УХВАЛА

м. Київ

31.05.2023Справа № 910/2168/23
За позовом Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ"

про стягнення 688630,24 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін не з`явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" (далі - відповідач) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (далі - позивач) 688630,24 грн, що є сумою попередньої оплати за Договором постачання природного газу №G345-RR/2-977 від 21.07.2022.

Ухвалою суду від 16.02.2023 за вказаним вище позовом було відкрито провадження у справі №910/2168/23, розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання.

Через канцелярію суду від відповідача 06.03.2023 надійшло клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

07.03.2023 відповідачем було подано клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву, яку він обґрунтовував тим, що йому необхідний додатковий час для надання доказів по справі, які матимуть суттєве значення по справі. Оскільки відповідачем було отримано ухвалу про відкриття провадження у справі - 24.02.2023, то строк для подачі відзиву до 13.03.2023, проте відповідач просить суд продовжити йому строк для подання відзиву на позов до 20.03.2023 (включно).

Ухвалою суду від 09.03.2023 було призначено судове засідання для розгляду даної справи на 10.04.2023, а також продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позов до 20.03.2023 (включно).

Через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №05.0/0097 від 20.03.2023, який зареєстровано канцелярією суду 22.03.2023.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що грошове зобов`язання відповідача перед позивачем на суму 688630,24 грн є припиненим у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог між сторонами, які оформлені відповідними заявами №05.0/0085 від 09.03.2023 на суму 64825,22 грн та №05.0/0095 від 20.03.2023 на суму 623805,02 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2023 судове засідання відкладено до 22.05.2023, зобов`язано позивача надати пояснення з приводу зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами, оскільки ним не було надано суду жодних пояснень з цього приводу.

У судовому засіданні 22.05.2023 судом було оголошено перерву до 31.05.2023.

Через систему «Електронний суд» 25.05.2023 адвокатесою позивача - Нечипорук І.І. було подано заяву про відмову від позову.

Судом встановлено, що адвокатеса Нечипорук І.І. діє від імені позивача на підставі укладеного Договору №2705-1 про надання правничої допомоги від 27.05.2022 та ордеру серії АІ №1294477, без обмежень повноважень.

Заява про відмову від позову мотивована тим, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем були вчинені дії щодо погашення заборгованості, яка існувала перед позивачем, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 та частини 1 статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Оскільки відмова від позову підписана уповноваженою представницею позивача, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, у суду відсутні підстави не приймати відмову від позову.

Частиною 3 статті 191 ГПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Аналогічне положення міститься й у пункті 4 частини 1 статті 231 ГПК України, згідно з яким господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи наведене, відмова позивача від позову судом визнається такою, що відповідає вимогам статті 191 ГПК України, а тому приймається, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Позивач у заяві про відмову від позову просив суд вирішити питання щодо повернення йому 50 відсотків сплаченого ним судового збору при зверненні із позовом з державного бюджету та стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого ним судового збору, а також 34500 грн витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даного спору.

Відповідно до ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч.3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

При зверненні із позовом у даній справі, позивачем було сплачено 10329,46 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № від 09.02.2023, яка міститься у матеріалах справи.

Однак, суд звертає увагу позивача, що підстави для повернення йому 50 відсотків судового збору з державного бюджету відсутні, оскільки позивач подав заяву про відмову від позову на стадії розгляду спору по суті.

Так, відповідно до ч. 1-2 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Приймаючи до уваги ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд даної справи по суті почався з початку відкриття першого судового засідання, тобто з 10.04.2023.

Таким чином, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 10329,46 грн суд покладає на відповідача, оскільки спір виник з вини останнього.

Що ж стосується заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 34500 грн, суд зазначає наступне.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано копії наступних документів:

- договір про надання правової допомоги №2705-1 від 27.05.2022;

- наказ №120-ОС від 17.10.2022 про призначення на роботу, наказ №45-ОС від 26.05.2022 про призначення на роботу;

- акт надання послуг №11 від 25.05.2023 на суму 34500 грн з переліком виконаних робіт: підготовка та подання позову до суду 24000 грн, ознайомлення з відзивом 3000 грн, представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 22.05.2023 3000 грн, підготовка та подання до суду клопотання про доручення додаткових доказів 1500 грн, підготовка та подання заяви про відмову від позову 3000 грн;

- рахунок на оплату №12 від 25.05.2023 на суму 34500 грн;

- ордер АІ №1294477 від 19.10.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КС №9220/10, витяг з реєстру Національної асоціації адвокатів України.

З огляду на спірні правовідносини сторін (спір стосувався стягнення попередньої оплати), беручи до уваги обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, та враховуючи те, що фактично спір припинився шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог між сторонами заявами від 09.03.2023 та від 20.03.2023 про що позивач міг повідомити суд раніше, що в свою чергу не вимагало б проведення декількох судових засідань та додаткових процесуальних дій, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірними зі складністю справи та фактичним вирішенням спору самими ж сторонами через зустрічне зарахування однорідних вимог.

За наведених обставин суд дійшов висновку про зменшення заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу до 10000 грн. У зв`язку із чим, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн.

Решта заявленої позивачем суми стягнення (24500 грн) за витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню позивачу не підлягає.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" про стягнення 688630,24 грн.

Закрити провадження у справі № 910/2168/23.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ ТРЕЙДИНГ" (м. Київ, вул. Предславинська, 11; ідентифікаційний код 42699760) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (м. Київ, проспект Науки, 3; ідентифікаційний код 00333581) 10329 (десять тисяч триста двадцять дев`ять) грн 46 коп. судового збору та 10000 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, і може бути оскаржена в порядку та строк встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Ухвалу підписано 31.05.2023.

Суддя Р.Б. Сташків