РІШЕННЯ

16 травня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/597/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л.

за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Череватого Олега Павловича, АДРЕСА_1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Іщіва Володимира Валерійовича, АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості у сумі 276 566 грн 04 коп. з яких: 243 710 грн 00 коп. основний борг, 32 856 грн 04 коп. пеня.

За участі представників:

Позивача: адвокат Притула Оксана Богданівна, ордер на надання правничої(правової) допомоги серії № 1043286 від 15.11.2022 ;

Відповідача: не з`явився.

1. Суть та рух справи.

Позивач Фізична особа-підприємцець Череватий Олег Павлович звернувся до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою (вх. № 665 від 15.11.2022) до відповідача Фізичної особи-підприємця Іщіва Володимира Валерійовича про стягнення заборгованості в сумі 276 566 грн 04 коп. з яких: 243 710 грн 00 коп. основний борг, 32 856 грн 04 коп. пеня.

У відповідності до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2023 головуючим у справі № 921/597/22 призначено суддю Гевка В.Л.

Ухвалою суду від 21.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.12.2022.

Ухвалами суду, в порядку статті 183 ГПК України, неодноразово відкладалось підготовче засідання та продовжувався розгляд підготовчого провадження.

У судовому засіданні 07.03.2023, судом продовжено строк підготовчого провадження до 28.03.2023, закрито підготовче провадження з 28.03.2023 та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2023 о 12 год 20хв., яке в порядку частини 5 статті 216 ГПК України, неодноразово відкладалось з підстав, зазначених в ухвалах суду, востаннє на 16.05.2023.

Представниця позивача в судовому засіданні 16.05.2023, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити.

Відповідач участі повноважного представника у призначеному судовому засіданні 16.05.2023 не забезпечив. Будь-яких заяв чи клопотань не подав.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене, суд визнав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Судом, у судовому засіданні 16.05.2023, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалено скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументи позивача.

Позовні вимоги, викладені, позивачем у позовній заяві від 15.11.2022 (вх.№ 665 від 15.11.2022) та підтримані представницею позивача у судових засіданнях, обґрунтовані порушенням, відповідачем умов Договору оренди нежитлових приміщень № 12 від 7 червня 2021 року, укладеного між ФОП Череватим Олегом Павловичем та ФОП - Іщівим Володимиром Валерійовичем, в частині своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати.

На виконання умов договору позивачем, Актом приймання передачі від 7 червня 2021, передано, а відповідачем прийнято в оренду нежитлове приміщення, що розташоване на 4 поверсі будівлі по вул. Медова, 12А, приміщення 3А, у м.Тернопіль, загальною площею 306,8 кв.м.

В процесі виконання Договору, відповідач сплачував орендну плату частково, чим допустив заборгованість в сумі 243 710 грн.

Позаяк, Відповідач, не виконував належним чином свої грошові зобов`язання за Договором, позивачем за період з 11.04.2022 по 31.10.2022 нараховано пеню в розмірі 32 865,04 грн.

Окрім того, Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві зазначає про понесення судових витрат у справі в розмірі 15 348 грн 49 коп., з яких 11 200,00 грн. судові витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги та 4 148 грн 49 коп. судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду.

У відповіді на відзив від 06.02.2023 (Вх.№ 1045 від 07.02.2023), позивач, вважає відзив на позов необґрунтованим, а вимоги, викладені у ньому такими, що не підлягають до задоволення, позаяк, листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 засвідчено форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

Позивач, звернув увагу, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, адресований всім кого це стосується, має загальний інформаційний характер. Оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Єдиним документом, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є сертифікат.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що невиконання ним зобов`язання зі сплати орендних платежів за Договором перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

При цьому, позивач зазначив, що ФОП Іщів В.В. провадить свою підприємницьку діяльність на території Тернопільської області. Зокрема місцезнаходженням приміщення, яке було надано у тимчасове користування Відповідачу за Договором оренди знаходиться у м.Тернопіль по вул. Медова, буд.12А, прим.3А, тобто в регіоні, де не ведуться і не велися активні бойові дії, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій, позивач, заперечив, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обставин щодо погіршення його фінансового стану, а твердження відповідача, що належні до сплати штрафні санкції (пеня у розмірі 32 856, 04 грн) є надмірно великими порівняно зі збитками Позивача (сумою основного боргу у розмірі 243 710,00 грн) не відповідає дійсності.

2.2. Аргументи відповідача.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву від 25.01.2023 (вх.№769 від 30.01.2023), вимоги позивача, заперечив, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що звернення позивача до суду із позовом про стягнення заборгованості та пені є безпідставним та необґрунтованим, тому, що вважає, що в Орендаря відсутній обов`язок зі сплати такої заборгованості, через виникнення форс-мажорних обставин, внаслідок введення на території України воєнного стану.

При цьому посилається на лист Торговопромислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 20 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який вважає достатнім підтвердженням настання форс-мажорних обставин, хоча лист не є індивідуальним сертифікатом, виданим на підставі статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

На думку відповідача, саме за таких обставин, орендар може затримати орендну плату, але муситиме здійснити її, коли дія обставин форс-мажору на нього припиниться.

Однак, у випадку задоволення позовних вимог щодо стягнення орендної плати, відповідач, вважає, що наявні підстави, для зменшення розміру штрафних санкцій, тому, що, з початком введення на території України воєнного стану, фінансове становище Відповідача різко погіршилось, що і спричинило виникнення боргу перед Позивачем, однак борг періодично погашався. Таке порушення не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

У запереченні на відповідь на відзив від 23.03.2023 (Вх.№ 1620 від 23.02.2023), відповідач спростовуючи, викладене позивачем у відповіді на відзив наполягав на тому, що запровадження воєнного стану призвело до зменшення заробітку. Не виключенням є і діяльність, якою займається ФОП Іщів В.В.

При цьому, наголосив, протягом усього періоду від моменту укладення Договору до моменту введення на території України воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Орендарем сумлінно та добросовісно виконувались обов`язки, встановлені Договором. Зокрема і в частині своєчасної сплати орендної плати.

Тому, навіть при відсутності сертифікату відповідної ТПП, на думку відповідача, в судовому процесі можна доводити факт настання форс-мажору.

3. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи. Висновки суду із посиланням на норми закону.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено таке.

Предметом спору є заявлені вимоги позивача Фізичної особи-підприємця Череватого Олега Павловича про стягнення з Фізичної особи-підприємця Іщіва Володимира Валерійовича заборгованості у сумі 276 566 грн 04 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 червня 2021 між фізичною особою підприємцем Череватим Олегом Павловичем (Орендодавець) та фізичною особою підприємцем Іщівим Володимиром Валерійовичем (Орендар), укладено Договір оренди нежитлових приміщень № 12.

В порядку та на умовах, визначених Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) офісні приміщення, визначені у Договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.(п.1.1Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору Орендодавець у день підписання даного Договору передає, а Орендар приймає у користування Приміщення, що оформляється відповідним Актом, який підписується Сторонами. З даного моменту починається обчислення строку оренди за цим Договором.

7 червня 2021 за Актом приймання-передачі Орендодавець передав належне йому на праві приватної власності, а Орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення, що розташоване на 4 поверсі будівлі по вул. Медова. буд.12А, приміщення 3 А, у місті Тернопіль, загальною площею 306,8 кв.м. , а саме: V сходи пл. 13,6 кв.м. , 4-1 хол пл. 90,9 кв.м. , 4-2 кабінет пл. 19,8 кв.м. , 4-3 кабінет пл. 16,8 кв.м. , 4-4 кабінет пл. 23,0 кв.м. , 4-5 кабінет пл. 19,9 кв.м. , 4-6 кабінет пл. 16,4 кв.м. , 4-7 санвузол пл. 3,3 кв.м. , 4-8 санвузол пл. 2,7 кв.м. , 4-9 кладова пл. 2,8 кв.м. , 4-10 кабінет пл. 25,4 кв.м. , 4-11 кабінет пл. 16,7 кв.м. , 4-12 кабінет пл. 17,1 кв.м. , 4-13 кабінет пл. 21.2 кв.м. , 4-14 кабінет пл. 17,2 кв.м. , надалі іменується «Приміщення» для розміщення офісу та здійснення підприємницької діяльності Орендаря.

Відповідно до пункту 4.1.1. орендар зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 3.1 Договору, сторони погодили, щомісячна орендна плата (сума коштів, що підлягає сплаті Орендодавцю в разі належного виконання умов Договору) є фіксованою та становить 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень.

Орендар самостійно щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця сплачує орендну плату Орендодавцю (п.3.6.Договору).

Згідно з пунктом 3.8 Договору, плата за неповний (перший та/або останній) місяць оренди нараховується і сплачується пропорційно кількості днів, протягом яких Орендар користувався (включно з вихідними).

Строк оренди Приміщень з 7 червня 2021 року до 31 травня 2024 року. (п. 1.5 Договору).

У разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Приміщення та майна за Актом прийому-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку оплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі ураховуючи санкції (якщо такі передбачені цим Договором) (п.3.13 Договору).

Додатковою угодою №1 від 01.03.2022 до Договору оренди нежитлових приміщень №12 від 07.06.2021,

Сторони погодили змінити п.3.1., та виклали його в такій редакції: «Щомісячна орендна плата (сума коштів, що підлягає сплаті Орендодавцю в разі належного виконання умов Договору) є змінною на період з 01 березня 2022 року до 30 червня 2022 року та становить:

1) у березні 40 000 (сорок тисяч) грн.;

2) у квітні 20 000 (двадцять тисяч) грн.;

3) у травні 20 000 (двадцять тисяч) грн.;

4) у червні 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Щомісячна орендна плата з 1 липня 2022 року діє згідно Договору».

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем фізичною особою підприємцем Череватим Олегом Павловичем на виконання укладеного Договору оренди нежитлових приміщень № 12 передано відповідачу фізичній особі підприємцю Іщів Володимиру Валерійовичу на правах оренди приміщення в тимчасове платне користування.

Проте, відповідачем всупереч договірних зобов`язань, за користування об`єктом оренди розрахунків в повному обсязі не проведено, що призвело до наявності заборгованості по орендній платі.

У квітні 2022 року відповідач сплатив позивачеві лише половину вартості оренди, а саме 20 000 грн. За травень, червень та липень 2022 року платежі від Орендаря не надходили.

Внаслідок неповної та невчасної сплати орендних платежів, станом на кінець липня 2022 заборгованість відповідача склала 150 000 грн.

В серпні Орендар сплатив Орендодавцеві 50 000 грн, після чого сплату орендних платежів за Договором не здійснював.

У зв`язку з цим, у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендних платежів перед позивачем у розмірі 243 710 грн.

Через неналежне виконання умов Договору, позивач звернувся до відповідача з повідомленням № 2 від 15.09.2022, яким повідомив про розірвання укладеного Договору оренди нежитлових приміщень № 12 від 07.06.2021 та Додаткової угоди №1 від 01.03.2022 до Договору оренди нежитлових приміщень № 12 від 07.06.2021 на підставі п. 9.6.2 зазначеного Договору.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

За несвоєчасне здійснення розрахунків по платежах, визначених цим Договором, Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день сплати) (п. 5.4 Договору).

Оскільки Орендодавець не виконував належним чином свої грошові зобов`язання за Договором, відтак Орендарем, нараховано пеню в розмірі 32 865,04 грн за період з 11.04.2022 по 31.10.2022.

Позивач, також зазначив, що станом на день подання позову Договір оренди нежитлових приміщень № 12 від 07.06.2021 вважається розірваним, з таких підстав.

Відповідно до підпунктів 2), 3), п.9.6 Договору. Даний Договір може бути припинено/розірвано до закінчення терміну його дії, вказаного в п.9.2 в наступних випадках: 2) у разі порушення терміну сплати орендної плати більше ніж на 60 календарних днів; 3) за ініціативою однієї Сторони за умови надання другій Стороні Договору відповідної письмової заяви про дострокове розірвання цього Договору за 60 календарних днів до запропонованої дати дострокового розірвання цього Договору.

Оскільки Орендарем було допущено порушення термінів сплати орендної плати більше ніж на 60 календарних днів, а тому в порядку, визначено підпунктом 3 п.9.6. Договору, Орендодавець надав Орендарю повідомлення про розірвання договору оренди нерухомого майна від 15.09.2022 .

Орендар у 5-денний строк з дня закінчення строку оренди повертає, а Орендодавець приймає Приміщення, що оформляється відповідним Актом, який підписується Сторонами та скріплюється печатками Сторін. З цього моменту дія Договору припиняється(пункт 2.2 Договору).

Пунктом 4 Повідомлення № 2 про розірвання договору оренди нерухомого майна та додаткової угоди, визначено, що орендний платіж за неповний місяць оренди (жовтень 2022 року) буде розраховуватись на фактичну дату підписання Акту прийому-передачі приміщення.

За згодою Сторін 26.10.2022 Орендар повернув приміщення Орендодавцеві, а Орендодавець припинив нарахування пені.

З підстав наведеного, Позивач просить суд стягнути з Відповідача 276 566 грн 04 коп., з яких сума основного боргу 243 710 грн 00 коп., пеня 32 856 грн 04 коп.

3.1. Щодо суми основного боргу.

Частинами 1,6 статті 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з частини 3 та частини 4 статті 285 ГК України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (частини 1,4 статті 286 ГК України).

Відповідно до частин 1,5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи Орендар, за умовами Договору № 12 від 07.06.2021, мав за обов`язок оплатити щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця орендну плату Орендодавцю в розмірі 45 000 грн щомісяця.

Надалі сторонами, Додатковою угодою № 1 від 01.03.2022 до Договору оренди нежитлових приміщень № 12 від 07.06.2021 погодили, що у разі належного виконання договору, орендна плата за період 01.03.2022 до 30.06.2022 є змінною, у березні - 40 000 грн, у квітні 20 000 грн, у травні 20 000 грн, у червні - 25 000 грн.

Однак, відповідачем у період з квітня 2022 року по 26 жовтня 2022 року оплачено 10.05.2022 20 000 грн та 02.08.2022 50 000 грн. Решту суми орендної плати не оплачено.

Як вбачається із розрахунку орендної плати, долученого до позовної заяви, позивачем нараховано орендної плати: квітень 2022 40 000 грн, травень 40 000 грн, червень 45000 грн, липень 45000 грн, серпень 45000 грн, вересень 45 000 грн, жовтень 53 710 грн. Загальна сума заборгованості з урахування оплати склала 243 710 грн.

Суд, проаналізувавши поданий позивачем розрахунок заборгованості за користування приміщенням, дійшов висновку про часткове задоволення, з огляду на таке:

Позивачем нараховано відповідачу за жовтень 2022 орендної плати в розмірі 53 710 грн.

При цьому, за умовами договору, щомісячна орендна плата є фіксованою та становить 45 000 грн.

Обгрунтування такого нарахування орендної плати за жовтень 2022 року, саме в такій сумі 53 710 грн , що є більшою ніж передбачено Договором, матеріали справи не місять.

Орендар у 5-денний строк з дня закінчення строку оренди повертає, а Орендодавець приймає Приміщення, що оформляється відповідним Актом, який підписується Сторонами та скріплюється печатками Сторін. З цього моменту дія Договору припиняється (пункт 2.2 Договору).

Пунктом 4 Повідомлення № 2 про розірвання договору оренди нерухомого майна та додаткової угоди, визначено, що орендний платіж за неповний місяць оренди (жовтень 2022 року) буде розраховуватись на фактичну дату підписання Акту прийому-передачі приміщення.

Позивач у позовній заяві вказав, а відповідач не заперечив, що 26.10.2022 Орендар приміщення Орендодавцеві, а Орендодавець припинив нарахування пені.

Плата за неповний (перший або останній) місяць оренди нараховується і сплачується пропорційно кількості днів, протягом яких Орендар користувався приміщенням (включно з вихідними).(п.3.8. Договору).

З огляду на повернення Орендарем приміщення Орендодавцеві - 26.10.2022, та з врахуванням п.3.8 Договору, судом перераховано платіж за жовтень пропорційно до кількості днів, протягом яких Орендар користувався приміщенням, а саме до 25.10.2022 включно, що склав 36 290,32грн.

З наведенного випливає, що заборгованість відповідача за користування приміщенням за Договором оренди нежитлових приміщень № 12 від 07.06.2021 складає - 226 290,32грн

Як визначено статтею 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що всупереч договірних зобов`язань, станом на час звернення позивача із позовом до суду (15.11.2022), відповідачем в порушення Договору оренди нежитлових приміщень №12 від 07.06.2021, не оплачено заборгованість за користування орендованим нежитловим приміщенням, а тому позовні вимоги основного боргу, підлягають задоволенню частковому задоволенню сумі 226 290 грн 30 коп., як доведені, обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

В решті частині в сумі 17 419грн 68коп. слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

3.3. Щодо нарахування пені.

Згідно статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п.3.6. Договору оренди №12 від 07.06.2021 орендар самостійно щомісяця до 10-го числа поточного місяця сплачує орендну плату Орендодавцю.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 5.4 Договору сторонами погоджено, що за несвоєчасне здійснення розрахунків по платежах визначених даним Договором, Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день сплати).

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 32 856 грн 04коп. пені за період з 11.04.2021 по 26.10.2022., в наступній послідовності за період з 11.04.2022 по 10.05.2022 на суму 20 000грн 328,77грн; з 11.05.2022 по 10.06.2022 на суму 60 000грн 1 413 грн 70коп.; з 11.06.2022 п 10.07.2022 на суму 105 000грн 4 315грн 07коп.; з 11.07.2022 по 02.08.2022 на суму 150 000грн 4 726 грн 03 коп.; з 03.08.2022 по 10.08.2022 на суму 100 000грн 1 095грн 89коп.; з 11.08.2022 по 10.09.2022 на суму 145 000грн 6 157 грн 53 коп.; з 11.09.2022 по 10.10.2022 на суму 190 000 грн 7808 грн 22 коп.; з 11.10.2022 по 26.10.2022 на суму 243 710 грн 5 341 грн 59 коп.; з 26.10.2022 по 31.10.2022 на суму 243 710грн 1 669 грн 25 коп. Всього 32 856 грн 04 коп.

Судом здійснено перерахунок пені, з урахування перерахованої суми орендної плати за жовтень 2022 року, внаслідок чого розмір пені склав 30 495 грн 00 коп.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в розмірі 30 495грн 00коп грн., в іншій частині стягнення пені - слід відмовити.

Розглянувши заперечення відповідача, суд розцінює їх критично та відхиляє, з огляду на таке.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти стягнення основного боргу та пені, наполягав, що таке порушення сталося внаслідок непереборної сили, а саме внаслідок введення на території України воєнного стану, що призвело до зменшення заробітку, часткового зупинення діяльності бізнесу.

Сторона, що опинилась під впливом форс-мажору, зобов`язана негайно повідомити іншу сторону про виникнення та довго тривалість форс-мажору(пункт 8.2 договору).

У випадку, якщо обставини непереборної сили (форс-мажору) тривають більше ніж 3 (три) календарних місяця, кожна сторона має право розірвати цей Договір, повідомивши про це іншу сторону за один місяць (пункт 8.3 договору).

Доказів вчинення дій, передбачених вказаними вище умовами договору, відповідач суду не надав.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 218 Господарського кодексу України).

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що учасник господарського зобов`язання може бути звільнений від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору оренди нежитлових приміщень № 12 від 07.06.2021, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Слід відзначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Відповідач не надав доказів того, що ним зупинено роботи у зв`язку з воєнним станом.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання конкретних зобов`язань за договором. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. В даному випадку береться до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За відсутності законодавчо встановленого переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Позивачем, у відповіді на відзив №б/н від 06.02.2023 (вх.№1045 від 07.02.2023) наголошено, що твердження відповідача про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не заслуговує на увагу, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обставин погіршення його фінансового стану, а твердження, що належні до сплати штрафні санкції (пеня) є надмірно великими порівняно зі збитками Позивача (сумою заборгованості) не відповідає дійсності.

Фізична особа підприємець Іщів В.А. як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій, посилається на таке: погіршення фінансове становище через введення на території України воєнного стану, що і спричинило виникнення боргу перед Позивачем; періодичне погашення заборгованості; розмір штрафних санкцій надмірно великий порівняно із збитками Позивача.

Однак, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б засвідчували існування об`єктивних перешкод у своєчасному виконанні відповідачем грошових зобов`язань, чи підтверджували інші виняткові обставини, які завадили цьому, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

За змістом статей 42, 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до цих правових норм, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Вищевказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 905/1851/17.

Також судом враховано, що розмір пені, яку задоволено судом, не є надмірним великим розміром порівняно з сумою орендної плати. З наведених вище підстав, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно зі статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Окрім того, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 11 200 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтями 55, 131-2 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 ГПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, господарський суд, вважає заявлену до стягнення ФОП Череватим О.П. суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200,00 грн доведеною та обґрунтованою.

З врахування часткового задоволення позову, витрати на професійну правничу, що понесені позивачем, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 10 392 грн 94 грн.

Решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 807 грн 06коп. слід залишити за позивачем.

Судом також вирішено питання щодо розподілу інших судових витрат.

Відповідно до частин 1, 4 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 ГПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пупнкт 3 частини 4 статті 129 ГПК України).

При звернені з відповідним позовом до суду позивачем сплачено 4 148,49 грн судового збору .

Отже, судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3 851 грн.77 коп.

При цьому, 296 грн 72 коп. - судових витрат зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись положеннями статей 2, 42, 86, 129, 233, 236, 238, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Іщіва Володимира Валерійовича на користь Фізичної особи-підприємця Череватого Олега Павловича - 256 785 грн 33 коп. з яких: 226 290 грн 32 коп. основний борг, 30 495 грн 01 коп. пеня.

3. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 17 419грн 68коп заборгованості за договором та 2 361грн 03коп - пені - відмовити.

4. Судові витрати у складі судового збору в сумі 3851грн 77коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 392 грн 91коп покласти на відповідача у справі.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Іщіва Володимира Валерійовича, АДРЕСА_2 на користь Фізичної особи-підприємця Череватого Олега Павловича, АДРЕСА_1 - 3851 (три тисячі вісімсот п`ятдесят одну) грн 77 коп. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 392 (десять тисяч триста дев`яносто дві) грн 94коп.

6. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач: Фізична особа-підприємець Череватий Олег Павлович, АДРЕСА_3 (код НОМЕР_1 );

Відповідач: Фізична особа-підприємець Іщів Володимир Валерійович, АДРЕСА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили у порядку ст.241 ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, визначеному статтями з 253 по 259 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою:

Повний текст рішення складено -26.05.2023.

Суддя В.Л. Гевко