ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. Справа№ 911/1682/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Білокур В.В. (в залі суду);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка"

на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023, повний текс рішення складено 03.02.2023

у справі № 911/1682/22 (суддя Ярема В.А.)

а позовом Фізичної особи-підприємця Медвідь Майі Леонідівни

до Державного підприємства "Чайка"

про стягнення 333 607,02 грн,-

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Фізичної особи-підприємця Медвідь Майі Леонідівни (далі - ФОП Медвідь Майя Леонідівна/позивач) надійшла позовна заява до Державного підприємства "Чайка" (далі - ДП "Чайка"/відповідач) про стягнення 333 607,02грн, з яких: 252 770,00 грн заборгованості, 32 460,47 грн пені, 5 611,75 грн 3% річних та 42 764,80 грн інфляційних втрат.

Вказані вище вимоги обґрунтовано обставинами порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №1812 від 01.05.2021 в частині повної та вчасної оплати отриманих послуг.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Чайка" на користь Фізичної особи-підприємця Медвідь Майі Леонідівни 214 970,00 грн основного боргу; 3 348,56 грн 3% річних; 27 261,93 грн інфляційних втрат; 9 943,57 грн пені; 3 832,65 грн судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Державне підприємство "Чайка" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 в частині задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Медвідь Майі Леонідівни про стягнення з Державного підприємства "Чайка" 86 450,00 грн заборгованості, 9 943,57 грн пені, та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Медвідь Майі Леонідівни ; судові витрати покласти на позивача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача вартості послуг наданих позивачем згідно із актом від 18.10.2021 № ММ-342/21, оскільки позивачем не було долучено до матеріалів справи договору № 17062020(1523).

Також скаржник звертає увагу суду, що акт від 18.10.2021 № ММ-342/21 містить різні підписи осіб зі сторони відповідача, що викликає сумніви у їх достовірності.

Скаржник зазначає про те, що строк дії договору, за яким виникла заборгованість відповідача перед позивачем - до 31.12.2021, тобто період нарахування пені позивачем з 23.10.2021 по 23.03.2022 та з 27.10.2021 по 27.03.2021, тому пеня частково нарахована позивачем поза межами дії договору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та додаткових пояснень у справі

Позивачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи № 911/1682/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Руденко М.А., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 залишено без руху; запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 3 721,50 грн;

07.03.2023 скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме подано платіжне доручення № 10228 від 07.03.2023, яке свідчить про сплату судового збору у розмірі 3 721,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 в засіданні 12.04.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023, у зв`язку з перебуванням судді: Руденко М.А., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023, для розгляду справи № 911/1682/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 прийнято справу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

На підставі ст.ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 оголошено перерву у розгляді справи № 911/1682/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 до 10.05.2023.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/1682/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 10.05.2023 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 10.05.2023 не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.05.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1812 (далі - договір № 1812), відповідно до п.1.1. якого позивач, за договором виконавець, зобов`язується за завданням відповідача, за договором замовника, надати послуги перевезення сіна, соломи, дробини та зернових культур за маршрутом с. Лісне - с. Бузова; с. Лісне - с. Ясногородка; с. Лісне - м. Київ (Оболонь); с. Лісне - с. Дударків.

Відповідно до п.2.1.,2.2. договору №1812 вартість перевезення вантажу становить 350,00 грн, за 1 год. (550 грн 1 т/км перевезення зерна з с. Лісне - с. Дударків).

Вартість робіт (послуг), що доручаються позивачу за даним договором складає орієнтовно 300 000,00 грн.

Згідно п.3.1., 3.5. договору № 1812 позивач зобов`язаний надати послуги у строки у відповідності із заявками відповідача.

Позивач після виникнення/зміни у нього податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з відносинами за цим договором, зобов`язаний скласти і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) відповідну податкову накладну/розрахунок коригування до податкової накладної у строки і у порядку, які визначені Податковим кодексом України.

Пунктами 4.2., 4.3., 4.4. договору №1812 встановлено, що остаточний розрахунок проводиться за фактично відпрацьований час згідно підписаних обома сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідач проводить оплату за послуги протягом 5 банківських днів з моменту підписання актів прийому-передачі виконаних робіт (послуг) та наданих позивачем.

Оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Відповідно до п. 6.1. договору № 1812 договір діє з моменту підписання та до 31.12.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами.

Як зазначає позивач, ним на виконання вимог договору № 1812 надано на адресу ДП "Чайка" послуги на загальну суму 252 770,00 грн, в підтвердження чого позивач посилається на додані до позовної заяви документи, зокрема:

- рахунок-фактуру № ММ-417/21 від 20.10.2021 на суму 128 520,00 грн;

- акт № ММ-417/21 здачі-прийняття робіт від 20.10.2021 згідно договору №1812 від 01.05.2021;

- рахунок-фактуру № ММ-342/21 від 18.10.2021 на суму 86 450,00 грн;

- акт № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021 згідно договору №17062020(1523) від 17.06.2020;

- рахунок-фактуру № ММ-229/21 від 22.07.2021 на суму 37 800,00 грн.

- акт № ММ-229/21 здачі-прийняття робіт від 22.07.2021 згідно договору № 17062020(1523) від 17.06.2020;

Акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг) № ММ-417/21 від 20.10.2021 на суму 128 520,00 грн., №ММ-342/21 від 18.10.2021 на суму 86 450,00 грн, підписані та скріплені печаткою без зауважень зі сторони відповідача.

Як зазначає позивач, примірник підписаного зі сторони позивача акту прийому-передачі виконаних робіт (послуг) №ММ-229/21 від 22.07.2021 на суму 37 800,00 грн, переданий відповідачу особисто та в подальшому надісланий засобами поштового зв`язку на адресу ДП "Чайка" (08330, Київська область, Бориспільський р-н, с. Дударків, вул. Гоголя, буд. 62А), що підтверджується номером поштового відправлення 701, відповідно до якого поштове відправлення отримано представником відповідача 20.09.2022, разом з тим, такий акт за фактом отримання його відповідачем так і не був підписаний з боку уповноваженої особи відповідача.

За доводами позивача, відповідач оплату за надані послуги з перевезення не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем виникала заборгованість у розмірі 252 770,00 грн.

В підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 252 770,00 грн, останній посилається на доданий до позовної заяви акт звірки взаєморозрахунків підписаний між позивачем та відповідачем, за яким вбачається, що станом за період з 01.05.2021 до 31.10.2021 між позивачем та відповідачем за договором № 1812 від 01.05.2021наявна заборгованість у розмірі 252 770,00 грн.

Враховуючи викладені вище обставини позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 252 770,00 грн заборгованості, 32 460,47 грн пені, 5 611,75 грн 3 % річних та 42 764,80 грн інфляційних втрат.

Не погодившись з вказаними вище доводами та вимогами позивача, відповідач зазначив, що до позовної заяви позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про фактичне надання позивачем послуг згідно з актом здачі-прийняття робіт від 22.07.2021 № ММ-229/21 на суму 37 800,00 грн.

За доводами відповідача, єдиним доказом на підтвердження заборгованості у розмірі 37 800,00 грн позивачем надано акт звірки взаєморозрахунків, втім на переконання відповідача, підкріплене висновками викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3242/18, від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19, такий акт є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом у справі, не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, не є доказом оплати товару, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Відповідач наголосив, що будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем саме за актом здачі-прийняття робіт від 22.07.2021 № MM-229/21 на суму 37 800,00 грн, позивачем суду надано не було, а тому відсутні докази, які б підтвердили що у ДП "Чайка" наявне певне грошове зобов`язання саме на підставі зазначеного акта.

Окремо відповідач також звернув увагу на те, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою з приводу стягнення заборгованості за актом здачі-прийняття робіт від 22.07.2021 № ММ-229/21 на суму 37 800,00 грн пропущено встановлену ч. 3 ст. 925 ЦК України спеціальну позовну давність в один рік, оскільки, якщо і припустити, що послуги були надані у липні 2021 року, скорочений однорічний строк позовної давності для стягнення вартості наданих послуг закінчився у липні 2022 року, тоді як позивач звернувся до суду тільки у вересні 2022 року.

Вказані вище обставини, за твердженнями відповідача свідчать про те, що, навіть якщо суд і прийде до висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем за актом здачі-прийняття робіт від 22.07.2021 № ММ-229/21 на суму 37 800,00 грн, наявні всі правові підстави для застосування строків давності та визнання пропущеним строку звернення позивача до суду по стягненню спірної суми.

Крім того, щодо вимог позивача про стягнення пені, відповідач зазначив про відсутність підстав для застосування до відповідача передбаченої умовами договору відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яке мало місце не під час дії вказаного договору, а саме незаконним є нарахування пені за несвоєчасний розрахунок з 01.01.2022.

З огляду на вказане відповідач вважає вимоги позивача безпідставними та просить у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 909 ЦК України, яка кореспондує з приписами ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей525,526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно із актом № ММ-417/21 здачі-прийняття робіт від 20.10.2021 останній був підписаний сторонами правочину, засвідчений печатками з обох сторін, що підтверджує обставини надання позивачем послуг з перевезення, прийняття їх відповідачем, погодження ДП "Чайка" з умовами укладеного договору №1812 та, відповідно, породжує для відповідача обов`язок по сплаті коштів за відповідні послуги, у передбачений п.4.3. такого правочину строк, а саме до 26.10.2021 включно.

Натомість належних та допустимих докази сплати відповідачем вартості отриманих послуг з перевезення за актом № ММ-417/21 здачі-прийняття робіт від 20.10.2021 на суму 128 520,00 грн у матеріалах справи відсутні.

Копія витягу із особового рахунку АТ "Райффайзен Банк" № НОМЕР_1 підтверджує, що відповідачем за період з 01.07.2021 до 03.10.2022 за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.05.2021 №1812 здійснено оплати на адресу ФОП Медвідь Майі Леонідівни у сумі 150 273,00 грн на підставі інших розрахункових документів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт того, що відповідач взяті на себе грошові зобов`язання не виконав та не оплатив надані послуги, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 128 520,00 грн вартості неоплачених послуг підлягає задоволенню, як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи, акт № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021 підписаний сторонами правочину, засвідчений печатками з обох сторін, що підтверджує обставини надання позивачем послуг з перевезення, прийняття їх відповідачем, що у розумінні ст. 909 ЦК України свідчить про виникнення у відповідача обов`язку по сплаті коштів за відповідні послуги.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що акт № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021, за яким позивач просить суд стягнути з відповідача 86 450,00 грн заборгованості, складено на підставі договору № 17062020(1523) від 17.06.2020, який позивачем долучено до матеріалів справи не було, тобто, відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін за актом № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021 положень договору № 1812.

Натомість колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що з урахуванням встановлених вище обставин та приписів чинного законодавства до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Підписання відповідачем акту № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021 без будь-яких зауважень чи заперечень, з урахуванням отримання копії позовної заяви, породжує для ДП "Чайка" обов`язок по сплаті коштів за відповідні послуги протягом семи днів з моменту отримання вимоги, до 27.09.2022.

Враховуючи те, що докази направлення вимоги відповідачу щодо сплати вартості отриманих послуг до моменту звернення до Господарського суду Київської області позивачем до суду не надано, вимогою про сплату вартості отриманих послуг в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України слід вважати момент отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками, а саме 20.09.2022 відповідно до трекінгу відстеження Укрпошта за № 202.

Натомість належні та допустимі докази сплати відповідачем вартості отриманих послуг з перевезення за актом№ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021 на суму 86 450,00 грн в матеріалах справи відсутні, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач взяті на себе грошові зобов`язання не виконав та не оплатив надані послуги, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, вимога позивача про стягнення з відповідача 86 450,00 грн вартості неоплачених послуг підлягає задоволенню.

Позивач, аргументуючи підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за актом № ММ-229/21 здачі-прийняття робіт від 22.07.2021 зазначає, що примірник такого акту надавався відповідачу та був направлений засобами поштового зв`язку, втім вказаний акт не повертався, вмотивованої відмови від прийняття наданих послуг не надходило, що свідчить про обставини прийняття з боку відповідача наданих послуг та наявності підстав для оплати наданих послуг у відповідності до акту.

Зі змісту акта № ММ-229/21 здачі-прийняття робіт від 22.07.2021 вбачається, що він містить підпис позивача, разом з тим підпис уповноваженої особи відповідача на такому акті відсутній, у зв`язку із тим, що приписами чинного законодавства не встановлено обставин, за якими, у разі непідписання замовником акта здачі-прийняття робіт, зазначені у такому акті послуги вважаються такими, що були прийняті замовником, враховуючи відсутність у матеріалах справи договору №17062020(1523) від 17.06.2020, на підставі якого було складено такий акт, підстави вважати, що відповідачем прийняті такі послуги і у відповідача виникло зобов`язання їх оплатити, відсутні, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення боргу у відповідній частині.

Акт звірки розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин та не може бути документом, який підтверджує наявність заборгованості.

Вказану правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3242/18, від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19.

Підстави для застосування позовної давності до заявленої позивачем вимоги про стягнення 37 800,00 грн заборгованості за актом №ММ-229/21 здачі-прийняття робіт від 22.07.2021, відсутні, оскільки не доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення або оспорювання.

Позивач просить суд стягнути з ДП "Чайка" 42 764,80 грн інфляційних витрат, 5 611,75 грн 3% річних, нарахованих:

- з 23.10.2021 по 08.09.2022 на 86 450,00 грн боргу за актом № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021;

- з 27.10.2021 по 08.09.2022 на 128 520,00 грн боргу за актом № ММ-417/21 здачі-прийняття робіт від 20.10.2021.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних на заборгованість з оплати послуг за актом № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021 за період з 23.10.2021 по 08.09.2022, однак, як вже зазначалось, моментом виникнення у відповідача зобов`язання щодо сплати такої заборгованості є 27.09.2022, а тому вказаний позивачем період з 23.10.2021 по 08.09.2022 лежить поза межами моменту виникнення у відповідача відповідного зобов`язання, у зв`язку із чим, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на 86 450,00 грн заборгованості з оплати послуг за актом № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021 за період з 23.10.2021 по 08.09.2022 є необґрунтованим та безпідставним.

Здійснивши перерахунок, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що арифметично правильними розмірами заявлених до стягнення сумами інфляційних втрат та 3% річних, нарахований позивачем за період з 27.10.2021 по 08.09.2022 на суму 128 520,00 грн заборгованості за актом № ММ-417/21 здачі-прийняття робіт від 20.10.2021 є суми у розмірах 27 261,93 грн та 3 348,56 грн, відповідно, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 42 764,80 грн інфляційних витрат та 5 611,75 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 27 261,93 грн інфляційних втрат та 3 348,56 грн 3% річних.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 32 460,47 грн пені, яка нарахована відповідно до умов договору, а саме:

- з 23.10.2021по 23.03.2022 на 86 450,00 грн боргу за актом № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021;

- з 27.10.2021 по 27.03.2022 на 128 520,00 грн боргу за актом № ММ-417/21 здачі-прийняття робіт від 20.10.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що з огляду встановлення відсутності договірних положень, якими врегульовано питання нарахування пені за прострочення сплати 86 450,00 грн за актом № ММ-342/21 здачі-прийняття робіт від 18.10.2021, підстави для нарахування пені на вказану заборгованість за відповідним актом, відсутні.

Відповідно до п. 5.2. договору, на виконання вимог якого складено акт № ММ-417/21 здачі-прийняття робіт від 20.10.2021, за затримку оплати послуг, передбачену в цьому договорі, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день затримки.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за актом № ММ-417/21, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, враховуючи обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України, вважає суму пені у розмірі 9 943,57 грн арифметично правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи положення договору, вважає безпідставними аргументи відповідача про те, що пеня нарахована поза межами дії договору, а саме з 01.01.2022 та не підлягає нарахуванню і стягненню за несвоєчасний розрахунок, починаючи з цієї дати, оскільки приписами ч. 4 ст. 631 ЦК України регламентовано, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, а тому дата зазначена у договорі, яка визначає момент закінчення дії договору не звільняє відповідача від відповідальності за порушення положень такого договору.

Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.01.2023 у справі № 911/1682/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 911/1682/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 30.05.2023, у зв`язку із перебуванням суддів Гаврилюка О.М. та Ткаченка Б.О. у відпустках.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич