ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

30 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/286/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 04 квітня 2023 року (повний текст складено 17.04.2023)

у справі № 915/286/23

за позовом: Миколаївського міського центру зайнятості

до відповідача: Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області

про стягнення допомоги по безробіттю в розмірі 37 557,80 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2023 у справі №915/286/23 ( ОСОБА_1 ) позовні вимоги Миколаївського міського центру зайнятості задоволено повністю.

Стягнуто з Державної податкової служби України, в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, на користь Миколаївського міського центру зайнятості, грошові кошти в сумі 37 557 грн. 80 коп., а також сплачену суму судового збору в розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна податкова служба України, в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2023 у справі №915/286/23 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Миколаївського міського центру зайнятості повністю.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлене клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 у задоволенні клопотання Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про відстрочення сплати судового збору відмовлено; апеляційну скаргу ДПС України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2023 у справі №915/286/23 залишено без руху; встановлено апелянту строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 4 026,00 грн., протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Апелянту роз`яснено, що при невиконанні вимог вказаної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається без розгляду.

Однак, замість усунення недоліків апеляційної скарги, 26.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ДПС України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області знов надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі №915/286/23.

Вказане клопотання є аналогічним тому, що заявлялось апелянтом раніше, - разом з апеляційною скаргою. Зокрема, апелянт посилається на запроваджений в Україні воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, зазначає, що в Україні триває війна, а державні кошти спрямовуються у першу чергу на підтримання обороноздатності Держави. ГУ ДПС звертає увагу на те, що воно не є розпорядником коштів і для сплати судового збору має звертатись до Казначейства; повідомляє про відсутність коштів для сплати судового збору та зазначає, що як тільки необхідні кошти на сплату судового збору надійдуть на відповідний рахунок ГУ ДПС, судовий збір по цій справі буде сплачений.

Дослідивши заявлене клопотання, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір». З його преамбули вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ст. 1 цього Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульовані ст. 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Зокрема, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд може, зокрема, відстрочити заявнику сплату сплату судового збору.

Отже, умови , визначені вказаною статтею є диференційованими за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, а саме: лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Отже, із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Зазначеної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2021 у справі № 940/2276/18.

Предметом цієї справи не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З указаного вбачається, що відповідач не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства, зокрема щодо відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Окремо судова колегія звертає увагу на те, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, жодних доказів наведених у клопотанні обставин щодо відсутності коштів для сплати судового збору, або звернення до органів Казначейства із платіжним дорученням про сплату судового збору в цій справі, у проведенні платежу, за яким було б відмовлено з огляду на відсутність відкритих асигнувань, апелянтом надано не було.

Доказів припинення фінансування Головного управління ДПС у Миколаївській області у зв`язку з введенням воєнного стану на території України у відповідності до Указу Президента України від 24.12.2022 №64/2022 "Про введення впоєного стану в Україні", апелянтом також не надано.

Обмежене фінансування бюджетної установи не може бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Колегія суддів звертає увагу, що сплата судового збору за подання апеляційної скарги в силу положень Господарського процесуального кодексу України є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з апеляційною скаргою. Тому, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Колегія суддів зазначає, що Головне управління ДПС у Миколаївській області має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи. Обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють державний орган від обов`язку неухильного виконання останнім покладених на нього нормами Господарського процесуального кодексу України процесуальних обов`язків щодо оформлення апеляційної скарги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2020 року по справі № 806/2321/16.

Суд звертає увагу, що внутрішня процедура погодження і сплати судового збору не є об`єктивними причинами, які унеможливлюють виконання вимог ухвали суду та процесуального законодавства в частині сплати судового збору, оскільки зазначені обставини залежать саме від волевиявлення скаржника.

Скаржником не надано жодних доказів того, що після залишення апеляційної скарги без руху, ним вчинялися відповідні належні дії з метою усунення недоліків апеляційної скарги визначених в ухвалі суду, та які б свідчили, що апелянт виконає в подальшому вимоги ухвали суду апеляційної інстанції.

При цьому, положення ч.2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України чітко визначають, що строк для усунення недоліків апеляційної скарги не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, тобто законодавець вважає даний строк достатнім.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання апеляційної скарги певних дій, в тому числі щодо сплати судового збору, такі дії мають бути вчинені. Суд позбавлений права прийняти апеляційну скаргу до розгляду, а потім зобов`язувати скаржника усувати виявлені недоліки.

У статті 129 Конституції України та статті 42 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, всіх учасників справи поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі "Пелевін проти України" (Pelevin v Ukraine) від 20.05.2010, заява № 24402/02, § 27)).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland) від 19.06.2001, № 28249/95, § 60)).

Апелянт, як учасник судової справи, повинен бути обізнаний з порядком апеляційного оскарження, встановленим процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 2 розділу II Закону України від 22.05.2015 №484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" визначено, що Кабінет Міністрів України зобов`язаний забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Крім того, у п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звернув увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі №915/286/23 слід відмовити.

Керуючись ст.8 Закону України «Про судовий збір», статтями 174, 234, 258, 259, 260 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Миколаївській області про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Я.Ф. Савицький

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк