ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2023 р. Справа№ 910/4744/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику)учасників справи матеріали апеляційної скарги Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022

у справі № 910/4744/22 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 7 223,52 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 7223,52 грн штрафу за порушення строків доставки вантажу за накладною № 0402170 від 03.10.2021.

В обґрунтування позовних вимог Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" стверджує, що відповідачем було неналежно виконано свої зобов`язання із своєчасної доставки вантажу за залізничною накладною №0402170, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для застосування до Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнення неустойки у розмірі 7223,52 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/4744/22 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна 3611 ,76 грн штрафу та 2481 грн судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що з наявних у матеріалах справи доказів встановлено факт прострочення доставки вантажу за означеною накладною, а відтак, наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у заявленому до стягнення розмірі. Проте, суд з врахуванням положень ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, а також того, що відповідач є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі задля збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, при цьому, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності, визнав обґрунтованим зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки до 50 %.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати в частині зменшення розміру неустойки до 50% та відмови у задоволенні частини позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на неправильне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального права.

Так, апелянт стверджує, що:

- місцевий господарський суд не правильно застосував положень ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України;

- суд не врахував твердження позивача щодо того, що порушення відповідачем строку доставки вантажу за накладною відбулось до введення воєнного стану;

- суд не врахував приписи ст. 13 ГПК України щодо того, що відповідач зобов`язаний довести існування обставин, які дають підстав для зменшення неустойки;

- суд не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні жодні докази, передбачені ст. 73 ГПК України, які б доводили існування обставин, що дають підстав для зменшення неустойки;

- відповідачем не надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема відсутності коштів на поточних та інших рахунках підприємства, у тому числі неможливості залучення кредитних коштів у розмірі, що підлягає стягненню, а саме 7223,52 грн.

- зменшення розміру неустойки до 50 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/4744/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з дотриманням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Так, відповідач зазначає, що підставою для зменшення суми неустойки стало наявність у відповідача як стратегічно важливого підприємства залізничного транспорту збитків у зв`язку з військовою агресією проти України через та було завдано значних пошкоджень залізничній інфраструктурі. Вказані факти є загальновідомими та підтверджуються органами державної влади, місцевого самоврядування, безліччю публікацій у національних та міжнародних засобах масової інформації, а тому в силу ч. 3 ст. 75 ГПК України не підлягають додатковому документальному підтвердженню.

Відповідач також звертає увагу на те, що порушення зобов`язання зі сторони Залізниці не завдано збитків позивачу, а тому ці обставини є достатніми підставами для зменшення розміру штрафу, заявленого позивачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4744/22 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/4744/22. Копію ухвали надіслано Господарському суду Київської області.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій та повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу та встановлено строк для подач всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 13.03.2023.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки учасниками справи письмово викладено свою позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні судом не встановлено, дана постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.02.2018 року між Підприємством з іноземними інвестиціями "Амік Україна", як замовником, та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", як перевізником, було укладено Договір про надання послуг №08906/ЦТЛ-2018/18/158 (надалі - Договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що перевезення - послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення відповідно.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником Договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей Договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії Договору.

Із залізничної накладної від 03.10.2021 №0402170 вбачається, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснило перевезення вантажу зі станції "Буганяй" Литовської залізниці до станції призначення "Кременець" Львівської залізниці, одержувачем якого є Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна".

23.11.2021 Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулось до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з претензією №2305 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу у розмірі 7223,52 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено терміни доставки вантажів за вказаною залізничною накладною, визначені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 7 223,52 грн, нарахованого на підставі ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України та ч. 2 ст. 307 ГК України підтверджується складанням транспортної накладної.

За положеннями параграфу 3 ст.37 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки.

Згідно зі параграфом 1 ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до ст. 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що наведені нижче обставини, встановлені судом першої інстанції, не оспорюються скаржником.

Зокрема послався на те, що відповідач на підставі накладної №0402170 від 03.10.2021 року взяв на себе зобов`язання доставити зі станції Буганяй Литовської залізниці до Кременець Львівської залізниці вантаж.

Вантаж за вищевказаною залізничною накладною був відправлений зі станції Буганяй Литовської залізниці 03.10.2021 року та прибув на станцію призначення 14.10.2021 року.

Апелянт зазначив, що враховуючи факт порушення відповідачем строку доставки вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, суд дійшов висновку, що обгрунтованою та правомірною є позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7 223, 52 грн (сім тисяч двісті двадцять три грн 52 коп.).

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується зі зменшенням неустойки, послався на те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму нарахованого штрафу до 50% та, у зв`язку з цим, на думку скаржника, незаконно відмовив позивачу у стягненні з відповідача неустойки у повному обсязі. Зокрема, послався на те, що суд не врахував у своєму рішенні твердження позивача щодо того, що порушення відповідачем строку поставки вантажу за накладною від 03.10.2021 №0402170 відбулося до введення воєнного стану в Україні.

Щодо зменшення неустойки апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

У п.п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

З огляду на зазначене вище, місцевим господарським судом у цьому зв`язку обґрунтовано взято до уваги той факт, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації Укрзалізниця зазнає значних збитків, зокрема, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, відповідач несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. Стягнення з відповідача значних сум штрафів, на переконання колегії, загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та колій на залізницях України, що в свою чергу може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану. В той час, як підставно зауважено місцевим господарським судом, позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажу на підставі залізничної накладної №0402170, а відтак, правомірним є висновок про зменшення розміру неустойки до 50 %.

Також місцевий суд не виключав можливість, що позивач може виконувати стратегічні завдання для захисту людей та зміцнення обороноздатності країни, однак в матеріалах справи не міститься доказів, а суду не відомі загальновідомі обставини, які б свідчили про аналогічний чи більший негативний вплив військової агресії на діяльність позивача, ніж на діяльність відповідача, про що зазначено вище.

В контексті наведеного аргументація апеляційної скарги про те, що зменшення неустойки до 50 % нівелює мету її існування як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання та призведе до порушення балансу інтересів сторін, є необґрунтованою.

Твердження апелянта про бездоказовість доводів відповідача для зменшення суми неустойки не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вищеперелічені факти є загальновідомими, а відтак в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребують додаткового доказування.

Суд враховує, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки у даному випадку мова йде не про звільнення від сплати неустойки у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а про зменшення її розміру відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України за наявності винятковості випадку, що встановлено у даній справі судовими інстанціями.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, оскільки предмет спору, обставини справи та суб`єктний склад у наведеній справі та справі, що розглядається, різниться.

Окрім того, апелянт посилається на висновки Верховного Суду викладені в постанові №917/530/21 від 16.06.2022, зокрема у п. 43, 44, 45 постанови.

У цій постанові викладено наступне:

« 43. Змінюючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду вказала на те, що хоча пеня і заявлена АМК на підставі статті 56 Закону № 2210, втім стаття 551 ЦК України підлягає застосуванню судом, як норма загальної дії.

44. Натомість, у застосуванні приписів статті 56 Закону № 2210 (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 зі справи № 910/20661/16, від 22.01.2019 №915/304/18.

45. Суд апеляційної інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду та дійшов помилкових висновків про можливість зменшення розміру пені згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України.».

З наведеного слідує, що висновки, викладені у цій постанові не є релевантними з обставинами справи у цій справі, оскільки предметом спору у цій справі №910/4744/22 є стягнення неустойки за прострочення строків поставки вантажу, при цьому немає жодних рішень органів чи установ, які є обов`язковими до виконання. Таким чином, відсутні підстави для застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду №917/530/21 від 16.06.2022.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом, інші доводи позивача, викладені в його апеляційній скарзі, оцінюються критично, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваного рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва 14.12.2022 у справі №910/4744/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва 14.12.2022 у справі №910/4744/22 слід залишити без задоволення.

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на позивача (скаржника).

Керуючись Главою 1 Розділу ІV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/4744/22 залишити без змін.

Матеріали справи №910/4744/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков