ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023м. ХарківСправа № 922/527/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Катречко Д.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 89, приміщення 1 А
до відповідача 1: Приватного підприємства "Укрдидактик", 61176, м. Харків, вул. Краснодарська, буд. 179-Б, кв. 112, відповідача 2: Приватного підприємства "Укрдидактика", 61176, м. Харків, вул. Краснодарська, буд. 179-Б, кв. 112
прозобов`язання вчинити певні дії та стягнення 600 220,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Мусатенко В.С.;

відповідача 1: Порохняч І.А.;

відповідача 2: Порохняч І.А.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" звернулось до Господарського суд Харківської області із позовом до відповідача 1 Приватного підприємства "Укрдидактик", відповідача 2 Приватного підприємства "Укрдидактика" про:

1. зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактик" припинити порушення авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" шляхом видалення з контенту веб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/ об`єктів авторського права, права на які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика";

2. зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактик" припинити порушення авторських прав на комерційне найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", шляхом видалення з назви доменного імені / веб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/ та найменування юридичної особи Приватне підприємство "Укрдидактик" , комерційного найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", права на яку належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", протягом 1 (одного) місяця з дати набрання законної сили судового рішення;

3. зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактика" припинити порушення авторських прав на комерційне найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", шляхом видалення з найменування юридичної особи, комерційного найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", права на яку належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", протягом 1 (одного) місяця з дати набрання законної сили судового рішення;

4. стягнути з Приватного підприємства "Укрдидактик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" компенсацію (разового грошового стягнення) у розмірі 536 800,00 грн.;

5. стягнути з Приватного підприємства "Укрдидактика" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" компенсацію (разового грошового стягнення) у розмірі 13 420,00 грн.;

6. стягнути з Приватного підприємства "Укрдидактик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" моральної компенсації у розмірі 50 000,00 грн.;

Ухвалою суду від 15.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "15" березня 2023 р. о 12:30 год.

03.03.2023 року від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 5202/23) про участь у судовому засіданні в режимі відедоконференції.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року клопотання (від 03.03.2023 року вх. № 5202/23) представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено частково.

08.03.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 5770) про витребування доказів.

13.02.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. № 6070/23).

Ухвалою суду від 14.03.2023 року відмовлено в задоволені клопотання позивача вх. № 5770 від 08.03.2023 року про витребування доказів.

16.03.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 6531/23).

Ухвалою суду від 15.03.2023 року яку занесено до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву в судовому засіданні, у зв`язку із повітряною тривогою до 12.04.2023 до 11:30 год.

Ухвалою суду від 11.04.2023 року знято з розгляду справу № 922/182/23, призначену до розгляду у підготовчому засіданні на 12 квітня о(б) 10:15 год. Продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Призначено у справі № 922/527/23 підготовче засідання на "03" травня 2023 р. о(б) 11:00 год. у приміщенні господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, майдан Свободи, 5, 8-й під`їзд, 1-й поверх, зал № 113 про що повідомити учасників справи. Підготовче засідання у справі № 922/527/23 призначене на 03.05.2023 року відбудеться в режимі відеоконференції відповідно до усного клопотання позивача від 15.03.2023 року.

28.04.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 10651/23).

03.05.2023 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11029).

03.05.2023 року від відповідача 2 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11030).

03.05.2023 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (вх. № 11027).

03.05.2023 року від відповідача 2 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (вх. № 11026/23).

Ухвалою суду від 03.05.2023 року відзив (вх. № 11030 від 03.05.2023 року) та (вх. № 11029 від 03.05.2023 року) повернуто відповідачам.

Ухвалою суду від 03.05.2023 року яку занесено до протоколу судового засідання, судом закрито підготовче засідання у справі. та призначено справу до розгляду по суті на 12.05.2023 о(об) 14:30 год. Також задоволено усне клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

08.05.2023 року від відповідача 1 через канцелярію надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11383/23).

08.05.2023 року від відповідача 2 через канцелярію надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11384/23).

11.05.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. №11872/23).

12.05.2023. року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 11910/23).

Ухвалою суду від 12.05.2023 року яку занесено до протоколу судового засідання, судом відзиви повернуто відповідачам. У судовому засіданні оголошено перерву до 17.05.2023 до 13:30 год. Також задоволено усне клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, та проси суд, позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Присутні у судовому засіданні представник відповідача 1 та відповідача 2 надав усні заперечення щодо заявлених позовних вимог, та просив суд, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі..

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, та надані докази, заслухавши уповноважених представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" було створено 18.01.2011 року. Підприємство займається виробництвом та продажем товарі науково - шкільної тематики.

Також зазначає, що з 2014 року займається розробкою нових приладів та обладнання для проведення експериментів, розробкою українських дидактичних матеріалів, які поєднують розробки позивача з досягненнями науки та техніки, з урахуванням саме специфіки викладання матеріалу в школах та вузах України, та які будуть відповідати концепції реформи освіти, яка була започаткована в 2018 року Міністерством освіти України. Позивач виробляє більш ніж 1 000 найменувань продукції, які проходить усі необхідні та передбачені чинним законодавством перевірки якості товару, та рекомендовані для використання МОН України. Позивач є учасником усіх профільних виставок, що проводять у сфері освіти. Засновник та керівник позивача є ОСОБА_1 , яка є також одним із засновників та керівників Асоціації "Виробники та постачальники засобів навчання і навчального обладнання", та є партнером найбільших і найдосвідченіших світових виробників засобів навчання. Також позивач зазначає, що останній здобув визнання серед фахівців в сфері освіти, та неодноразово ставав переможцем в тендерних закупівлях. Продаж продукції позивач здійснює через авторизованого партнера Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Європейська дидактика", яка є активним учасником тендерних закупівель за державні кошти, реалізуючи продукцію виробництва позивача. При цьому, власник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" Тарасевич Тетяна Вікторівна має об`єкти інтелектуальної власності, а саме:

- торгівельну марку "УКРДИДАК" - свідоцтво на торгівельну марку № 282403, очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва - 19.10.2028 року;

- торгівельну марку "УКРАЇНСЬКА ДИДАКТИКА" - свідоцтво на торгівельну марку " НОМЕР_1 , очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва - 19.10.2028 року;

- комбінований знак для товарі та послуг "EURODIDAC" зареєстрований у вигляді EDeurodidac, свідоцтво на знак для товарів і послуг № 268695, очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва 07.02.2028 року.

Позивачем 02.03.2020 року було отримало листа № б/н від Приватного підприємства "Електровимірювач", яке є споживачем товарів Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", у якому було повідомлено, що на вебсайті з доменним ім`ям "https://ukrdidactic.com.ua" ним було здійснено замовлення товару, а саме - "Комплекту для навчань грамоти/письма (на магнітній основі), проте, під час оформлення замовлення виявилось, що постійна знижка на товар не діє та доставка замовлення відбувається з м. Харкова та від імені ПП "Укрдидактик", у зв`язку із чим, Приватне підприємство "Електровимірювач" просило повідомити, чи є ПП "Укрдидактик" відповідач 1 офіційним представником / дистриб`ютором або іншим уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика".

З даного листа позивачу стало відомо про існування юридичної особи зі схожим з позивачем найменуванням ПП "Укрдидактик" та здійснення однакової з позивачем діяльності на ринку з навчального обладнання, а саме було виявлено, що відповідач 1 - ПП "Укрдидактик" неправомірно використовує без дозволу (згоди) комерційне (фірмове) найменування "УКРДИДАКТИК", яке схоже на скорочене комерційне (фірмове) найменування позивача "УКРДИДАК", яке позивач раніше на 8 років почало використовувати у своїй господарській діяльності, та знаку для товарів та послуг найменування УКРДИДАК, що може призвести до змішування з діяльністю позивача.

Також позивач зазначає, що існує компанія відповідач 2 - ПП "Укрдидактика", власником та директором компаній відповідача 1 та відповідача 2 є громадянин України ОСОБА_2 .

За твердженнями позивача, Громадською організацією "Українська Асоціація Маркетингу" було проведено маркетингове дослідження, щодо асоціативного сприйняття у пересічних споживачів / носіїв мови схожості комерційного (фірмового) найменування позивача (ТОВ "УКРДИДАК") із найменуванням відповідача 1 та відповідача 2, та було складено експертний висновок від 16.09.2020 року, відповідно до якого представлені на онлайн ринку товари і / або послуги суб`єктів господарювання, офіційно зареєстрованих у Єдиному державному реєстрі - ТОВ "УКРДИДАК" (2011 рік заснування) та ПП "УКРДИДАКТИК" (2017 рік заснування) за критерієм зв`язаності товарів і / або послуг відповідно до Міжнародної класифікації товарі і послуг мають суттєву схожість. Отже, потенційні споживачі / носії мови змішують (не розрізняють) товари підприємств під вказаними комерційними (фірмовими) найменуваннями і вважають їх ідентичними, що може призвести до плутанини з точки зору споживача / контрагента та викликати змішування діяльності суб`єктів господарювання; - комерційне (фірмове) найменування позивача (ТОВ "УКРДИДАК") та комерційне (фірмове) найменування ПП "УКРДИДАКТИК" а асоціативному сприйняття пересічних споживачів / пересічних носів мови виступають як істотно подібні, тобто такі, що мають схожість за ознаками фонетичної (точність звучання, не дивлячись на різницю в написанні), семантичної (співпадіння ключових елементів словосполучення "українська дидактика" у назвах обох підприємств) та асоціативної подібності. Асоціативна тотожність комерційного (фірмового) найменування означає, що ТОВ "УКРДИДАК" та ПП "УКРДИДАКТИК" сприймаються споживачами і / або контрагентами як "одне й те саме"; - унаслідок тотожності у сприйнятті споживачів комерційних (фірмових) найменувань відбувається змішування діяльності суб`єктів господарювання ТОВ "УКРДИДАК" та ПП "УКРДИДАКТИК". Отже комерційне (фірмове) найменування не може бути використане як засіб індивідуалізації на ринку, що створює можливість введення в оману споживачів і / або контрагентів, викликає репутаційні ризики для ТОВ "УКРДИДАК".

Вищевказане у експертному висновку на думку позивача, свідчить про те, що комерційне (фірмове) найменування відповідача "УКРДИДАКТИК" є схожим зі скороченим комерційним (фірмовим) найменуванням "УКРДИДАК", а додавання відповідачем 1 до комерційного (фірмового) найменування закінчення "_ТИК" у найменування "УКРДИДАКТИК" з урахуванням здійсненнями діяльності на одному товарному ринку - ринку навчального обладнання не призводить до розрізнення вказаних юридичних осіб.

Також позивач зазначає, що оформлення та назви продукції на сайті відповідача 1 https://ukrdidactic.com.ua/, є схожими до ступеня змішування з оформленням та назвою продукції позивача, в деяких випадках на сайті відповідача https://ukrdidactic.com.ua/, використані без дозволу фото продукції позивача з відповідними захисними позначеннями сайту позивача https://ukrdidac.com.ua, що створюють у потенційного покупця уявлення, що на сайті відповідача пропонується до продажу та представлені навчальні матеріали, які виробляються позивачем.

За твердженнями позивача, під час вивчення веб-сайту відповідача з доменним іменем https://ukrdidactic.com.ua, було виявлено рекламування та пропозиція до продажу товарів, зокрема навчального обладнання, аналогічного товарам позивача, зокрема: Гербарій "Дикорослі рослини", Гербарій "Культурні рослини", Гербарій "Лікарські рослини", є схожими із зображеннями аналогічних товарів позивача зображення комплект для навчань грамоти/письма (на магнітній основі), набір наочно - дидактичних матеріалів з іноземних мов (англійська) магн., Гербарій "Рослини природних зон України", набір "Склад числа (від 1 до 100), магнітно - маркерний планшет, комплект дидактичного приладдя (методика Дьенеша), Демонстраційний набір цифр і знаків на магнітах, набір з математики роздатковий, набір моделей геометричних тіл з розгорткою, набір геометричних моделей, набір геометричних тіл лабораторний, набір лабораторний з природознавства (досліди з рослинами), колекція різноманітність листків. Зазначені рекламні матеріали з зображеннями товарів позивача, розміщені на сайті відповідача із доменним іменем https://ukrdidactic.com.ua є схожими із рекламними матеріалами та зображеннями товарів, які позивач використовує при рекламування та просуванні своєї продукції, зокрема, на веб-сайті з доменним іменем https://ukrdidac.com.ua, та окремі зображення товарів скопійовані з веб-сайту позивача з доменним іменем https://ukrdidac.com.ua, що підтверджується захисними написами на цих зображеннях.

Вищевикладені порушення були зафіксовані 02.03.2020 року листом ПрАТ "Електровимірювач", скаргою ФОП Загребельної Є.О. від 19.05.2020 року стосовно невідповідності якості товарів позивача, відповідно до якої ФОП Загребельної Є.О. отримавши замовлення з веб-сайту відповідача 1, за яке було сплачені кошти відповідачу 2, ФОП Загребельної Є.О. виявила, що товари якісно та візуально не відповідають товарам, зображення яких розміщено на веб-сайті відповідача 1 "ukrdidactic.com.ua", та не відповідають тим товарам, що вона бачила на виставках, де було представлено товари вироблені позивачем. При цьому, позивач отримавши від ФОП Загребельної Є.О. товари отримані від відповідача 2, замовлені з сайту відповідача 1 виявлено, що надані товари не відповідають фото зображенням товару представленому на веб-сайті відповідача 1, оскільки на зображеннях представлені товари позивача, які були взяті з веб-сайту позивача, але позивач не надавав дозволу на використання зазначених зображень товару та не продавав вказаний товар відповідачу 1 та відповідачу 2.

У зв`язку із чим, на думку позивача, сукупність дій відповідача 1 та відповідача 2 щодо використання схожої назви, зображення товарів заявника під час реалізації та рекламуванні власних товарів призводить до того, що споживач може сплутати товари відповідача 1 з товарами позивача.

Також позивач посилається на те, що працівниками Третього відділу досліджень і розслідувань Харківського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України складено протоколи від 02.06.2020 року щодо товарів комплект для навчання грамоти / письма (на магнітній основі), набір наочно - дидактичних матеріалів з іноземних мов (англійська) магн., колекція гербарій "Дикорослі рослини", колекція гербарій "Культурні рослини", Колекція гербарій "Лікарські рослини", Колекція гербарій "Рослини природних зон України", набір "Склад числа" (від 1 до 100) та 03.06.2020 року щодо товарів магнітно - маркерний планшет, комплект дидактичного приладдя (методика Дьенеша), Демонстраційний набір цифр і знаків на магнітах, Набір з математики роздатковий, Набір моделей геометричних фігур тіл з розгорткою, Набір геометричних моделей, Набір геометричних тіл лабораторний, Набір лабораторний з природознавства (досліди з рослинами), Колекція Різноманітність листків.

Вищевикладене на думку позивача свідчить про те, що відповідач 1 при розміщенні на своєму веб-сайті рекламних матеріалів щодо товарів, а саме: комплект для навчання грамоти / письма (на магнітній основі), набір наочно - дидактичних матеріалів з іноземних мов (англійська) магн., колекція гербарій "Дикорослі рослини", колекція гербарій "Культурні рослини", Колекція гербарій "Лікарські рослини", Колекція гербарій "Рослини природних зон України", набір "Склад числа" (від 1 до 100) та 03.06.2020 року щодо товарів магнітно - маркерний планшет, комплект дидактичного приладдя (методика Дьенеша), Демонстраційний набір цифр і знаків на магнітах, Набір з математики роздатковий, Набір моделей геометричних фігур тіл з розгорткою, Набір геометричних моделей, Набір геометричних тіл лабораторний, Набір лабораторний з природознавства (досліди з рослинами), Колекція Різноманітність листків використовував рекламні матеріали (фото зображення) товарів позивача, а саме зображення товарів позивача, оскільки позивачем раніше використовувались у своїй господарській діяльності рекламних матеріалів зображення товарів на веб-сайті з доменним іменем "ukrdidac.com.ua", та безпосередньо позивач створив фото, які в подальшому використані для створення рекламних матеріалів на сайті позивача, та посилається на скріншот щодо архівної інформації розміщеної на веб-сайті "http://web.archive.org стосовно сайту http://ukrdidactic.com.ua" з 18.01.2011 року по 28.01.2022 року.

Крім того, позивач зазначає, що при реалізація продукції через веб-сайт "ukrdidactic.com.ua", відповідач 1 та відповідач 2 приймав участь у процедурах публічних закупівель. Відповідно до інформації, яка міститься в електронній системі публічних закупівель "Prozorro", протягом 2018 -2022 років відповідач 1 та відповідач 2 приймали участь у більше ніж 600 закупівлях, предметом яких були дидактичні матеріали, навчальне обладнання, засоби навчання тощо. При цьому використовував рекламні матеріали у вигляді зображень товарів позивача та схожих на них, що призводить до змішування діяльності позивача та відповідача 1.

Позивачем 30.04.2020 року до Антимонопольного комітету України було направлено заяву про порушення передбачене статтею 4 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" стосовно дій відповідача 1 та відповідача 2.

10.01.2023 року позивач отримав рішення Тимчасової Адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 23.12.2022 року справі № 62-р/тк № 3/20-98-20, яким визнано відповідача винним в порушенні законодавства про захист від недобросовісної конкуренції передбаченою статтею 4 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

Проте, відповідач 1 та відповідач 2 не припинив порушувати права інтелектуальної власності позивача, та продовжують розміщати на власному сайті фото зображення товарів позивача.

Вищевказані обставини, стали причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Звертаючись із відповідним позовом до суду, позивач посилається на порушення відповідачем 1 та відповідачем 2 інтелектуальних та авторських прав власності позивача щодо використання останніми без дозволу (згоди) позивача комерційного (фірмового) найменування "УКРДИДАКТИК", та знаку для товарів та послуг найменування УКРДИДАКТИК».

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" створено 18.01.2011 року, та з 2014 року займається розробкою нових приладів та обладнання для проведення експериментів, розробкою українських дидактичних матеріалів, які поєднують розробки позивача з досягненнями науки та техніки, з урахуванням саме специфіки викладання матеріалу в школах та вузах України, та які будуть відповідати концепції реформи освіти, яка була започаткована в 2018 року Міністерством освіти України.

Засновник та керівник позивача є ОСОБА_1 . Продаж продукції позивач здійснює через авторизованого партнера Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Європейська дидактика", яка є активним учасником тендерних закупівель за державні кошти, реалізуючи продукцію виробництва позивача.

Крім того, власник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" Тарасевич Тетяна Вікторівна має об`єкти інтелектуальної власності, а саме:

- торгівельну марку "УКРДИДАК" - свідоцтво на торгівельну марку № НОМЕР_1 , очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва - 19.10.2028 року;

- торгівельну марку "УКРАЇНСЬКА ДИДАКТИКА" - свідоцтво на торгівельну марку " НОМЕР_1 , очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва - 19.10.2028 року;

- комбінований знак для товарі та послуг "EURODIDAC" зареєстрований у вигляді EDeurodidac, свідоцтво на знак для товарів і послуг № 268695, очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва 07.02.2028 року.

З листа (від 02.03.2020 року № б/н) від Приватного підприємства "Електровимірювач" позивачу стало відомо про існування юридичної особи зі схожим з позивачем найменуванням ПП "Укрдидактик" та здійснення однакової з позивачем діяльності на ринку з навчального обладнання, а саме було виявлено, що відповідач 1 - ПП "Укрдидактик" неправомірно використовує без дозволу (згоди) комерційне (фірмове) найменування "УКРДИДАКТИК", яке схоже на скорочене комерційне (фірмове) найменування позивача "УКРДИДАК", яке позивач раніше на 8 років почало використовувати у своїй господарській діяльності, та знаку для товарів та послуг найменування УКРДИДАК, що може призвести до змішування з діяльністю позивача.

Також зазначає, що існує компанія відповідач 2 - ПП "Укрдидактика", власником та директором компаній відповідача 1 та відповідача 2 є громадянин України ОСОБА_2 . Позивачем було отримано скаргу від фізичної особи підприємця Загребельної Є.О. від 19.05.2020 року стосовно невідповідності якості товарів позивача, відповідно до якої скаржник зазначала. Що отримавши замовлення з веб-сайту відповідача 1, за яке було сплачені кошти відповідачу 2, скаржник. виявила, що товари якісно та візуально не відповідають товарам, зображення яких розміщено на веб-сайті відповідача 1 "ukrdidactic.com.ua", та не відповідають тим товарам, що вона бачила на виставках, де було представлено товари вироблені позивачем.

При цьому, позивач отримавши від скаржника товари отримані від відповідача 2, замовлені з сайту відповідача 1 виявлено, що надані товари не відповідають фото зображенням товару представленому на веб-сайті відповідача 1, оскільки на зображеннях представлені товари позивача, які були взяті з веб-сайту позивача, але позивач не надавав дозволу на використання зазначених зображень товару та не продавав вказаний товар відповідачу 1 та відповідачу 2.

У зв`язку із чим, на думку позивача, сукупність дій відповідача 1 та відповідача 2 щодо використання схожої назви, зображення товарів заявника під час реалізації та рекламуванні власних товарів призводить до того, що споживач може сплутати товари відповідача 1 з товарами позивача.

Також позивач зазначає, що відповідач 1 без дозволу (згоди) позивача використовує позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у доменному імені веб-сайту «ukrdidactic.com.ua», схожого з позначенням «ukrdidac» у доменному імені веб-сайту позивача «ukrdidac.com.ua», яке останній раніше на 8 років почав використовувати у своїй господарській діяльності, що призвело до змішування з діяльністю позивача.

При цьому, сайт відповідача 1 https://ukrdidactic.com.ua, було створено 02.102019 року. Згідно листа ТОВ «Хостінг України» № 2735 від 26.06.2020 року реєстрація доменного імені ukrdidactic.com.ua для хостингу сайту ukrdidactic.com.ua було зроблено на ім`я відповідача 1. Відповідач 2 також використовує зазначений сайт для реалізації дидактичних матеріалів.

Веб - сайт позивача https://ukrdidac.com.ua, було створено 21.02.2007 року та 2011 року було передано позивачу. При цьому, оформлення та назви продукції відповідача 1 на сайті, є схожими до ступеня змішування з оформленням та назвою продукції позивача, в деяких випадках відповідач 1 без дозволу позивача використовує його фотографії продукції з відповідними захисними позначенням сайту позивача https://ukrdidac.com.ua, що за твердженнями останнього, створюють у потенційного покупця уявлення, що на сайті відповідача 1 пропонується до продажу та представлені навчальні матеріали, які виробляються позивачем.

Вищевикладене за твердженнями позивача свідчить про те, що діяльність відповідача 1 із використанням доменного імені веб - сайту ukrdidactic.com.ua, а також використання рекламних матеріалів у вигляді зображень товарів позивача та схожих на них, які відповідач 1 та відповідач 2 використовували, є порушенням прав позивача.

При цьому, матеріали справи не містять, а позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу, що останній є власником комерційного найменування та торгівельної марки як «УКРДИДАК» так і торгівельної марки (позначення) «ukrdidactic» та «ukrdidac», яке останній просить суд, зобов`язати відповідача 1 видалення з назви доменного імені / веб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/.

Також не наданого жодного належного доказу у підтвердження авторського права позивача, матеріали справи таких доказів не містять.

Приписами частини 2 статті 154 Господарського кодексу України, до відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами.

Частиною 1 статті 155 Господарського кодексу України визначено, що об`єктами прав інтелектуальної власності у сфері господарювання визнаються: винаходи та корисні моделі; промислові зразки; сорти рослин та породи тварин; торговельні марки (знаки для товарів і послуг); комерційне (фірмове) найменування; географічне зазначення; комерційна таємниця; комп`ютерні програми; інші об`єкти, передбачені законом.

Загальні умови захисту прав інтелектуальної власності на об`єкти, зазначені у цій статті, визначаються Цивільним кодексом України (частина 2 статті 155 Господарського кодексу України).

Зокрема, частиною 1 статті 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом (частина 3 статті 418 Цивільного кодексу України)

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до частини 1 статті 155 Господарського кодексу України та частини 1 статті 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

Частиною 2 та 5 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг" визначено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим Законом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 426 Цивільного кодексу України, визначено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Крім того, згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Частиною 2 статті 11 Закону визначено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Відповідно до статті 50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам.

Частиною 1 статті 52 Закону передбачено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Як вбачається із матеріалів справи, та як зазначає сам позивач у своїй позовній заяві власник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" ОСОБА_1 має об`єкти інтелектуальної власності відповідно до свідоцтв України, а саме:

- торгівельну марку "УКРДИДАК" - свідоцтво на торгівельну марку № НОМЕР_2 , зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки 10.09.2020 року, очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва - 19.10.2028 року;

- торгівельну марку "УКРАЇНСЬКА ДИДАКТИКА" - свідоцтво на торгівельну марку № НОМЕР_1 , зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки 10.09.2020 року, очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва - 19.10.2028 року;

- комбінований знак для товарі та послуг "EURODIDAC" зареєстрований у вигляді EDeurodidac, свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 , зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки 10.12.2019 року, очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва 07.02.2028 року.

З вищевикладеного слідує, що власником торгівельної марки "УКРДИДАК" є фізична особа ОСОБА_1 . Тому саме власник свідоцтва на знак для товарів та послуг (торгівельну марку) має виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстровану торговельну марку.

Крім того, у якості доказів неправомірного використання означених об`єктів прав інтелектуальної власності з боку власника веб-сайту ukrdidactic.com.ua, позивачем до позовної заяви зокрема було надано копії, скріншоти та роздруківки інтернет-сторінок (веб-сторінок), а саме: експертний висновок Всеукраїнської асоціації громадська організація «Українська Асоціація Маркетингу» щодо асоціативного сприйняття у пересічних споживачів / носіїв мови схожості комерційного (фірмового) найменування ТОВ «УКРДИДАК» із ПП «УКРДИДАКТИК» від 06.09.2020 року, інформацію про зареєстровані доменні імена та ІР-адресиukrdidactic.com.ua (imena.ua WHOIS-сервіс) скріншот та роздруківки інтернет-сторінок (веб-сторінок), відповіді на запит від ТОВ «Хостінг-Україна» вих.. № 2735 від 26.06.2020 року, інформацію про домен ukrdidac.com.uaскріншот та роздруківки інтернет-сторінок (веб-сторінок), договір про передачу права власності на веб сайт www.ukrdidac.com.ua від 18.01.2011 року, скарга ФОП Загребельна Є.О. з доданими до неї скріншотами та документами, протоколом працівників Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 02.06.2020 року, та протоколу від 03.06.2020 року, листа ФОП Якуб Д.М. від 12.05.2021 року, архівна інформація розміщена на веб-сайті https://web.archive.org стосовно зображень товару 3-16 позивача (зазначені у позовній заяві від 06.02.2022 року), яка розміщена на сайті https://ukrdidac.com.uа та з 18.01.2011 року, рішення тимчасової Адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 23.12.2022 року у справі № 62-р/тк про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу, експертний висновок від 04.08.2022 року № ЕД-19-22/5392-КТ, інформація з Prozorro скріншот та роздруківки інтернет-сторінок (веб-сторінок).

Суд не приймає посилання позивача на вищезазначені докази, оскільки з них не вбачається, що саме позивачу належить право власності на торгівельну марку «УКРДИДАК» та право на доменне ім`я та веб сайт.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 96 Господарського процесуального кодексу України електронними визначено, що доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Також суд приймає до уваги правовий висновок Верховного Суду у справі 922/51/20 викладений у постанові від 19.01.2021 року, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги.

Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора.

Таким чином, роздруківки інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.01.2021 року у справі 587/2051/18.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі 711/9146/16-ц (провадження 61-20453св18) зазначив: Посилаючись у спростуванні доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою з веб сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що роздруківки Інтернет-сторінок (веб сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані та засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи.

З аналізу вищевикладеного слідує, що надані позивачем докази, а саме скрін шоти інтернет-сторінок (веб-сторінок), оскільки вони виготовлені, видані і засвідчені не власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, у зв`язку із чим, відповідні докази не приймаються судом.

При цьому, частина 1 статті 1 Закону України "Про телекомунікації" містить, зокрема, наступні визначення:

- Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами;

- адреса мережі Інтернет - визначений чинними в Інтернеті міжнародними стандартами цифровий та/або символьний ідентифікатор доменних імен в ієрархічній системі доменних назв;

- домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється;

- домен.UA - домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет;

- домен другого рівня - частина адресного простору мережі Інтернет, що розташовується на другому рівні ієрархії імен у цій мережі.

Стаття 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" містить, окрім інших, наступні визначення:

- веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом;

- власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу;

- постачальник послуг хостингу - особа, яка надає власникам веб-сайтів послуги і (або) ресурси для розміщення веб-сайтів або їх частин у мережі Інтернет та із забезпечення доступу до них через мережу Інтернет. Власник веб-сайту, який розміщує свій веб-сайт або його частину в мережі Інтернет на власних ресурсах і (або) самостійно забезпечує доступ до нього з використанням мережі Інтернет, одночасно є постачальником послуг хостингу.

При цьому, матеріали справи не містять, а позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу, що останній є власником домену та веб-сайту, також комерційного найменування, та авторських прав на торгівельну марку «УКРДИДАК» так і позначення «ukrdidactic» та «ukrdidac», яке останній просить суд, зобов`язати відповідача 1 видалення з назви доменного імені / веб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/.

Враховуючи вищевикладене, позивачем у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, не надано до суду належних та допустимих доказів того, що саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" має авторські права на торгівельну марку «УКРДИДАК» та комерційне найменування «УКРДИДАК».

Таким чином, позивач заявляючи позовні вимоги про

- зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактик" припинити порушення авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" шляхом видалення з контенту веб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/ об`єктів авторського права, права на які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика";

- зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактик" припинити порушення авторських прав на торгівельну марку "УКРДИДАК", шляхом видалення з назви доменного імені / веб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/ та найменування юридичної особи Приватне підприємство "Укрдидактик" , торгівельну марку "УКРДИДАК", права на яку належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", протягом 1 (одного) місяця з дати набрання законної сили судового рішення;

- зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактика" припинити порушення авторських прав на торгівельну марку "УКРДИДАК", шляхом видалення з найменування юридичної особи, торгівельну марку "УКРДИДАК", права на яку належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", протягом 1 (одного) місяця з дати набрання законної сили судового рішення не доведено належними та допустимими доказами порушення його майнових прав, щодо використання відповідачами торгівельної марки та комерційного найменування «УКРДИДАК», право власності якого належить фізичній особі ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва на торгівельну марку № НОМЕР_2 , зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки 10.09.2020 року

Не надано до суду доказів того, що саме позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" є власником торгівельної марки «УКРДИДАК" матеріали справи відповідних доказів також не містять, що суперечить ст. 391 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його авторських прав на спірну торговельну марку «УКРДИДАК», право власності якої належить фізичній особі ОСОБА_1 , відповідно до наявних у матеріалах справи свідоцтв на право власності на торгівельну марку.

Вищевказане свідчить про відсутність порушення прав позивача на торгівельну марку "УКРДИДАК" з боку відповідача 1 та відповідача 2, оскільки останньому не належить право власності на спірну торгівельну марку "УКРДИДАК".

Водночас відсутність порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (не визнане, оспорюване) право та інтерес підлягають захисту. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №911/1506/17.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Також суд не приймає посилання позивача на експертний висновок Всеукраїнської асоціації громадська організація «Українська Асоціація Маркетингу» щодо асоціативного сприйняття у пересічних споживачів / носіїв мови схожості комерційного (фірмового) найменування ТОВ «УКРДИДАК» із ПП «УКРДИДАКТИК» від 06.09.2020 року, протоколом працівників Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 02.06.2020 року, та протоколу від 03.06.2020 року, рішення тимчасової Адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 23.12.2022 року у справі № 62-р/тк про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу, експертний висновок від 04.08.2022 року № ЕД-19-22/5392-КТ, оскільки останні не містять доказів того, що позивач є власником комерційного найменування та торгівельної марки «УКРДИДАК».

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Приватного підприємства "Укрдидактик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" компенсацію (разового грошового стягнення) у розмірі 536 800,00 грн.; стягнення з Приватного підприємства "Укрдидактика" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" компенсацію (разового грошового стягнення) у розмірі 13 420,00 грн., та стягнення з Приватного підприємства "Укрдидактик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" моральної компенсації у розмірі 50 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено вище судом, власником торгівельної марки "УКРДИДАК" є фізична особа ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво на торгівельну марку № 282403, зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки 10.09.2020 року.

Також судом встановлено про відсутність порушення прав позивача на торгівельну марку "УКРДИДАК" та комерційне найменування з боку відповідача 1 та відповідача 2, оскільки останньому не належить право власності та авторські права на спірну торгівельну марку "УКРДИДАК" та комерційне найменування, у зв`язку із чим, судом було відмолено у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Вищевикладене свідчить про відсутність прав у позивача щодо стягнення із відповідача 1 та відповідача 2 компенсації (разового грошового стягнення) у розмірі 536 800,00 грн.; компенсацію (разового грошового стягнення) у розмірі 13 420,00 грн., та моральну компенсацію у розмірі 50 000,00 грн.

У зв`язку із чим, позовні вимоги у ці частині не підлягають задоволенню.

Статтею 76 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1 статті 77 Господарського процесуального Кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 року у справі 910/18036/17, постанові від 23.10.2019 року у справі 917/1307/18, постанові від 18.11.2019 року у справі 902/761/18, постанові від 04.12.2019 року у справі 917/2101/17, у справі 904/2357/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі 129/1033/13-ц (провадження 14-400цс19) неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що 17.10.2019 року набув чинності Закон України від 20.09.2019 року 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З аналізу змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України слідує, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

При цьому, зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") у якому ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того, судом було вжито усіх заходів у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України щодо забезпечення достатнього часу для надання сторонами усіх належних та допустимих доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позовних вимог. Проте позивач своїм правом визначеним Господарським процесуальним кодексом України не скористався.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України також унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 09.12.1994).

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про

зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактик" припинити порушення авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" шляхом видалення з контентувеб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/ об`єктів авторського права, права на які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика";

- зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактик" припинити порушення авторських прав на комерційне найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", шляхом видалення з назви доменного імені / веб - сайту, що розміщується за адресою: https://ukrdidactic.com.ua/ та найменування юридичної особи Приватне підприємство "Укрдидактик" , комерційного найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", права на яку належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", протягом 1 (одного) місяця з дати набрання законної сили судового рішення;

- зобов`язання Приватного підприємства "Укрдидактика" припинити порушення авторських прав на комерційне найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", шляхом видалення з найменування юридичної особи, комерційного найменування та торгівельну марку "УКРДИДАК", права на яку належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика", протягом 1 (одного) місяця з дати набрання законної сили судового рішення;

- стягнення з Приватного підприємства "Укрдидактик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" компенсацію (разового грошового стягнення) у розмірі 536 800,00 грн.;

- стягнення з Приватного підприємства "Укрдидактика" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" компенсацію (разового грошового стягнення) у розмірі 13 420,00 грн.;

- стягнення з Приватного підприємства "Укрдидактик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" моральної компенсації у розмірі 50 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 та пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Науковий центр "Українська дидактика" (01033, м. Київ, вул. Володимирська буд. 89, приміщення 1 А , );

відповідач 1: Приватне підприємство "Укрдидактик" (61176, м. Харків, вул. Краснодарська, буд. 179-Б, кв. 112, );

відповідач 2: Приватне підприємство "Укрдидактика" (61176, м. Харків, вул. Краснодарська, буд. 179-Б, кв. 112, ).

Повне рішення складено "29" травня 2023 р.

Суддя О.О. Ємельянова