ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2023 р. Справа№ 910/5569/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Глухенький О.А

від відповідача: Бусюкін І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 (повний текст складено 22.03.2023)

у справі №910/5569/22 (суддя Маринченко Я.В..)

за позовом Фермерського господарства "Аграрний дім "Агродар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс"

про стягнення 1058633,53 грн,

УСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Аграрний дім "Агродар" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" про стягнення 1058633,53 грн, з яких 874236,85 грн заборгованість за Договором поставки №2618 від 14.01.2022, 82393,83 грн пеня, 8910,03 грн 3% річних, 93092,82 грн інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі №910/5569/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Аграрний дім "Агродар" заборгованість у розмірі 874236 грн 85 коп., пеню у розмірі 65720 грн 33 коп., 3% річних у розмірі 7099 грн 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 93092 грн 82 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 15602 грн 23 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач узяті на себе зобов`язання з оплати поставленого Товару не виконав, унаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 874236,85 грн, вказана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрекс" подало апеляційну скаргу, в якій просило відкрити апеляційне провадження у справі №910/5569/22, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі №910/5569/22; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. При цьому відповідач зазначає, що позивачем недопоставлено 1,12 тон товару у строк до 03.03.2022, отже для відповідача не настав строк оплати товару. Також апелянт вказує, що позивачем в порушення п.2.2 Специфікації та п.4.6. Договору не було надано відповідачу оригінали первинних документів. На думку апелянта, у зв`язку з ненастанням строку для оплати поставленого товару, у позивача відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.

Позивач просив суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з огляду на її необґрунтованість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/3421/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі №910/5569/22, розгляд справи призначено на 24.05.2023.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 14.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрекс" (Покупець) та Фермерським господарством "Аграрний дім "Агродар" (Постачальник) укладено Договір поставки №2618 відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2021 року на умовах цього Договору.

Кількість Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які і є невід`ємними частинами цього Договору. Допускається постачання Товару різновеликими партіями. (п.2.1. Договору).

Ціна, загальна вартість, термін поставки, порядок оплати Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. (п.3.1., п.3.3., п.4.2. Договору).

Відповідно до п.4.3. Договору датою поставки Товару (частини Товару) Покупцеві вважається день фактичного прийняття Товару Покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у первинних документах на Товар (його частину) - товарно-транспортній накладній, розрахунку вартості Товару за показниками якості та видатковій накладній. При цьому повноваження особи, відповідальної за приймання Товару посвідчуються довіреністю на отримання матеріальних цінностей.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що право власності на Товар виникає у Покупця з дати поставки Товару (згідно п.4.3. цього Договору).

21.02.2022 позивачем та відповідачем було складено та підписано Специфікацію №8 до Договору, відповідно до якої загальна кількість товару - 45 т., термін поставки до 03.03.2022, загальна вартість товару 900000 грн.

Згідно п.2.1. Специфікації оплата 80% вартості поставленого Товару здійснюється протягом 5 банківських днів з дати поставки Постачальником Товару, у кількості, передбаченій п.1. цієї Специфікації.

Згідно п.2.2. Специфікації оплата другої частини (залишку) вартості Товар, здійснюється протягом 5 банківських днів після поставки Постачальником, у загальній кількості, передбаченій п.1 цієї Специфікації, але не раніше отримання Покупцем Квитанції (ій) про реєстрацію податкової (их) накладної (их)/розрахунку (ів) коригування в ЄРПН, на 100% кількості поставленого Товару, відповідно до п.4.6. цього Договору та отримання Покупцем від Постачальника всіх підписаних Сторонами первинних документів, що підтверджують поставку Товару, надання яких Постачальником Покупцю передбачено умовами цього Договору та Специфікації.

Відповідно до п.6. Специфікації остаточна ціна на Товар фіксується Сторонами в видатковій накладній, за якою Товар передається Покупцю.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, передбачається, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Положеннями ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом установлено, що позивач поставив, а відповідач прийняв Товар у загальній кількості 43,88 т. на загальну суму 874236,85 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних обома сторонами видаткових накладних №32 від 22.02.2022 у кількості 21,82 т. на суму 434704,59 грн, №33 від 24.02.2022 у кількості 22,06 т., на суму 439532,26 грн та товарно-транспортними накладними №4 від 22.02.2022 та №4 від 23.02.2022.

Також, факт поставки Товару на загальну суму 874236,85 грн підтверджується копією підписаного та скріпленого печатками обох сторін Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 06.06.2022, відповідно до якого за відповідачем станом на 06.06.2022 наявна заборгованість на користь позивача у розмірі 874236,85 грн.

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не установлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України установлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого Товару не виконав, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 874236,85 грн, вказана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи відповідача про те, що позивачем не було поставлено товар в повному обсязі, а тому строк оплати визначний в п.2.1. Специфікації для відповідача не настав, судом відхиляються з огляду на наступне.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в порядку ст. 692 ЦК України.

Видаткові накладні №32 від 22.02.2022, №33 від 24.02.2022 та товарно-транспортні накладні №4 від 22.02.2022 та №4 від 23.02.2022 є належним і допустимим доказом підтвердження реальності здійснення господарської операції з поставки позивачем Товару на загальну суму 874236,85 грн.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Крім того, пунктом 6.2. Договору, зокрема, передбачено, що у разі несвоєчасної поставки або непоставки Товару або його частини, Постачальник сплачує пеню в розмірі 1% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) Товару за кожен день прострочення, і крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки.

Колегією суддів береться до уваги те, що в матеріалах справи не міститься доказів звернення відповідача до позивача з вимогою допоставити товар, так само відсутні зустрічні вимоги про стягнення пені.

З матеріалів справи убачається, що позивач просив стягнути вартість фактично поставленого та отриманого відповідачем товару, на підставі чого доводи відповідача є безпідставними.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивач 28.06.2022 звернувся до відповідача з електронним листом, у якому просив відповідача здійснити оплату 80% відповідно до вищевказаних видаткових накладних.

28.06.2022 відповідач повідомив позивача про тимчасову неможливість здійснення оплати у зв`язку з окупацією заводу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 874236,85 грн за отриманий відповідачем товар.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8910,03 грн та інфляційних втрат у розмірі 93092,82 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 93092,82 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 7099,12 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 82393,83 грн колегія суддів відзначає наступне.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).

У статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.4. Договору сторони визначили, що у разі несвоєчасної оплати поставленого Товару Покупець сплачує пеню в розмірі 1% від вартості неоплаченого (несвоєчасно сплаченого) Товару за кожен день прострочення, і, крім того, відшкодовує всі заподіяні збитки.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 65720,33 грн.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрекс", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва 16.03.2023 у справі №910/5569/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі №910/5569/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі №910/5569/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі №910/5569/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрекс".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.05.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов