ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Одеса

"24" травня 2023 р. Справа № 916/34/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Іванюка Дмитра Сергійовича

до Обслуговуючого кооперативу "Кекс"

про стягнення 568381,50 грн

за участю представників

від позивача - Молодецький Р.А.

від відповідача - Ткачук А.П.

Фізична особа-підприємець Іванюк Дмитро Сергійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу "Кекс" про стягнення заборгованості за поставлений товар в загальній сумі 568381,50 грн., з яких основного боргу - 418362,97 грн., пені - 52756,17 грн., 3% річних - 9995,91 грн., інфляційних втрат - 87266,45 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 03/2021/12 від 03.12.2021 щодо здійснення оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою від 09.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.01.2023.

26.01.2023 від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неможливістю прибуття представника відповідача в підготовче засідання.

Розгляд справи у підготовчому засіданні, що призначено на 26.01.2023 об 11 год. 30 хв., не відбувся у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

З огляду на викладене, суд призначив підготовче засідання на 20.02.23.

Розпорядженням керівника апарату від 06.02.23 № 19 у зв`язку з увільненням судді Петрова В.С. від виконання обов`язку з відправлення правосуддя на період проходження військової служби, призначено повторний авторозподіл справи, за результатами якого справу передано судді Литвиновій В.В.

Згідно з ч. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд ухвалою від 09.02.2023 прийняв справу до свого провадження та призначив підготовче засідання на 15.03.2023.

14.02.2023 відповідач подав відзив на позов, яким просить задовольнити позов позивача частково в сумі 287322,58 грн, а в решті - відмовити. Крім того, просить поновити строк для подання відзиву, оскільки ухвали суду не отримував, а представник відповідача ознайомилась з матеріалами справи 01.02.2023.

Суд задовольнив клопотання відповідача та прийняв до розгляду відзив, враховуючи поважність причин пропуску строку. 07.03.2023 до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, якою він просить суд стягнути з відповідача 577138,21 грн, з яких 418362,97 грн заборгованості за поставлений товар, 52756,17 грн пені, 94029,93 грн втрат від інфляції та 11989,14 грн 3% річних. До заяви додано докази надсилання її відповідачу та докази доплати 131,36 грн судового збору. Крім того, позивач в даній заяві наполягає на задоволенні позовних вимог та відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві.

В підготовчому засіданні 15.03.2023 судом оголошено перерву, оскільки відповідач зазначив, що йому необхідно ознайомитись з заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

В засіданні 05.04.2023 судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову 577138,21 грн, в межах якої розглядається даний спір.

Ухвалою від 05.04.2023 закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті в засіданні 24.05.2023.

19.05.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких він просить задовольнити позов частково в сумі 287322,58 грн, в решті - відмовити. Крім того, відповідач додатково повідомляє, що він надсилав на адресу позивача лист № 13 від 07.03.2022 із повідомленням про настання форс-мажорних обставин. До зазначених письмових пояснень відповідачем додано копію листа № 13 від 07.03.2022, але не надано доказів направлення цього листа на адресу позивача в березні 2022 року.

До того ж, суд зауважує, що відповідно до ч. 3, 4, 8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач не подав доказу, а саме листа від 07.03.2022 № 13, разом з відзивом, а також не обгрунтував поважності причин неподання такого доказу разом з відзивом. З огляду на викладене, суд не приймає зазначеного доказу до розгляду відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

03.12.2021 між фізичною особою-підприємцем Іванюк Дмитром Сергійовичем (позивач, постачальник) та Обслуговуючим кооперативом "Кекс" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 03/2021/12 (а.с. 9-13), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупця товар (електротехнічна продукція), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити такий товар на умовах цього договору (п. 1.1).

Асортимент, кількість і ціна (вартість) товару вказуються в накладних на поставку товару, а також у специфікаціях, що є невід`ємними частинами (додатками) цього договору (п. 1.2).

Відповідно до п. 9.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання сторонами.

Згідно з п. 2.4 договору відповідач має здійснити оплату на наступних умовах:

- Покупець здійснює оплату кожної окремої партії товару у розмірі, що вказаний у відповідному рахунку, або у підписаній сторонами специфікації на кожну окрему поставку товару, протягом 14 календарних днів від дати його отримання та підписання відповідної видаткової накладної на товар. При цьому заборгованість покупця не повинна перевищувати 500 000 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що момент (дата) поставки - дата підписання видаткової накладної на товар покупцем.

Позивачем виставлялись відповідачу наступні рахунки за договором:

- № 233 від 01.12.2021 на суму 22868,09 грн (а.с. 86)

- № 271 від 13.12.2021 на суму 9027,90 грн (а.с. 83),

- № 0И00-000282 від 12.12.2021 на суму 12360,06 грн (а.с. 35)

- № 282 від 14.12.2021 на суму 12590,16 грн (а.с. 89)

- № 0И00-000283 від 14.12.2021 на суму 3369 грн (а.с. 36, 91),

- № 292 від 16.12.2021 на суму 5222,11 грн (а.с. 94)

- № 0И00-000021 від 14.01.2022 на суму 477744,77 грн (а.с. 34, 95), також відповідачем надано копію рахунку № 88 від 18.02.2022 на цю саму суму і той самий товар (а.с. 104),

- № 0И00-000100 від 18.02.2022 на суму 33959,70 грн (а.с. 37, 96)

- № 0И00-00071 від 18.02.2022 на суму 34487,64 грн (а.с. 38), а відповідачем надано копію рахунку № 71 від 18.02.2022 на іншу суму 23876,64 грн (а.с. 98 та 103)

- № 0И00-00088 від 18.02.2022 на суму 389 грн (а.с. 39)

Всього сторонами надано копій рахунків на суму 612018,43 грн.

На виконання умов договору поставки № 03/2021/12 від 03.12.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 657614,21 грн (що є більшою сумою ніж надано сторонами копій рахунків), що підтверджується копіями наступних видаткових накладних:

- № 23794 від 16.12.2021 на суму 9027,90 грн (а.с. 84), строк оплати до 30.12.2021 включно

- № 0М01-023950 від 17.12.2021 на суму 3369 грн (а.с. 32), строк оплати до 31.12.2021 включно

- № 0М01-024032 від 17.12.2021 на суму 12360,08 грн (а.с. 33), строк оплати до 31.12.2021 включно

- № 0М02-024399 від 29.12.2021 на суму 26251,10 грн (а.с. 31), строк оплати до 12.01.2022 включно

- № 22705 від 30.12.2021 на суму 22868,09 грн (а.с. 87), строк оплати до 13.01.2022 включно

- № 0М03-024399 від 14.01.2022 на суму 7708,60 грн (а.с. 29), строк оплати до 28.01.2022 включно

- №105 від 14.01.2022 на суму 477744,77 грн (а.с. 30), відповідач отримав товар 15.02.2022, строк оплати до 01.03.2022 включно

- № 0М01-001126 від 24.01.2022 на суму 3920,26 грн (а.с. 28), відповідач отримав товар 28.01.2022, строк оплати до 11.02.2022 включно

- № 0М02-001126 від 24.01.2022 на суму 991,72 грн (а.с. 27), строк оплати до 07.02.2022 включно

- № 0М03-001126 від 27.01.2022 на суму 5308,22 грн (а.с. 27), строк оплати до 10.02.2022 включно

- № 1626 від 01.02.2022 на суму 4612,50 грн (а.с. 25), строк оплати до 15.02.2022 включно

- № 0М04-001126 від 02.02.2022 на суму 560,56 грн (а.с. 24), відповідач отримав товар 03.02.2022, строк оплати до 17.02.2022 включно

- № 0М01-001549 від 02.02.2022 на суму 25382,64 грн (а.с. 23), відповідач отримав товар 03.02.2022, строк оплати до 17.02.2022 включно

- № 0М01-001562 від 03.02.2022 на суму 1280 грн (а.с. 22), строк оплати до 17.02.2022 включно строк оплати до 17.02.2022 включно

- № 0М03-001562 від 03.02.2022 на суму 2356грн (а.с. 20), строк оплати до 17.02.2022 включно

- № 0М02-001562 від 03.02.2022 на суму 320 грн (а.с. 21), строк оплати до 17.02.2022 включно

- №0М02-002078 від 08.02.2022 на суму 15098,36 грн (а.с. 19), строк оплати до 22.02.2022 включно

- № 0М04-001562 від 08.02.2022 на суму 10520грн (а.с. 17), строк оплати до 22.02.2022 включно

- №0М02-001549 від 08.02.2022 на суму 8460,88 грн (а.с. 18), строк оплати до 22.02.2022 включно

- № 0М03-002078 від 11.02.2022 на суму 8778,28 грн (а.с. 16), строк оплати до 25.02.2022 включно

- № 0М05-001562 від 14.02.2022 на суму 8664 грн (а.с. 15), строк оплати до 28.02.2022 включно

- № 0М05-001126 від 23.02.2022 на суму 2031,25 грн (а.с. 14), строк оплати до 09.03.2022 включно.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в України").

Згідно з абз. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З огляду на викладене, вищезазначені видаткові накладні відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів.

Відтак, у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар. Враховуючи вищевикладене, судом відхиляються посилання відповідача на те, що позивачем не доведено поставку товару на зазначену ним суму.

Відповідач частково розрахувався за вищезазначений товар на суму 238047,24 грн, що підтверджується копіями наступних платіжних доручень:

№ 2979 від 20.12.2021 на суму 9027,90 грн (а.с. 85),

№ 3026 від 29.12.2021 на суму 22868,09 грн (а.с. 88)

№ 742 від 17.01.2022 на суму 15729,06 грн (а.с. 42),

№ 3127 від 28.01.2022 на суму 148545,55 грн (а.с. 41),

№ 3365 від 04.05.2022 на суму 7000 грн (а.с. 97),

№ 3424 від 20.05.2022 на суму 7000грн (а.с. 99),

№ 902 від 26.05.2022 на суму 7000грн (а.с. 100),

№ 932 від 21.06.2022 на суму 7000грн (а.с. 101),

№ 993 від 22.08.2022 на суму 6876,64 грн (а.с. 106),

№ 1022 від 06.09.2022 на суму 7000грн (а.с. 102).

Крім того, позивач посилається на те, що відповідач частково повернув поставлений товар 27.01.2022 на суму 301 грн, 541,80 грн та 361,20 грн, всього на суму 1204 грн, про що зазначено і в складеному позивачем акті звірки розрахунків за період 20.12.2021 - 08.11.2022 (а.с. 40).

Відповідач не заперечував факту часткового повернення товару 27.01.2022.

З огляду на викладене, враховуючи часткову оплату та часткове повернення товару, за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем за отриманий товар в сумі 657614,21-1204-238047,24 =418362,97 грн.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Відповідно до п. 2.4 договору поставки відповідач мав оплатити отриманий товар протягом 14 календарних днів від дати його отримання. Суд враховує, що остання поставка товару відбулась 23.02.2022 (а.с. 14), тому останнім днем строку оплати за цей отриманий товар у відповідача був 09.03.2022. Отже, строк оплати за отриманий відповідачем товар настав.

Позивач направляв відповідачу претензії (а.с. 43-47) з вимогою сплатити заборгованість на електронну пошту, зазначену в договорі .

Відповідач доказів перерахування боргу в сумі 418362,97 грн за отриманий товар станом на день розгляду спору не подав, тому позовні вимоги про стягнення 418362,97 грн основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення сплати відповідачем вартості отриманого товару позивач просить стягнути з відповідача 94029,93 грн втрат від інфляції та 11989,14 грн 3% річних, нарахованих за період 28.01.2022 до 06.03.2023 від суми заборгованості 361954,94 грн, посилаючись на те, що відповідно до розрахунку (а.с. 3) з 28.01.2022 заборгованість відповідача складала не менше 361954,94 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с. 112-, суд дійшов висновку, що він має недоліки. Так, позивач не врахував, що відповідач отримав товар за накладною від №105 від 14.01.2022 на суму 477744,77 грн (а.с. 30) 15.02.2022, тому строк оплати до 01.03.2022 включно, а не 28.01.2022 як зазначає позивач.

Крім того, прострочення оплати відповідачем отриманого товару почалися ще за видатковою накладною № 0М02-024399 від 29.12.2021 на суму 26251,10 грн, за якою відповідач мав розрахуватись до 12.01.2022, а відповідачем було сплачено 15729 грн 17.01.2021 тобто вже з простроченням.

Також позивач нарахував річні та інфляційні, виходячи з того, що з 28.01.2022 заборгованість відповідача складала не менше 361954,94 грн.

Але як зазначено вище, прострочення оплати вже мало місце не з 28.01.2021 а з 13.01.2022.

До того ж, суд враховує, що і сума заборгованості станом після здійсненої відповідачем оплати 28.01.2022 на суму 148545,55 грн, становила 460239,59 грн, а не 361954,94 грн як зазначає позивач в своєму розрахунку.

Здійснивши за допомогою калькулятора https://ips.ligazakon.net/calculator/ff розрахунок інфляційних та річних за період з 10.03.22 по 09.03.2023, судом встановлено, що розмір інфляційних становить 114426,62грн, а 3% річних - 13693,70 грн, що є більшими сумами, ніж просить стягнути позивач.

Але відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України суд не має права виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 94029,93 грн інфляційних та 11989,14 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 52756,17 грн пені за період з 28.01.2022 по 28.07.2022, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.3 Договору, за прострочення строку здійснення остаточного розрахунку за отриманий товар покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день такого прострочення.

З огляду на викладене, розрахунок позивача має недоліки, оскільки пеня нарахована виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, в той час як умовами договору передбачено розмір однієї облікової ставки.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, а також не має права змінювати період нарахування, тому здійснивши розрахунок пені, суд встановив, що її розмір становить 26130,17 грн

28.01.2022 - 03.03.24,9410,000%10,000%3 470,80
04.03.2022 - 02.06.24,9410,000%10,000%9 024,08
03.06.2022 - 21.07.24,9425,000%25,000%12 147,80
22.07.2022 - 27.07.4,9425,000%25,000%1 487,49
Разом181 26 130,17

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 26130,17 грн

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідач у відзиві посилається на те, що він не сплачував платежі за договором через форс-мажорні обставини, а саме воєнний стан, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022.

Суд відхиляє зазначені посилання, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 6.1 договору сторони узгодили, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором, якщо це сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, які безпосередньо впливають на виконання їх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 6.2 договору, під форс-мажорними обставинами слід розуміти обставини зовнішнього впливу, які виникли без вини сторін, поза їх волею, і які не можна було передбачити, уникнути, а саме - стихійні явища природнього характеру, лиха техногенного та антропогенного походження, обставини суспільного життя (воєнні дії, епідемії). Про настання таких обставин сторона повинна повідомити іншу сторону у письмовій формі не пізніше 3 днів з підтвердженням Торгово-промислової палати України. У цьому випадку термін договору продовжується на час дії таких обставин. У випадку, якщо хоча б для однієї сторони такі обставини діють більше 30 днів, інша сторона має право достроково розірвати договір, надіславши письмове повідомлення за вказаною в договорі адресою.

Однак, відповідач не надав доказів повідомлення позивача про форс-мажорні обставини відповідно до вимог договору поставки.

Крім того, за загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (8657,07 грн/577138,21грн*550512,21 грн= 8257,68грн).

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Кекс" (код 43603316, смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області вул. Василя Спрейса 1, приміщення 39-К4) на користь фізичної особи-підприємця Іванюка Дмитра Сергійовича (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 418362,97 грн заборгованості за поставлений товар, 26130,17 грн пені, 94029,93 грн втрат від інфляції, 11989,14 грн 3% річних та 8257,68 грн витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 травня 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова