ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Справа№ 911/1365/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1365/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2022 про закриття провадження у справі №911/1365/22 (суддя Смірнов О.Г.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" до Фізичної особи-підприємця Горобець Наталії Миколаївни про стягнення 23 250,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Горобець Наталії Миколаївни про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг оренди робочого місця для провадження надання професійних послуг від 15.12.2017 за період з 15.12.2017 до 30.09.2021 у сумі 23 250,00 грн.

Згодом, на адресу суду від позивача надійшла заява про відмову від позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.09.2022 провадження у справі №911/1365/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" до Фізичної особи-підприємця Горобець Наталії Миколаївни про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг оренди робочого місця для провадження надання професійних послуг від 15.12.2017 за період з 15.12.2017 до 30.09.2021 у сумі 23 250,0 грн. - закрито.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 21.11.2022 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Господарського суду Київської області від 19.09.2022 року скасовано, справу передано на розгляд Господарського суду Київської області.

При цьому, апеляційним судом розподіл сум судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги, не було здійснено, з посиланням на те, що під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги та витрат правничої допомоги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На адресу Північного апеляційного господарського суду 13.03.2023 року від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, з посиланням на прийняття судом першої інстанції рішення по суті спору та нездійснення у рішенні розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги.

Одночасно, у заяві позивачем викладено клопотання про поновлення строку на звернення до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Північного апеляційного Господарського суду від 28.03.2023 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1365/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1365/22.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли витребувані судом матеріали справи №911/1365/22.

Ухвалою Північного апеляційного Господарського суду від 12.05.2023 розгляд заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1365/22 призначено на 22.05.2023 о 12 год. 30 хв.

Сторони правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмами.

В свою чергу, від позивача надійшло клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі його представника.

Відповідачем було подано до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, в яких він вказав, що наведена позивачем сума витрат правничої допомоги не відповідає критерію реальності, а також є неспівмірною зі складністю справи.

Враховуючи належне повідомлення сторін, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду вказаної заяви, вона розглянута судом у даному судовому засіданні.

Суд, розглянувши вказану заяву, дійшов висновку про її часткове задоволення, з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегія суддів вказує, що позивачем при поданні апеляційної скарги було заявлено про понесення витрат правничої допомоги у розмірі 9 000 грн. та надано одночасно відповідні докази (договір №13/20 про надання юридичних послуг від 06.02.2020, додаткова угода №1 від 01.03.2020 та додаткова угода №2 від 01.01.2022 до нього, рахунок на оплату від 23.09.2022 №28, а також Акт приймання - здачі виконаних робіт від 23.09.2022 на суму 9 000 грн.).

Отже, позивачем не було пропущено строк на подання доказів понесення судових витрат.

З урахуванням викладеного, клопотання позивача про поновлення строку на звернення до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню, оскільки відповідний строк ним пропущено не було.

Стосовно заперечень відповідача проти здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом апеляційної скарги, з посиланням на те, що такий розподіл повинен здійснювати суд, який вирішив справу по суті, тобто Господарський суд Київської області, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до цього суду, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснює той суд, який ухвалює рішення по суті спору.

В свою чергу, постанова апеляційного господарського суду про скасування ухвали про закриття провадження у справі та її передачу для розгляду до суду першої інстанції не є остаточним вирішенням спору по суті, а тому висновки про розподіл судових витрат у такому випадку вважалися б передчасними.

Враховуючи викладене, колегія суддів у постанові від 21.11.2022 вказала, що під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги та витрат правничої допомоги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається, із рішення Господарського суду Київської області від 01.03.2023 по даній справі, яким вирішено спір по суті та задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 23 250 грн. в повному обсязі, місцевим господарським судом не було здійснено розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи (ухвали про закриття провадження) у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки спір по суті у даній справі вирішено, а розподіл витрат позивача, понесених ним в суді апеляційної інстанції не здійснено, ТОВ "Салон-перукарня "Золушка" не позбавлено права на розподіл вказаних витрат апеляційним господарським судом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про здійснення розподілу витрат позивача, понесених ним в суді апеляційної інстанції.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 9 000 грн. заявник надав копії: договору №13/20 про надання юридичних послуг від 06.02.2020, додаткових угод №1 від 01.03.2020 та №2 від 01.01.2022 до нього, рахунку на оплату від 23.09.2022 №28, а також Акту приймання - здачі виконаних робіт від 23.09.2022 на суму 9 000 грн.

Згідно п. 4.1 Додаткової угоди №1 від 01.03.2020 до договору №13/20 про надання юридичних послуг від 06.02.2020 у разі представництва інтересів клієнта в органах суду розмір гонорару (винагороди) адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку заяв по суті справи або заяв з процесуальних питань визначається за погодинною ставкою, виходячи з вартості однієї години - 1 500 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Згідно Акту приймання - здачі виконаних робіт від 23.09.2022 адвокатом позивачу надано послугу з підготування та подання апеляційної скарги з додатками в сумі 9 000 грн. (6 год. х 1 500 грн.).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вказує, що акт здачі-приймання правової допомоги згідно Договору не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, позаяк розмір таких витрат має бути доведений та документально обґрунтований.

За висновком колегії суддів, заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, є неспівмірним із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Так, колегія суддів вважає, що витрачений адвокатом час (6 год.) на підготовку апеляційної скарги є неспівмірним зі складністю відповідної роботи та її обсягом, а також не відповідає критерію реальності.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, колегія суддів вважає, що справедливим та співмірним розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу є 4 500 грн.

Отже, витрати правничої допомоги в сумі 4 500 грн. підлягають покладенню на відповідача.

Крім цього, на відповідача підлягають покладенню також витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стосовно суми вказаних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 600 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, яка діяла на дату звернення з апеляційною скаргою) встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн.

За таких обставин, обґрунтованим розміром судового збору, який підлягає покладенню на відповідача, є 2 481,00 грн.

В свою чергу, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі більшому, аніж встановлено законодавством (2 600 грн.), а тому він не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення переплаченої суми.

З огляду на викладене вище, судова колегія вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою заяву позивача про розподіл судових витрат у даній справі в суді апеляційної інстанції задовольнити частково та стягнути з відповідача 4 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 2 481 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1365/22 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Горобець Наталії Миколаївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Салон-перукарня "Золушка" 4 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та 2 481 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

3. У задоволенні решти заяви відмовити.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст додаткової постанови складено: 29.05.2023 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко