ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Справа№ 910/6573/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 11.04.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод"

на ухвалу

Господарського суду міста Києва

від 22.02.2022 (повний текст підписано 15.11.2022)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод"

про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 910/6573/17 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національне антикорупційне бюро України

про стягнення 5 440 000,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Історія справи

Міністерство оборони України звернулося до суду з позовом до Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" про стягнення 5 440 000, 00 грн. штрафу за постачання двигунів неналежної якості по договору № 342/3/6/42 від 28.12.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору відповідач повинен був поставити у визначене специфікацією місце поставки матеріальні цінності бронетанкової служби - 40 одиниць двигунів, за умовами договору: продукція повинна бути новою та такою, що не була в експлуатації (використанні), мати відповідні сертифікати якості (етикетки, паспорти) та відповідати конструкторській (технологічній) документації на її виготовлення; за порушення умов договору щодо комплектності, якості продукції постачальник несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20% від вартості неякісної продукції. Після приймання продукції, проведення перевірки двигунів на відповідність умов договору, замовником було виявлено що поставлена продукція у кількості 38 одиниць була вже вживана і належить до другої категорії, тобто відповідачем поставлений товар неналежної якості, що стало підставою для звернення з позовом та нарахування штрафних санкцій у заявленому розмірі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 року позов задоволено частково та стягнути з Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" на користь Міністерства оборони України 5 168 000,00 грн. штрафу та 77 520,00 грн. судового збору.

12.04.2019 року Господарським судом міста Києва на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.0.2018 видано наказ про примусове виконання рішення.

Постановою Верховного Суду від 19.09.2019 року рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви

10.02.2022 року відповідач звернувся до суду із заявою про визнання наказу від 12.04.2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню мотивовано тим, що стягувач - Міністерство оборони України є органом державної влади, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», наказ може пред`являтися до примусового виконання протягом трьох місяців, а саме до 28.06.2019, в той час, як в тексті наказу зазначено, що він дійсний до пред`явлення до виконання до 28.03.2022. Заявник зазначає, що встановлення у наказі дати до якої він дійсний до пред`явлення (до 28.03.2022) є помилковим, просить визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та його мотиви

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/6573/17 відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №910/6573/17 (а.с. 203-207 том 8).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави для визнання наказу Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 № 910/6573/17 таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/6573/17, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким наказ Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 № 910/6573/17 визнати таким,, що не підлягає виконанню. Також апелянт просить суд здійснити заміну заявника (відповідача) у справі № 910/6573/17 Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод".

Апеляційну скаргу мотивовано з підстав, аналогічних до викладених у заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а також з огляду на те, що суд в оскаржуваній ухвалі дійшов до правильного правового висновку, що Господарським судом міста Києва було допущено помилку при видачі Наказу суду, а саме при визначенні строку, протягом якого такий наказ може бути пред`явлений до виконання. Проте, Господарський суд міста Києва не дивлячись на встановлені ним же помилки при видачу наказу суду, не дав оцінку даним обставинам, як таким, що мають значення для справи.

Також апелянт зазначає, що судом не надано оцінки письмовим доказам, що стосуються пред`явлення 21.01.2022 Міністерством оборони України Наказу суду до виконання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), а також того факту, що 28.01.2022 державним виконавцем зазначеного органу державної виконавчої служби Міністерства оборони України скеровано повідомлення № 3343 про те, що Наказ суду повертається без прийняття до виконання з підстав того, що виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю.

Одночасно апелянт звертає увагу суду на те, що однією з процесуально - правових підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є в тому числі, і пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання.

Узагальнені доводи заперечень інших учасників справи

31.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що помилка, наведена у наказі Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 № 910/6573/17 щодо строку його пред`явлення до виконання 28.03.2022, є нічим іншим ніж формальною опискою (технічною посилкою), яка жодним чином не впливає на правомірність останнього та не може бути підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Третя особа письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надіслала, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Процесуальне правонаступництво.

Як вбачається з апеляційної скарги та доданих до не документів, 13.10.2022 Генеральним директором Наказом № 413 «Про створення товариства з обмеженою відповідальністю», створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський бронетанковий завод» шляхом перетворення Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», який є правонаступником усіх прав та обов`зків Державного підприємства.

Відповідно до ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до у часті у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Вислухавши думку представника позивача, колегія ухвалила замінити Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» на його правонаступника - Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод».

Явка учасників у судове засідання

В судове засідання не з`явився представник третьої особи, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши думку представників сторін, враховуючи, те що ухвалою від 28.01.2019 р. явка сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника третьої особи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 ГПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.

В силу приписів ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 року позов задоволено частково та стягнуто з Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" на користь Міністерства оборони України 5 168 000,00 грн. штрафу та 77 520,00 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 залишено без змін.

12.04.2019 Господарським судом міста Києва на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018., залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 було видано наказ зі строком пред`явлення до виконання до 28.03.2022.

Постановою Верховного Суду від 19.09.2019 року рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 року залишено без змін.

Державне підприємство "Львівський бронетанковий завод" звертаючись до суду із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує її тим, що стягувач - Міністерство оборони України є органом державної влади, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», наказ може пред`являтися до примусового виконання протягом трьох місяців, а саме до 28.06.2019, в той час, як в тексті наказу зазначено, що він дійсний до пред`явлення до виконання до 28.03.2022. У зв`язку із чим, заявник зазначає, що встановлення у наказі дати до якої він дійсний до пред`явлення (до 28.03.2022) є помилковим, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Однак наведені заявником обставини не є підставами для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ст. 328 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як встановлено судом, Міністерство оборони України (стягувач) відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом державної влади.

Таким чином, Господарським судом міста Києва було допущено помилку при видачі наказу від 12.04.2019 у справі №910/6573/19, а саме при зазначенні строку, протягом якого такий наказ може бути пред`явленим до виконання.

Частиною 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №755/15479/15-ц.

Проте у розумінні Господарського процесуального кодексу України, підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема, є наступні обставини: якщо його видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, які свідчать про відсутність зобов`язання боржника.

У частині другій ст. 328 ГПК України, на яку посилається заявник, закон не дає чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Разом із тим, матеріали справи та заяви не містять доказів належного та в повному обсязі виконання боржником (заявником) рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 №910/6573/17, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 №910/6573/17, а також не містять інформації про те, що наказ було видано помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для визнання наказу Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 № 910/6573/17 таким, що не підлягає виконанню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки доводи заяви та апеляційної скарги є аналогічними, такими, що зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції та не спростовують правильність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі Господарського суду міста Києва.

Також, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку про те, що ухвала Господарського суду м. Києва від 22.02.2022 у справі № 910/6573/73 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/6573/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6573/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 25.05.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська