ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3101/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач),

суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Михайлова К.С.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2023 (прийняте суддею Мілєвою І.В., повне судове рішення складено 07.02.2023) у справі № 904/3101/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Відділу освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області

про стягнення 628 964,96 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Відділу освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області про стягнення 628 964,96 грн, з яких: 473 012,86 грн основний борг, 69 850,40 грн пеня, 7036,88 грн 3% річних, 79 064,82 грн інфляційні втрати.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2023 у справі № 904/3101/22:

-позов задоволено в повному обсязі;

-стягнуто з Відділу освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 628 964,96 грн, з яких: 473 012,86 грн основний борг, 69 850,40 грн пеня, 7 036,88 грн 3% річних, 79 064,82 грн інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 434,47 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", наявністю заборгованості за поставлений природній газ у грудні 2021 року у сумі 473 012,86 грн. Пеня за прострочення оплати боргу нарахована на підставі договору, а 3% річних та інфляційні втрати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Відділ освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2023 у справі № 904/3101/22, в якій просить оскаржуване рішення в частині стягнення з Відділу освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області 69 850, 40 грн пені, 7 036, 88 грн 3% річних, 79 064, 82 грн інфляційних втрат, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 9 434, 47 грн, прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що в рішенні суду, зазначено про правильний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат. Але до копії позовної заяви позивача від 15.09.2022 № 39/10-МВ-1-22, отриманої Відділом освіти, додано розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань Комунального некомерційного підприємства "Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги" Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Апелянт просить суд взяти до уваги те, що відповідач є бюджетною і неприбутковою організацією.

Позивачем не надано суду доказів понесених ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань в результаті несплати за використання природного газу одержаного у грудні 2021 року або погіршення матеріального стану товариства /позивача/ саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу.

Суд при винесенні рішення по справі також повинен був надати правову оцінку ступеню вини обох сторін по справі, наявність вини з боку позивача щодо виникнення заборгованості, яка утворилась перед відповідачем. Навпаки, саме Відділ освіти, в результаті судового рішення, понесе збитки та його матеріальне становище погіршиться. Так само погіршиться матеріальне становище 11 комунальних закладів освіти (дошкільної та загальної середньої), для яких Відділом освіти здійснювалась закупівля газу по 11 точкам комерційного обліку, що підтверджується Формою № 10 від 01.11.2021.

Відділ освіти не мав змоги самостійно здійснити відбір газопостачальної компанії, натомість був автоматично включений до портфеля постачальника "останньої надії" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". Так як і був позбавлений можливості виявити свою волю та зазначити розмір пені/санкцій інший, аніж встановлено Типовим договором з постачальником "останньої надії".

Враховуючи специфіку визначення тарифу, Відділ освіти не володів інформацією про майбутню цінову політику Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" і не міг запланувати збільшені витрати на використання природного газу за грудень 2021 року та вжити заходів щодо виділення відповідних коштів з бюджету Софіївської селищної територіальної громади. Питання про внесення змін до бюджету громади розглядаються виключно на пленарному засіданні ради відповідно до статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відділом освіти 03.12.2021 було укладено договір з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" № 03-1341/21-БО-Т на постачання природного газу по ціні 16,554 грн за 1 м3 до 31.12.2021. При цьому, Відділ освіти був впевнений, що працівники ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" добросовісно віднеслись до своїх обов`язків та завчасно забезпечили автоматичне включення оператором газотранспортної системи відповідні точки комерційного обліку до реєстру споживачів ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг". Згідно з умовами договору № 03-1341/21-БО-Т (пп.2 пункту 6.4.) саме на ТОВ "ГК Нафтогаз Трейдинг" покладалося зобов`язання щодо реєстрації та внесення на платформу Відповідача, що не було вчасно зроблено. Саме службова недбалість та бездіяльність працівників ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" призвела до того, що до 19 грудня 2021 року постачальником природного газу для Відділу освіти залишилося Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно Відділ освіти не міг запланувати, а Софіївська селищна рада відповідно внести до бюджету громади на 2022 рік, кошти на оплату природного газу за рахунком № 1404 за період з 01.12.2021 по 19.12.2021 в сумі 473 012,86 грн.

В рішенні суду не визначено вину відповідача щодо нанесення позивачеві матеріальних збитків, а саме не було досліджено юридичну природу виникнення даних збитків.

У зв`язку із неможливістю реєстрації фінансових зобов`язань у 2021 році, Відділ освіти був позбавлений можливості належним чином виконувати господарсько-майнові зобов`язання. У кошторисних призначеннях Відділу освіти станом на тепер відсутні кошти для сплати штрафних санкцій у визначеному розмірі.

Апелянт звертає увагу суду на те, що розраховані позивачем штрафні санкції (пеня, 3% річних, інфляційні втрати) становлять 32,97% від ціни основного боргу, не враховуючи значну суму судового збору. Вважає, що заявлена позивачем у позові сума штрафних санкцій є неспівмірною, тоді як пеня, як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

18.04.2023 та 17.05.2023 від апелянта надходили клопотання про розгляд справи без його участі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 03.12.2021 ним з ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" укладено Договір постачання природного газу № 03-1341/21-БО-Т, відповідно до якого відповідач отримував газ, зокрема, у грудні 2021 року, від ТОВ "ГК "Нафтогаз. Трейдинг".

Проте, що вказані документи не спростовують того факту, що в грудні 2021 року, а саме в період з 01.12.2021 по 19.12.2021 відповідач отримав природний газ від позивача.

Постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог Правил постачання природного газу, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператор ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. З моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача.

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2(01 по 19.12.2021 автоматично було включено до портфеля постачальника "останньої надії" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", і відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, в період з 01.11.2021 по 19.12.2021, до портфеля постачальника "останньої надії" підтверджується листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" від 27.06.2022 № ТОВВИХ-22-6783 (наявний в матеріалах справи) та інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма № 10), а також відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом.

Також відсутні докази включення відповідача до Реєстру споживачів ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" у спірний період.

Позивач зазначає, що заявлена сума пені не є надміру великою до боргу відповідача враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання.

Неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників ринку газу, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 20.04.2023 о 14:30 год.

Судове засідання, призначене на 20.04.2023 о 14:30 год. не відбулося у зв`язку з незапланованою відпусткою члена колегії у справі судді Мороза В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2023 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 25.05.2023 о 15:40 год.

В судовому засіданні 25.05.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято Постанову № 3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України" на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" строком на три роки як переможця конкурсу.

Постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу").

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України № 809 від 30.09.2015, № 1236 від 09.12.2020" (далі - Постанова КМУ № 1102).

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021 бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Відділ освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021, автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила), постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується:

- листом Оператора ГТС від 27.06.2022 № ТОВВИХ-22-6783 (а.с. 58-74);

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма № 10) (а.с. 87-117).

Згідно з Формою № 10 відповідач був зареєстрований в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії".

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - договір) затверджений постановою НКРЕКП № 2501 від 30.09.2015.

За цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п. 2.1. договору).

Постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 3.1. договору).

Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п. 3.3. договору).

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (п. 4.1. договору).

Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (п. 4.2. договору).

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3. договору).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4. договору).

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 4.5. договору).

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору (пп. 1 п. 5.2. договору).

Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлений природний газ (пп. 1 п. 6.1. договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 8.1. договору).

Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим договором (п. 11.1. договору).

Усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача (п. 11.5. договору).

Відповідно до п. 2 глави 7 розділу XII Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно) користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Отже, позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

У період з 01.11.2021 по 31.12.2021 відповідачу поставлений природний газ в об`ємі 20 405,05 куб.м на загальну суму 661 790,93 грн, на підтвердження в матеріалах справи наявні:

- лист Оператора ГТС від 27.06.2022 № ТОВВИХ-22-6783 (а.с. 58-74);

- довідку про об`єми поставленого природного газу (а.с. 75-76);

- підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт приймання-передачі природного газу № 18332 від 30.11.2021 (а.с. 17) про постачання відповідачу у листопаді 2021 року природного газу в обсязі 11,23679 тис.м.куб на суму 188 778,07 грн.

- підписаний постачальником акт приймання-передачі природного газу № 30774 (а.с. 30) про постачання відповідачу у грудні 2021 року природного газу в обсязі 9,16826 тис.м.куб на суму 473 012,86 грн.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 "Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 № 809 (в редакції Постанови КМУ № 1102 від 25.10.2021). Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021р. встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн за 1 куб.метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн за 1 куб.метр.

З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату поставленого природного газу:

- № 31161 за період з 01.11.2021 по 30.11.2021 в обсязі 11,23679 тис.куб.м на суму 188 778,07 грн з ПДВ (а.с. 18);

- № 1404 за період з 01.12.2021 по 31.12.2021 в обсязі 9,16826 тис.куб.м на суму 473 012,86 грн з ПДВ (а.с. 31-32).

Відповідно до п. 4.3. договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Позивач надав докази направлення вищевказаних рахунків (а.с. 19-23, 34-36).

Відповідно до п. 4.4. договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відповідач за поставлений природний газ сплатив лише частково 29.12.2021 грошові кошти у розмірі 188 778,07 грн (лист АТ "Державний ощадний банк України" та інформація про надходження коштів на рахунки (а.с. 78-81).

Заборгованість за грудень 2021 у сумі 473 012,86 грн. не оплачена.

Позивач направив відповідачу вимогу № 119/4.3-5732-2022 від 09.05.2022 (а.с. 82-86), в якій вимагав сплатити заборгованість.

Відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

За положеннями ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Положеннями ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд першої інстанції встановивши відсутність доказів оплати поставленого природного газу в сумі 473 012,86 грн дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій.

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.5. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 69 850,40 грн за період з 01.02.2022 по 31.07.2022.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 01.02.2022 по 31.07.2022 у розмірі 7 036,88 грн та інфляційні втрати за той же період у розмірі 79 064,82 грн.

Доводи щодо неправильності розрахунку зазначених нарахувань відповідач у скарзі не наводить.

За положенням частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідач у суді першої інстанції був повідомлений про розгляд справи, проте не надав ні відзиву на позов, ні взагалі будь яких пояснень по суті спору, у судових засіданнях його повноважений представник також не був присутній.

Клопотання про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій відповідачем не заявлялось у суді першої інстанції, поважних причин неможливості подання такого клопотання у суді першої інстанції відповідач не наводить.

Питання щодо зменшення розміру суми штрафних санкцій було порушено відповідачем лише при поданні апеляційної скарги. При цьому, у зв`язку із поставленим в апеляційній інстанції питанням про зменшення розміру штрафних санкцій, до апеляційної скарги відповідачем подано ряд доказів, які не були подані у суді першої інстанції (перелічені в додатку до цієї апеляційної скарги). Поважних причин неможливості їх подання у суді першої інстанції відповідач не зазначає.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак є неприйнятною ситуація, коли суд першої інстанції прийняв рішення у справі, а заявник апеляційної скарги просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав його необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в нього доказів чи його суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом й останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення.

Колегія суддів зважає, що прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19).

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції доказів, які відповідач просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, з урахуванням того, що у сторін, які зацікавлені в позитивному вирішенні справи на свою користь, не було перешкод в наданні суду усіх доказів, які, як вони вважають, підтверджують обґрунтованість їх вимог та заперечень.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Колегія суддів не вбачає підстав дійти висновку, що нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні втрати є непомірними та занадто великими у порівнянні з сумою основного боргу. Їх заявлений розмір утворився у зв`язку з тривалість прострочення оплати основного боргу, а не через встановлення сторонами великих ставок нарахування пені чи річних.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності.

Отже законодавством не передбачено зменшення нарахованих інфляційних втрат; нараховані 3% річних не є великими і сторонами не збільшувалась процентна ставка їх нарахування, в порівнянні з законом. Так само, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення заявленої до стягнення пені.

Відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем внаслідок порушення відповідачем строків оплати не може бути єдиною підставою для зменшення пені. Слід зазначити, що пеня стягується за сам факт допущення порушення, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки, чи ні.

Колегія суддів враховує, що основний борг до теперішнього часу навіть частково не оплачено відповідачем.

В будь-якому випадку зобов`язання за відповідними правочинами повинні виконуватися сторонами договору в повному обсязі і відсутність бюджетного фінансування не є підставою як для припинення зобов`язань так і для звільнення від відповідальності за невиконання умов договору.

Не зважаючи на те, що у відносинах між бюджетними установами та небюджетними підприємствами залучені бюджетні кошти, такі відносини не є бюджетними, а відносяться до цивільно-правових. Для таких цивільно-правових відносин характерна юридична рівність сторін. Тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг у рамках виконання своїх зобов`язань за договірними відносинами. Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та укладеним між ними Договором.

Якщо бюджетна установа не здійснить оплату за товар або виконані роботи чи послуги в установлені договором строки, вона несе таку саму відповідальність, як і будь-який інший суб`єкт господарювання та сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми, а також пеню та інші штрафні санкції.

При цьому, відсутність бюджетного призначення на фінансування відповідних робіт, послуг або товару не може бути підставою для звільнення покупця або замовника від обов`язку оплатити відповідний товар, роботи чи послуги.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників ринку, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Вищевказаним відхиляються і доводи щодо відсутності у відповідача попередньої інформації щодо ціни на газ у грудні 2021.

Щодо несвоєчасного включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді, враховуючи укладення договору з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" № 03-1341/21-БО-Т, колегія суддів зазначає, що на позивача не може бути покладена відповідальність та наслідки правовідносин відповідача з третіми особами.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, в період з 01.11.2021 по 19.12.2021, до портфеля постачальника "останньої надії" підтверджується вищевстановленими обставинами.

Відносно доводів відповідача про надіслання йому разом з позовом розрахунку штрафних санкцій щодо іншої особи, колегія суддів зазначає, що вказані обставини не є підставою для скасування рішення. Відповідач не був позбавлений можливості зазначити про ці обставини у суді першої інстанції для їх усунення. Так само не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи, у тому числі, із застосуванням системи "Електронного суду".

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що рішення в оскаржуваній частині ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни у цій частині.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2023 у справі № 904/3101/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2023 у справі № 904/3101/22 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.05.2023

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко