільки з 21.09.2022, у відповідача виникла заборгованість за суборенду за жовтень 2021 року, яка тривала більше 20 днів з моменту її виникнення.

2.3. Заборгованість по сплаті передбачених договором платежів виникла з 21.09.2021 року та не була погашена відповідачем більше 20 днів з моменту її виникнення, тобто до 10 жовтня 2021 року включно, скасувальна умова набула чинності 11 жовтня 2021 року. Відтак, договір вважається таким, що припинив свою дію 11.10.2021.

2.4. Згідно пункт 31.1 Договору площа мала бути повернута з підписанням акту приймання передачі, що передбачено п.31.2. договору. Станом на 20.10.2022 відповідач не повернув позивачу площі із суборенди. В процесі судового розгляду відповідач не подала суду доказів на підтвердження передачі площі із суборенди в порядку і строки, узгоджені сторонами у договорі. Оскільки відповідач не виконала зобов`язання щодо повернення площі із суборенди в порядку і строки, узгоджені сторонами у договорі, у позивача виникло право на стягнення неустойки на підставі статті 785 ЦК України.

2.5. Чинне законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 426 114,82грн. З урахування здійсненої перевірки правильності здійсненого відповідачем нарахування, обґрунтованою та правильною, виходячи з умов договору та обставин даної справи, є розмір неустойки у сумі 418 306,44 грн. 7808,38 грн. неустойки нараховані та заявлені до стягнення безпідставно.

2.6. Посилання відповідача на форс мажорні обставини, зокрема, щодо введення воєнного стану на території України з 24.02.2022, не прийняті до уваги судом першої інстанції, з урахуванням обставин справи, умов договору, періоду за який виникла заборгованість по сплаті передбачених договором платежів виникла, скасувальної умови договору, яка набула чинності 11 жовтня 2021 року, обов`язку повернути орендовану площу. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений характер). При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Той факт, що в Україні було введено воєнний стан, не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах, які склалися між сторонами у цій справі. Сам по собі факт введення воєнного стану не свідчить про неможливість використання відповідачем чи неможливість повернення ним з використання орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 ЦК України.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець (ФОП) Бакаєвич Тетяна Вікторівна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задоволити та скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22 про стягнення ФОП Бакаєвич Т.В. на користь ТОВ "Порт Сіті Груп" 418 306,44 грн - неустойки; 6274 грн 76 коп. - витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм чинного законодавства при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та перевірки їх доказами, чим порушив під час розгляду і вирішення справи норми матеріального і процесуального права. Правовідносини між сторонами як орендарем як суборендарем виникли на підставі договору суборенди №Б-19/1 від 03.09.2020.

3.3. Апелянт зазначає, що приписами ст. 774 ЦК України визначено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця. якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Проте, задовольняючи позовні вимоги, що виникли із Договору суборенди (як похідного), а судом не встановлено, чинність Основного договору оренди на момент розгляду справи, наявність згоди, змін та доповнень, відповідність змісту Договору суборенди змісту Договору оренди, а також звернення стягнення на об`єкт суборенди, що має наслідком припинення договору Суборенди відповідно до п.30.7 Договору.

3.4. Позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. 785 ЦК України. Так, згідно з п.9.1. договору суборендар зобов`язаний сплачувати суборендну плату за користування площею в розмірах і в терміни, визначені цим договором. Порядок обчислення розміру суборендної плати визначений п. 9.2. договору. Позивач виконав розрахунок неустойки за період з 11.10.2021 по 20.10.2022, виходячи з того, що згідно з п.п.9.2.1. п.9.2. договору розмір суборендної плати за місяць становить 17 290 грн. - тобто з ПДВ. Відповідні перерахунки, незважаючи на наявність відповідних відомостей в наданому позивачем Договорі, без з`ясування складових зазначеної суми неустойки. Також скаржник посилається на п. 188.1 Податкового кодексу України, та зазначає, що на суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, ПДВ не нараховується.

3.5. Судом першої інстанції не безпідставно не взято до уваги невиконання позивачем ухвали про витребування інформації щодо розгляду заяв керівника роздрібної мережі INGLOT та франшизоутримувача Хомякова Д. Є. від 12.04.2022; від 26.04.2022, які мають значення для розгляду справи. Так, серед іншого, апелянт зазначає, що на електронну адресу та поштовим зв`язком на адресу позивача надсилались неодноразові прохання та повідомлення керівника роздрібної мережі INGLOT та франшизоутримувача Хомякова Д. Є. про те, що на час воєнного стану ФОП Бакаєвич Т.В. припинила діяльність, не знаходиться за місцем постійного проживання, та про повернення майна (острівок для торгівлі).

3.6. З урахуванням частини 2 статті 785 ЦК України, для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК. Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України (правова позиція Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1806/17 та від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17) Тому безпідставно відхилено можливість доведення факту повідомлення Позивача про повернення торгової точки - острівка.

3.7. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відхилення доводів про наявність форс-мажорних обставин в даній ситуації, оскільки діяльність ФОП нерозривно пов`язана із можливістю здійснювати особою, яка під впливом подій 24.02.2022 була змушена залишити територію України. Слід звернути увагу на статтю 25 Договору «Форс-мажорні обставини», яка зокрема передбачає, що Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору у разі, якщо таке невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок дії Форс-мажорних обставин ( 25.1 ст.25 Договору). Апелянт зазначає, що вданому випадку мають місце надзвичайні та невідворотні події, з посиланням на 263 ЦК України, 218 ГК України, частину 2 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" щодо форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами

3.8. Із запровадженням на всій території України карантину, (постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020,) з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби Ковід-19, та установленням ряду заборон та обмежень, відбулось падіння відвідуваності й продажів в торговельно-розважальних центрах і магазинах. Разом з тим, в подальшому згідно з Указом Президента України № 64/2022 24.02.2022 на всій території України було введено воєнний стан. Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Війна російської федерації проти України кардинально змінила правила життя українців, умови ведення бізнесу, можливість виконання договірних зобов`язань, в тому числі зобов`язань передбачених договорами оренди/суборенди. У випадку із Бакаєвич Т.В. - взагалі стала підставою для припинення підприємницької діяльності.

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" у відзиві просить суд залишити рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22 без змін.

4.2. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни на рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 03.05.2023 о 14:30 год.

4.3. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" - адвоката Веремчука В.В. про участь в судовому засіданні 03.05.2023 о 14:30 год. у справі №903/880/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою додатку EASYCON.

4.4. 03.05.2023 до початку судового засідання на електронну адресу суду від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" - адвоката Веремчука В.В. надійшла заява, у якій адвокат зазначає про не можливість взяти участь у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги у даній справі 03.05.2023 об 14:30 год та просить суд розгляд проводити за відсутності представника позивача. Також зазначив, що проти задоволення вимог зазначених у апеляційній скарзі заперечує на підставі доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

4.5. В судове засідання 03.05.2023 уповноважений представник відповідача (апелянта) не з`явився, причини не явки суду не повідомлено.

4.5.1. Разом з тим, явка учасників провадження у справі в дане судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалася.

4.6. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни на рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Конституція України;

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України Про Торгово-промислові палати в Україні

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України).

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається із матеріалів справи, 03 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" (орендар) та Фізичною особою підприємцем Бакаєвич Тетяною Вікторівною (суборендар) укладено договір суборенди № Б-19/1 (надалі - Договір), згідно пункту 2.1 якого, орендар відповідно до умов цього Договору зобов`язується передати суборендарю в тимчасове платне користування площу в будівлі торгового центру, а суборендар зобов`язується прийняти, оплатити користування і повернути приміщення орендарю на умовах, визначених цим договором.

7.3. Статтею 1 Договору сторони погодилися, що в цілях цього договору , вказані терміни мають наступне значення: зокрема, - торговий центр будівлі Торгового розважального центру за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1.

7.4. Відповідно до пункту 3.1. Договору площею є частина будівлі, яка знаходиться на «першому» поверсі Торгового центу, секція Б-19/1.

7.5. Пунктом 9.1. Договору визначено, що суборендар зобов`язаний сплачувати суборендну плату за користування площею в розмірах і в терміни, визначені цим договором.

7.6. Порядок обчислення розміру суборендної плати визначений пунктом 9.2. Договору.

7.7. Згідно підпункту 9.2.1. пункту 9.2. Договору суборендна ставка становить 2300 грн. з ПДВ за 1 кв.м. щомісячно, що еквівалентно 90 дол. США. З 01 січня 2021 року суборендна ставка за 1 кв.м. за цим договором становить 2470 грн. з ПДВ за 1 кв.м., що еквівалентно 95 дол. США. Суборендна плата сплачується суборендарем щомісячно, авансом, не пізніше 20-го числа місяця, що передує звітному (пункт 9.3. Договору).

7.8. Матеріалами справи встановлено, що 03 вересня 2020 року орендар передав суборендарю у суборенду площу розміром 7 кв. м., яка знаходиться на першому поверсі (секція Б-19/1) будівлі Торгового розважального центру ПортСity, що розташований за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1, що підтверджується копією Акту прийому-передачі приміщення в суборенду.

7.9. Відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" (орендар) виконав покладені на нього договором зобов`язання, передавши Фізичній особі - підприємцю Бакаєвич Тетяні Вікторівні (суборендар) в суборенду площу розміром 7 кв. м.. яка знаходиться на першому поверсі (секція Б-19/1) будівлі ТРЦ ПортСіtу.

7.10. Підпунктом 11.4.5. п. 11.4. Договору сторони узгодили, якщо суми коштів отриманої орендарем від суборендаря за цим договором, буде недостатньо для покриття усіх грошових зобов`язань суборендаря перед орендарем, така сума, незалежно від вказаного суборендарем призначення платежу зараховується в рахунок погашення зобов`язань суборендаря перед орендарем в рахунок простроченої суборендної плати.

7.11. Відповідно до п. 11.4. Договору, якщо суми коштів отриманої орендарем від суборендаря за цим договором, буде недостатньо для покриття усіх грошових зобов`язань суборендаря перед орендарем, така сума, незалежно від вказаного суборендарем призначення платежу автоматично (без повідомлень орендарем суборендаря) зараховується в рахунок погашення зобов`язань суборендаря перед орендарем в наступній послідовності: 11.4.5. Прострочена суборендна плата; 11.4. 6. Суборендна плата.

7.12. Відповідно до п. 30.3. ст. 30 договору цей договір укладений під скасувальною умовою, а саме, - він достроково припиняє свою дію у разі непогашення суборендарем заборгованості перед орендарем по оплаті суборендної плати, експлуатаційних витрат, внесенню і до внесенню (поповненню) авансового платежу, по сплаті інших платежів, передбачених цим договором, впродовж більше 20 (двадцяти) днів з моменту виникнення такої заборгованості. Скасувальна умова не застосовується, у разі укладення сторонами додаткової угоди про дострокове розірвання договору відповідно до пункту 30.5. статті 30 цього договору.

7.13. Згідно пункту 30.4. Договору цей договір вважається таким, що припинив свою дію в день набуття чинності скасувальною умовою.

7.14. Пунктом 30.9. статті 30 Договору сторони узгодили, що розірвання договору в односторонньому порядку з ініціативи орендаря, а також в разі набуття чинності скасувальною умовою, не вимагає підписання сторонами двосторонньої угоди про розірвання договору, крім випадків, якщо така угода про розірвання буде передбачена діючим на момент розірвання договору законодавством.

7.15. Відповідно до пункту 31.2. Договору Повернення площі суборендарем і прийняття його орендарем здійснюється на підставі Акта приймання-передачі площі з суборенди, який підписується сторонами. Суборендар зобов`язаний повернути площу орендареві в стан з урахуванням його нормального зносу, що забезпечує можливість його подальшого використання.

7.16. Договір підписаний сторонами, та скріплений печаткою орендаря.

7.17. Господарськими судами встановлено, що суборендар не сплачував у повному обсязі платежі за суборенду площі, зв`язку з чим в останнього з 21 вересня 2021 року виникла заборгованість за користування вказаним приміщенням у розмірі 8 218,30 грн.

7.18. Так, 07.07.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни заборгованості 253 219, 84 грн., з яких: 179 979,10грн. зобов`язань по оплаті суборендних платежів, 73 240,74 грн. штрафу. Дана позовна заява обґрунтовувалася позивачем, неналежним виконанням суборендарем взятих на себе згідно договору суборенди №Б-19/1 від 03.09.2020 зобов`язань по оплаті суборендних платежів.

7.18.1.. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.07.2022 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 903/478/22.

7.18.2. 05.09.2022 ухвалою Господарського суду Волинської області у справі № 903/478/22 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" до підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни про стягнення 253 219,84 грн. залишено без розгляду, у зв`язку із клопотанням позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

7.19. З матеріалів справи вбачається, що в подальшому, 14.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Порт Сіті Груп" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни 426 114,82 грн. неустойки за час прострочення виконання зобов`язань щодо повернення об`єкта оренди.

7.20. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.11.2022 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №903/880/22; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання

7.21. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами договір згідно п. 30.3. ст. 30 укладений під скасувальною умовою, а саме, - він достроково припиняє свою дію у разі непогашення суборендарем заборгованості перед орендарем по оплаті суборендної плати, експлуатаційних витрат, внесенню і до внесенню (поповненню) авансового платежу, по сплаті інших платежів, передбачених цим договором, впродовж більше 20 (двадцяти) днів з моменту виникнення такої заборгованості. Скасувальна умова не застосовується, у разі укладення сторонами додаткової угоди про дострокове розірвання договору відповідно до пункту 30.5. статті 30 цього договору. Відповідно, договір вважається таким, що припинив свою дію в день набуття чинності скасувальною умовою (пункт 30.4. договір). Так, заборгованість по сплаті передбачених договором платежів виникла з 21.09.2021 та не була погашена відповідачем більше 20 днів з моменту її виникнення, тобто до 10 жовтня 2021 року включно, скасувальна умова набула чинності 11 жовтня 2021 року. Відповідно договір вважається таким, що припинив свою дію 11.10.2021. Разом з тим, станом на 20.10.2022 площа не була передана (повернута) для позивача (орендаря) так як це передбачено умовами Договору.

7.22. За наведених обставин, у орендаря виникло право на стягнення неустойки при поверненні площі з суборенди на підставі ст.785 ЦК України

7.23. У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач посилаючись на передбачену умовами договору (п.30.3.) скасувальну умову, зазначив, що договір припинив свою дію 11.10.2021 у зв`язку із набуттям чинності скасувальною умовою. Нарахування та стягнення неустойки після припинення договору є безпідставним.

7.24. Матеріалами справи встановлено, що платіж за суборенду за жовтень 2021 року, який згідно з п. 9.3. договору мав бути сплачений відповідачем до 20.09.2021 на суму 17 883,68 грн., що підтверджується актом наданих послуг № УТППСГ02851 від 31.10.2021, був ним сплачений декількома платежами в період з січня 2022 року по квітень 2022 року частково на суму 9 665,38 грн. Ця сума - 9665,38 грн. була зарахована позивачем в рахунок оплати оренди за жовтень, а решту віднесено в рахунок оплати заборгованості, яка виникла до жовтня 2021 року. Після такого розподілу платежів за відповідачем ще залишається заборгованість у розмірі 8218,30 грн.

7.25. Так, за клопотанням відповідача позивач на підтвердження перерахування відповідачем плати за суборенду та підтвердження нарахування плати надав суду копії платіжних доручень та актів здачі-приймання робіт (надання-послуг), які стали підставою для відображення позивачем господарських операцій, які були досліджені судом.

7.26. 15.02.2023 за результатами розгляду даного спору судом першої інстанції ухвалено рішення (пункти 1.1.-1.4. постанови), з підстав, наведених у пунктах 2.1.-2.6. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 15.02.2023 - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

8.3. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

8.4. Правочином, згідно частини 1 статті 202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.5. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 2 статті 175 ГК України)

8.6. Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.7 Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК України).

8.8. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

8.9. Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.10. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (пункт 1 статті 628 ЦК України).

8.11. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.12. Правовідносини, між сторонами у даній виникли з договору суборенди №Б-19/1 від 03.09.2020.

8.13. Правовідносини, що виникли між сторонами спору є відносинами, що виникли з договору оренди, що регулюються положеннями Господарського та Цивільного кодексів України про оренду (найм).

8.14. Відповідно до частини 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.15. Згідно статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

8.16. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. (частини 1, 5 статті 762 ЦК України).

8.17. Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

8.18. Господарськими судами встановлено, що сторонами договору, зокрема, пунктом 31.1. передбачено, що після закінчення строку договору, а також у разі розірвання, припинення (крім випадків, передбачених п.п. 30.5., 30.6. договору) визнання недійним цього договору, суборендар зобов`язаний звільнити площу від будь-якого майна (в т.ч. відокремлюваних поліпшень) і повернути приміщення орендареві протягом 5 (п`яти) днів з дня настання однієї із згаданих в цьому пункті обставин. Зазначений в цьому пункті п`ятиденний строк надається суборендареві виключно для звільнення приміщення, і не може бути використаний для проведення будь-якої підприємницької діяльності на площі.

8.19. Відповідно площа мала бути повернута з підписанням акту приймання - передачі, як це передбачено п.31.2. Договору.

8.20. Станом на час звернення до суду та розгляду спору Суборендар не повернув орендарю площі із суборенди. Відповідно, що під час розгляду даного спору відповідач не подала суду доказів на підтвердження передачі площі із суборенди в порядку і строки, узгоджені сторонами у договорі.

8.21.Таким чином, Суборендар - відповідач не виконала зобов`язання щодо повернення площі із суборенди в порядку і строки, узгоджені сторонами у договорі.

8.22. Відповідно у Орендаря - позивача у позивача виникло право на стягнення неустойки на підставі статті 785 ЦК України.

8.23. Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором (частина 1 статті 216 ГК України).

8.24. Згідно частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.25. Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

8.26. Передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму).

8.27. Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

8.28. Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

8.29. Чинним законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

8.30. Матеріалами справи встановлено, що позивач зробив розрахунок неустойки за період з 11.10.2021 по 20.10.2022, виходячи з того, що згідно з п.п.9.2.1. п.9.2. договору розмір суборендної плати за місяць становить 17 290 грн:

- жовтень 2021 року: 17 290 :31 х 21 = 11 712,58 грн;

- листопад 2021 року - 17 290 грн;

- грудень 2021 року - 17 290 грн;

- січень 2022 року - 17 290 грн;

- лютий 2022 року - 17 290 грн;

- березень 2022 року - 17 290 грн;

- квітень 2022 року - 17 290 грн;

- травень 2022 року - 17 290 грн;

- червень 2022 року - 17 290 грн;

- липень 2022 року - 17 290 грн;

- серпень 2022 року - 17 290 грн;

- вересень 2022 року - 17 290 грн;

- жовтень 2022 року 17290 : 31 х 20= 11 154,83 грн.

Всього: 213 057,41 грн. х 2 (подвійний розмір) = 426 114,82 грн.

8.31. Таким чином, неустойка в розмірі 426114,82 грн. за період з 11.10.2022 по 20.10.2022 включно нарахована позивачем, виходячи із подвійного розміру щомісячної суборендної плати.

8.32. Оскільки скасувальна умова набула чинності 11.10.2021, то, враховуючи умову п.31.1. договору про те, що суборендар зобов`язаний звільнити площу від будь-якого майна і повернути приміщення орендареві протягом 5 (п`яти) днів з дня настання однієї із згаданих в цьому пункті обставин, відповідач був зобов`язаний звільнити площу, яка перебувала у нього в суборенді, і передати позивачу до 16.10.2021 включно.

8.33. Відповідно до частини 5 статті 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

8.34. Оскільки 16.10.2021 припадало на суботу, то днем закінчення строку повернення відповідачем майна з користування відповідно до частині 5 статті 254 ЦК України слід вважати перший за ним робочий день - 18.10.2021.

8.35. Таким чином, відповідач не виконав належним чином зобов`язання і не повернув приміщення із суборенди у вказаний строк

8.36. Апеляційний господарський суд перевіривши розрахунок позивача заявленої до стягнення неустойки з відповідача, погоджується з висновком суду першої інстанції що правильним та обґрунтованим є розмір пені у сумі 418306,44 грн, виходячи з наступного розрахунку:

жовтень 2021 року: 17 290 грн :31 х 14 = 7808,39 грн;

листопад 2021 року - 17 290 грн;

грудень 2021 року - 17 290 грн;

січень 2022 року - 17 290 грн;

лютий 2022 року - 17 290 грн;

березень 2022 року - 17 290 грн;

квітень 2022 року - 17 290 грн;

травень 2022 року - 17 290 грн;

червень 2022 року - 17 290 грн;

липень 2022 року - 17 290 грн;

серпень 2022 року - 17 290 грн;

вересень 2022 року - 17 290 грн;

жовтень 2022 року - 17290 грн. : 31 х 20= 11 154,83 грн.

Всього: 209 153,22 грн * 2 (подвійний розмір) = 418 306,44 грн.

8.37. Судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову про стягнення 7808,38 грн - неустойки (426 114,82 грн. - 418 306,44 грн.), як нарахованої безпідставно.

8.38. Щодо зазначених відповідачем (апелянтом) у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі доводів, щодо цілей використаних коштів, та які були оплачені відповідачем після 11.10.2022, слід зазначити наступне.

8.39. Під час розгляду судами даного спору представник позивача підтвердив факт оплати відповідачем коштів саме після 11.10.2021, а не - 11.10.2022. Також у суді першої інстанцій представник пояснював, що платіж за суборенду за жовтень 2021 року, який згідно з п. 9.3. договору мав бути сплачений відповідачем до 20.09.2021 на суму 17883,68 грн, що підтверджується актом наданих послуг № УТППСГ02851 від 31.10.2021, був ним сплачений декількома платежами в період з січня 2022 року по квітень 2022 року частково на суму 9 665,38 грн. Ця сума - 9665,38 грн була зарахована позивачем в рахунок оплати оренди за жовтень, а решту віднесено в рахунок оплати заборгованості, яка виникла до жовтня 2021 року. Після такого розподілу платежів за відповідачем ще залишається заборгованість у розмірі 8218,30 грн.

8.40. Так, відповідно до п. 11.4. договору, якщо суми коштів отриманої орендарем від суборендаря за цим договором, буде недостатньо для покриття усіх грошових зобов`язань суборендаря перед орендарем, така сума, незалежно від вказаного суборендарем призначення платежу автоматично (без повідомлень орендарем суборендаря) зараховується в рахунок погашення зобов`язань суборендаря перед орендарем в наступній послідовності: 11.4.5. Прострочена суборендна плата; 11.4. 6. Суборендна плата.

8.41. В даному випадку посилання відповідача, що згідно з п.9.7 договору ним був сплачений на користь позивача авансовий платіж, який є одночасно забезпеченням виконання зобов`язань суборендаря за договором, з суми якого позивач мав право утримати суми простроченої заборгованості, а відтак це може бути підставою для відмови у задоволенні позову також до уваги не приймається.

8.42. Так, згідно пункту 9.8.Договору орендар не зобов`язаний, проте має право зарахувати авансовий платіж в якості погашення заборгованості з орендної плати за той чи інший місяць. Проте, відповідно до п.п. 9.7.1. п.9.7. договору при належному виконанні суборендарем своїх зобов`язань по договору, авансовий платіж зараховуються в якості суборендної плати за відповідний місяць суборенди. В разі дострокового припинення дії договору, у зв`язку з неналежним виконанням суборендарем своїх зобов`язань по договору, авансовий платіж в рахунок оплати суборенди за останній місяць строку договору не зараховується, суборендареві не повертається та залишається у орендаря в якості неустойки за дострокове розірвання (припинення) дії договору. В даному випадку, авансовий платіж позивач (орендар) залишив у себе як неустойку за дострокове розірвання (припинення) дії договору, що узгоджується п.п. 9.7.1. п.9.7. договору.

8.43. Відповідач (апелянт) ФОП Бакаєвич Т.В. під час розгляду даного спору у господарських судах стверджувала про безпідставність стягнення в умовах війни, посилаючись при цьому на форс-мажорні обставини. Апеляційна скарга відповідача мотивована також відповідними доводами.

8.44. Пунктом 25.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі, якщо таке невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин.

8.45. Так, згідно пункту 25.3. сторона, що потрапила під дію форс-мажорних обставин, протягом 3 (трьох) днів повідомляє іншу сторону письмово про початок і можливий строк припинення дії таких обставин.

8.46. Підтвердженням дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка Торгово-промислової палати України (пунктом 25.4 договору)

8.47. Відповідно до статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

8.48. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року.

8.49. Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сиди) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

8.50. В подальшому, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП) оприлюднила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким на підставі ст. 14, 14№ Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»

8.51. Згідно статті 141 Закону України Про Торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

8.52. Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

8.53. Одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору.

8.54. Так, вказаний лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 підтверджує невідворотність, непередбачуваність, об`єктивність обставин, тобто, наявність форс-мажору.

8.55. Проте, ще одним обов`язковим критерієм звільнення винної сторони від відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконання зобов`язання і обставинами непереборної сили, який на практиці визначається завжди щодо кожного спірного зобов`язання окремо.

8.56. Матеріалами справи встановлено, зокрема, з пояснень представника позивача, що у період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року торгово-розважальний центр за адресою: м. Луцьк, вул. Сухомлинського, 1 працював.

8.57. За таких обставин, той факт, що в Україні було введено воєнний стан, не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах, які склалися між позивачем та відповідачем у даній справі.

8.58. Сам по собі факт введення воєнного стану не свідчить про неможливість використання відповідачем чи неможливість повернення ним з використання орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 ЦК України.

8.59. В даному випадку слід наголосити, що враховуючи скасувальну умову, обов`язок щодо повернення орендованої площі відповідачем настав ще за довго до 24.02.2022.

8.60. Разом з тим, як уже зазначалося, торговий центр у. м. Луцьк за відповідною адресою працював не зважаючи на введений воєнний стан в Україні та повномасштабну воєнну агресію рф проти України. Реальних, фактичних бойових дій на території Волинської області, зокрема обласного центру у м. Луцьк не відбувалося, в даному випадку, у відповідний період, жодних події чи обставин, які б відносилися до форс-мажору. Таким чином саме по собі введення воєнного стану в країні не свідчило про принципову неможливість повернення орендованого майна, відповідно до умов договору.

8.61. При цьому, незважаючи на те, що 05.04.2022 Бакаєвич Т.В. припинила підприємницьку діяльність, що підтверджується записом про державну реєстрацію припинення юридичної особи: 003002124 через Дію, спір у справі виник за період, коли вона здійснювала підприємницьку діяльність, а тому підлягає вирішенню господарським судом.

8.62. Одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору.

8.63. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.64. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.65. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.66. Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

8.67. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.68. Згідно статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.69. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.70. За наведених обставин, позивачем у встановленому законом порядку, доведено наявність фактичних обставин, які б свідчили про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

8.71. Позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за час прострочення повернення площі із суборенди підлягають задоволенню частково, з урахуванням уточненого розрахунку.

8.73. Господарський суд Волинської області прийшов до правильного висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 418306,44 грн, та відмовив у задоволенні позову про стягнення 7808,38 грн. неустойки

8.72. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення від 15.02.2023 та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.73. За таких обставин апеляційну скарг Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 15.02.2023 у справі №903/880/22, апелянт сплатив судовий збір у розмірі у сумі грн., згідно квитанції № від 20.03.2023.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бакаєвич Тетяни Вікторівни від 20.03.23р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 15 лютого 2023 року у справі №903/880/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №903/880/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "29" травня 2023 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.