ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/743/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.

та представників

позивача: Полубоярова К.В. (в режимі відеоконференції),

відповідача: не з`явились,

третьої особи на стороні позивача: Ігнатенко Т.Б.,

третьої особи-1 на стороні відповідача: Асташенкова О.І. (в режимі відеоконференції),

третьої особи-2 на стороні відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Одеської міської ради

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023

та рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2022

у справі № 916/743/20

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту)

до Фізичної особи-підприємця Молла Інги Олегівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Одеської міської ради;

2) Комунального підприємства "Одестранспарксервіс",

про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Молла Інги Олегівни, в якій просило суд: усунути перешкоди у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкту державної власності "Митна площа" (інв. № 072525) площею 1 852 м2 шляхом зобов`язання ФОП Молла І.О. припинити свою господарську діяльність на зазначеному об`єкті; стягнути з ФОП Молла І.О. розмір збитків Адміністрації у вигляді неотриманої орендної плати за користування державним майном за період з 14.09.2018 по лютий 2020 року, що становить 41 659,05 грн з ПДВ.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020, в позові відмовлено.

За висновками судів обох інстанцій, позивачем не доведено обставин належності йому на праві господарського відання об`єкта "Митна площа", а також того факту, що спірний об`єкт входить до складу об`єкта "Митна площа", не обґрунтовано площу об`єкта, усунення перешкод у користуванні яким є предметом розгляду даної справи. Відмовляючи у стягненні з ФОП Молла І.О. збитків, суди виходили з недоведеності позивачем порушення відповідачем його прав на спірний об`єкт.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 30.03.2021 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 та рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 в частині відмови в позові про усунення перешкод у користуванні майном скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області, в решті постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів залишено без змін.

Верховний Суд зазначив, що «господарськими судами належним чином не досліджено характеристики спірного об`єкта, жодним чином не обґрунтовано висновку, що спірний об`єкт належить до категорії нерухомості, не перевірено, чи не належить зазначений об`єкт до передбачених ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об`єктів, що не підлягають державній реєстрації, відтак передчасно відмовлено в позові про усунення перешкод у користуванні спірним об`єктом з підстав лише відсутності державної реєстрації права господарського відання. Також не можна визнати обґрунтованим висновок судів про недоведеність позивачем факту того, що спірний об`єкт входить до складу об`єкту "Митна площа" та необґрунтованість дійсної площі об`єкта, усунення перешкод у користуванні яким є предметом розгляду даної справи, оскільки наявні матеріали справи свідчать, що суди усунулись від належної оцінки наданих позивачем доказів, обмежившись посиланням на відсутність державної реєстрації. Між тим встановлення вказаних обставин є суттєвим для правильного вирішення спору, адже у разі встановлення, що спірний об`єкт є приналежністю до об`єкта нерухомості в розумінні ст. 186 ЦК України, який підлягає державній реєстрації, відсутність державної реєстрації такого об`єкта нерухомості є достатньою підставою для висновку про недоведеність виникнення такого права. У разі ж відсутності головної речі (об`єкта нерухомості), до якої приналежить спірний об`єкт, висновок про те, що речове право на такий об`єкт підлягає окремій державній реєстрації, а відтак, і про недоведеність виникнення у позивача речового права лише з підстав відсутності реєстрації такого права, є помилковим. У такому випадку суду належить врахувати положення чинного законодавства та належним чином дослідити докази, якими позивач підтверджує набуття речового права на відповідний об`єкт з урахуванням вимог закону».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.07.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Одеської області від 14.11.2022 (суддя Степанова Л.В.), залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 (колегія суддів у складі: Богатир К.В. - головуючий, Аленін О.Ю., Філінюк І.Г.), позов про усунення перешкод у користування майном задоволено в повному обсязі. Усунуто перешкоди у здійсненні Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого структурного підрозділу - Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» своїх прав щодо користування частиною об`єкту державної власності «Митна площа» (інв. №072525) площею 1 876,4 м2 шляхом зобов`язання ФОП Молла І.О. звільнити зазначений об`єкт.

Судами обох інстанцій встановлено, що 17.05.2012 прийнято Закон України «Про морські порти України» № 4709-УІ. Абзацом 6 п. 6. Розділу VI (Прикінцеві положення) зазначеного закону зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 10 місяців з дня опублікування цього Закону привести у відповідність із цим Законом організаційно-правову модель функціонування морських портів, у зв`язку з чим забезпечити проведення інвентаризації майна державних підприємств - морських портів, визначити в кожному державному підприємстві - морському порту пооб`єктні переліки стратегічних об`єктів портової інфраструктури та єдині майнові комплекси, що можуть бути виділені в окремі підприємства і здійснювати повноцінну господарську діяльність, вжити інших заходів для підготовки до реорганізації державних підприємств - морських портів.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 проведено реорганізацію Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків щодо них, та утворено Державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

В результаті зазначених дій відповідно до Розподільчого балансу ДП «ОМТП» та ДП «АМПУ» від 13.06.2013, Актів приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 та Наказу ДП «АМПУ» від 13.06.2013 №17 «Про наділення філій майном, яке є частиною майна державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Одеської філії ДП «АМПУ» з 13.06.2013 перейшла частина майна, прав та обов`язків ДП «ОМТП», серед яких, зокрема, об`єкт «Митна площа» (інв. № 072525) загальною площею 6200 кв.м, який введений в експлуатацію 01.03.1966.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером: 244719337 від 17.02.2021, 12.02.2021 проведено державну реєстрацію права державної власності за державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України на об`єкт нерухомого майна: виробничі будівлі та споруди загальною площею 64,6 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Одеса, площа Митна (площа Вакаленчука), будинок 1/2.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (додається) власником об`єкту Митна площа є держава Україна в особі Міністерства інфраструктури України.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права з індексним номером: 259463162 від 02.06.2021, 25.05.2021 проведено державну реєстрацію права господарського відання за ДП «Адміністрація морських портів України» на об`єкт нерухомого майна: виробничі будівлі та споруди загальною площею 64,6 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Одеса, плоша Митна (площа Вакаленчука), будинок 1/2.

Відповідно до п. 4 рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 №1251-VI "Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі" (зі змінами внесеними рішенням Одеською міською радою від 16.04.2015 №6506-VI) КП "Одестранспарксервіс" визнано уповноваженою особою на експлуатацію майданчиків для платного паркування на території міста та укладення договорів балансоутримання місць для паркування транспортних засобів.

Рішенням Одеської міської ради від 25.04.2018 №3221-VII доповнено Перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, та земельна ділянка за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1 (площа 1089 м2) внесена до цього Переліку.

Згідно з погодженою та затвердженою схемою розміщення місць паркування 03.01.2019 між Фізичною особою-підприємцем Моллою Інгою Олегівною (оператор) та Комунальним підприємством "Одестранспарксервіс" (уповноважена особа) укладено договір №72/П-КР-2019/03-01 балансоутримання місць паркування, за умовами п. 1.1. якого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 "Про затвердження Правил паркування транспортних засобів", ст. 268-1 Податкового кодексу України від 02.12.2010, рішення Одеської міської ради від 23.12.2011 № 1631-VI "Про затвердження Правил благоустрою території м. Одеси (текстової частини) у новій редакції", рішення Одеської міської ради від 22.11.2011 № 1534-VI, рішення Одеської міської ради від 27.08.2014 № 5286-VI "Про затвердження переліку земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, у новій редакції", рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 №1251-VI "Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі" уповноважена особа надає право оператору право організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціально відведена автостоянка), загальною площею 1089 м2, що розташовані за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1.

Термін дії договору сторонами погоджено з моменту введення в експлуатацію майданчика для паркування (спеціально відведена автостоянка) і до 31.12.2019.

Позивач наполягав на тому, що спірний об`єкт не може виступати об`єктом цивільних прав за договором без волі держави. В КП «Одестранспарксервіс» з урахуванням ст.ст. 91, 92 ЦК України відсутній обсяг цивільних прав щодо розпорядження даним об`єктом, зокрема щодо укладання будь-яких правочинів щодо об`єкта, що належить державі, балансоутримувачем якого визначено Адміністрацію. Таким чином, спірне майно є державним, що підтвердила державна реєстрація права власності від 12.02.2021 та належить Адміністрації на підставі господарського відання, адже відповідно до Господарського кодексу України, Закону України «Про морські порти України» та Статуту ДП АМПУ майно, що закріплене за Адміністрацією, належать їй на праві господарського відання, а останнє виникає з дати підписання актів приймання-передачі або інших відповідних первинних документів. Відповідні докази наявні в матеріалах справи.

Щодо площі об`єкта, на якій здійснює свою господарську діяльність відповідач, позивач зазначав, що відповідачем в договорі вказано, що він здійснює діяльність на території площею 1089 м2, однак об`єкт зазначений в договорі (площею 1089 м2), який використовується відповідачем, та зазначений ОФ ДП АМПУ в позові об`єкт (площею 1852 м2) є одним і тим самим об`єктом. Це вбачається з наступних доказів: викопіювання з технічного паспорту, інвентарна картка обліку основних засобів, схема, фотофіксація об`єкта та його облаштування, що підтверджують те, що саме на цьому об`єкті проводить свою діяльність ФОП Молла І.О., про що відповідачем та третіми особами в особі КП Одестранспарксервіс та Одеською міською радою, не заперечується. Для обґрунтування того, що площа об`єкта, яку займає відповідач, є більшою ніж 1089 м2, Одеською філією ДП АМПУ проведено виконавчу зйомку частини об`єкта Митна площа, зокрема контрольне (точне) вимірювання даного майданчика та визначено, що ФОП Молла І.О. здійснює господарську діяльність на території площею 1876,4 м2, без урахування тротуару (докази додаються) та як наслідок порушує права держави та Адміністрації, на яку покладено обов`язок належного утримання державного майна. Також, за результатами таких дій відповідача ОФ ДП АМПУ повністю позбавлена можливості користуватися державним майном, що є порушенням прав та інтересів останньої.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що власником об`єкта Митна площа за адресою: м. Одеса, площа Митна, площею 6200 м2 є держава в особі Міністерства інфраструктури України та право господарського відання на об`єкт закріплено за ДП «Адміністрація морських портів України», що підтверджують надані позивачем до справи докази. Відповідач продовжує свою господарську діяльність на території об`єкта «Митна площа» площею 1876,4 м2. З огляду на дані обставини, суди дійшли висновку про задоволення позовних вимог, а саме усунення перешкод у здійсненні Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого структурного підрозділу - Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» своїх прав щодо користування частиною об`єкту державної власності «Митна площа» (інв. №072525) площею 1876,4 м2 шляхом зобов`язання ФОП Молла І.О. звільнити зазначений об`єкт.

Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, Одеська міська рада звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що:

- судами обох інстанцій не була встановлена друга необхідна обставина для задоволення негаторного позову - вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, а саме - факту здійснення ФОП Моллою І.О. господарської діяльності на території об`єкта «Митна площа», що є перешкодою у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкту державної власності;

- також характерною ознакою негаторного позову є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. Однак з приводу належності майна на праві власності Міністерству розвитку громад, територій та інфраструктури України та Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» вже знаходиться на розгляді у Північному апеляційному господарському суді (справа № 910/13835/21);

- крім того, висновок апеляційного господарського суду в оскаржуваній постанові стосовно того, що «станом на дату розгляду даної справи господарським судом першої інстанції рішення Одеської міської ради від 25.04.2018 №3221-VII та договір балансоутримання місць паркування транспортних засобів є чинними, в судовому порядку не оскаржувались» не відповідає дійсним обставинам;

- на момент прийняття справи № 916/743/20 до провадження в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном, тобто станом на 19.04.2021, строк дії договору балансоутримання місць для паркування від 03.01.2019 № 72/П-КР-2019/03-01 закінчився;

- при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій не були встановлені та досліджені належні письмові докази, на підставі яких можна було б встановити обставини, які стосуються предмета доказування у даній справі, а саме: факту здійснення ФОП Моллою І.О. господарської діяльності на території об`єкта «Митна площа», що є перешкодою у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкту державної власності.

Скаржником було вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме - судом апеляційної інстанції застосовано ст. 391 ЦК України без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 13.10.2021 у справі № 910/18952/20, від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17, від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, від 29.08.2019 у справі № 910/551/18. Крім цього, судами порушено норми процесуального права, оскільки на момент прийняття справи № 916/743/20 до провадження в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном, тобто станом на 19.04.2021, строк дії договору балансоутримання місць для паркування від 03.01.2019 № 72/П-КР-2019/03-01 закінчився, а позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які стосувались би безпосередньо предмета доказування у даній справі - факту здійснення ФОП Моллою І.О. господарської діяльності на території об`єкта «Митна площа».

В свою чергу, ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2023 касаційну скаргу залишено без руху, зокрема, з тих підстав, що посилання скаржника на п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України не є підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки вказаний пункт статті є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, а не підставою касаційного оскарження, передбаченою ч. 2 ст. ст. 287 ГПК України. Зазначено, що способом усунення недоліків касаційної скарги є надання уточнень до касаційної скарги з визначенням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої ч. 2 ст. 287 ГПК України, з відповідним посиланням на п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржником 11.04.2023 подано заяву про уточнення до касаційної скарги з усуненням недоліків, у якій виправлено недоліки прохальної частини касаційної скарги шляхом зазначення дат судових рішень, які підлягають касаційному перегляду. Щодо необхідності визначення підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої ч. 2 ст. 287 ГПК України, з відповідним посиланням на п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України, скаржник зазначив, що п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України є взаємопов`язаним з п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Скаржник посилався на те, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами в порушення процесуальних норм не були встановлені та досліджені належні письмові докази, на підставі яких можна б було встановити обставини, які стосуються предмета доказування у даній справі, внаслідок чого судами першої та апеляційної інстанцій були ухвалені оскаржувані рішення без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм в подібних правовідносинах.

Водночас Верховний Суд в ухвалі від 28.04.2023 зазначив, що не бере до уваги посилання скаржника на п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України, оскільки обґрунтування скаржником вказаного пункту підставою касаційного оскарження, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, є помилковим, а тому дійшов висновку про відкриття касаційного провадження лише на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначив касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.05.2023 та надав учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 12.05.2023.

Відтак, з урахуванням ухвал Верховного Суду від 29.03.2023 та від 28.04.2023, колегією суддів визначені такі доводи скаржника, якими він обґрунтовує свої вимоги - суди обох інстанцій неправильно застосували положення ст. 391 ЦК України, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 13.10.2021 у справі № 910/18952/20, від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17, від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, від 29.08.2019 у справі № 910/551/18, у зв`язку з чим:

- судами обох інстанцій не була встановлена друга необхідна обставина для задоволення негаторного позову - вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, а саме - факту здійснення ФОП Моллою І.О. господарської діяльності на території об`єкта «Митна площа», що є перешкодою у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкту державної власності;

- характерною ознакою негаторного позову є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. Однак з приводу належності майна на праві власності Міністерству розвитку громад, територій та інфраструктури України та Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» вже знаходиться на розгляді у Північному апеляційному господарському суді (справа № 910/13835/21).

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 11.05.2023 від Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морський портів України" надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач вказує на помилковість доводів скаржника, та просить оскаржені постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Також до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.05.2023 від Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому третя особа вказує на помилковість доводів скаржника, та просить оскаржені постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів в межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень визначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи ((див. постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)).)

При цьому колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Водночас колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суди обох інстанцій неправильно застосували положення ст. 391 ЦК України, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 13.10.2021 у справі № 910/18952/20, від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17, від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, від 29.08.2019 у справі № 910/551/18.

У справі № 653/1096/16-ц Генічеська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, виселити їх без надання іншого житлового приміщення та зобов`язати знятися з реєстраційного обліку.

Генічеський районний суд Херсонської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив, а Апеляційний суд Херсонської області вирішив скасувати рішення районного суду та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

У постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 910/18952/20 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення зазначено, що Верховний Суд неодноразово (зокрема в постановах від 17.04.2018 у справі №924/623/16, від 29.08.2019 у справі №910/551/18) звертав увагу, що звернутися з передбаченим наведеною нормою негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника).

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

При цьому Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції слушно послався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.07.2019 у справі №926/3881/17, згідно з яким умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).

Скаржник у справі № 916/743/20 зазначає, що судами обох інстанцій не була встановлена друга необхідна обставина для задоволення негаторного позову - вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, а саме - факт здійснення ФОП Моллою І.О. господарської діяльності на території об`єкта «Митна площа», що є перешкодою у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкта державної власності.

Водночас вказані твердження спростовуються висновками судів обох інстанцій, викладеними ними в оскаржених судових рішеннях. Так суди вказали, що Одеською філією ДП «АМПУ» проведено виконавчу зйомку частини об`єкта «Митна площа», зокрема контрольне (точне) вимірювання даного майданчика та встановлено, що ФОП Молла І.О. здійснює господарську діяльність на території площею 1876,4 м2, без урахування тротуару та як наслідок порушує права держави та Адміністрації, на яку покладено обов`язок належного утримання державного майна.

Як вбачається з пояснень позивача, відповідач продовжує свою господарську діяльність на території об`єкту «Митна площа» площею 1876,4 м2.

Крім цього, суд першої інстанції вказав, що обгрунтовуючи позовні вимоги позивач наголошував, що для встановлення підстав користування відповідачем об`єктом, комісією у складі працівників Адміністрації проведено огляд об`єкта, за результатами якого складено акт від 22.06.2021 про те, що на об`єкті виявлено наявність облаштування, що не належить ОФ ДП «АМПУ». Також зазначеною комісією було проведено фотофіксацію стану об`єкта та його облаштування і виявлено, що об`єкт за очевидними ознаками використовується сторонніми особами, що не є працівниками ОФ ДП «АМПУ», для паркування автотранспорту. Також комісією було отримано паркувальний талон від 22.06.2021, де зазначено, що господарську діяльність здійснює ФОП Молла І.О.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що оцінивши документальні докази в їх сукупності, він дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до меж перегляду справи в суді касаційної інстанції, останній не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та ту обставину, що в ухвалі від 28.04.2023 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що не бере до уваги посилання скаржника на п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що судами обох інстанцій не була встановлена друга необхідна обставина для задоволення негаторного позову - вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Що ж до посилань скаржника на те, що характерною ознакою негаторного позову є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі, однак з приводу належності майна на праві власності Міністерству розвитку громад, територій та інфраструктури України та Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» вже знаходиться на розгляді у Північному апеляційному господарському суді (справа № 910/13835/21), то вказане не спростовує висновків судів обох інстанцій про те, що об`єкт «Митна площа» введений в експлуатацію 01.03.1966, як державне майно та в комунальну власність не передавався, а вищезазначене спірне майно є державним, що підтвердила державна реєстрація права власності від 12.02.2021 та належить Адміністрації на підставі господарського відання, адже відповідно до ГК України, Закону України «Про морські порти України» та Статуту ДП «АМПУ» майно, що закріплене за Адміністрацією, належать їй на праві господарського відання, а останнє виникає з дати підписання актів приймання-передачі або інших відповідних первинних документів.

До того ж, як зазначив суд апеляційної інстанції, предметом даного спору є не скасування державної реєстрації, а усунення перешкод у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкта державної власності, тому не підлягають дослідженню обставини та доводи апеляційної скарги ОМР щодо скасування державної реєстрації. Відтак, посилання ОМР на неправомірність державної реєстрації права власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України у зв`язку з тим, що зареєстрований за державою в особі Міністерства інфраструктури України на праві власності об`єкт Митна площа площею 6200 м2 фактично знаходиться за межами режимної території порту в зоні об`єктів загальноміського значення міської забудови та представляє собою земельну ділянку, а також низку інших об`єктів, безпідставно визначених складовими частинами будівель та споруд, не приймаються до уваги апеляційним господарським судом.

При цьому вказаних висновків судів скаржник не оспорює у касаційній скарзі. В свою чергу, Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та відповідним зазначенням доводів касаційного оскарження, оскільки у іншому випадку вказане б призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність та диспозитивність.

Враховуючи викладене та беручи до уваги передбачені ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів про задоволення позову, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів - без змін в межах підстав касаційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2022 у справі № 916/743/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.