ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/228/23

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова фірма Рудь (03179, м. Київ, просп. Перемоги, 148/1)

до Фізичної особи-підприємця Ласкіна Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 4972,89 грн. заборгованості за договором поставки № 441 від 22.04.2021 р., у тому числі 3885,60 грн. основного боргу, 1087,29 грн. штрафних санкцій,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова фірма Рудь (далі ТОВ Торгова фірма Рудь, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ласкіна Сергія Миколайовича (далі ФОП Ласкін С.М., відповідач) про стягнення 4972,89 грн. заборгованості за договором поставки № 441 від 22.04.2021 р., у тому числі 3885,60 грн. основного боргу, 1087,29 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань щодо здійснення оплати отриманого товару за договором поставки № 441 від 22.04.2021 р., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 3885,60 грн. основного боргу, 617,34 грн. пені, 56,20 грн. 3% річних, 413,75 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова фірма Рудь позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ласкіна Сергія Миколайовича про стягнення 4972,89 грн. заборгованості за договором поставки № 441 від 22.04.2021 р., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2023 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 911/228/23 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У зв`язку з відсутністю у суду фінансування для здійснення поштових відправлень, ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 р. у справі № 911/228/23 про відкриття провадження було направлено 15.03.2023 р.

Копія вказаної ухвали суду отримана, зокрема, відповідачем 22.03.2023 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 066.

Окрім того, у відповідності з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, сторони не були позбавлені можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2023 р. у справі № 911/228/23 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

06.04.2023 р. до Господарського суду Київської області від ФОП Ласкіна С.М. надійшов відзив б/н від 04.04.2023 р. на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке.

З долученої до позовної заяви товарно-транспортної накладної № 17953 від 08.02.2022 р. на суму 942,84 грн. вбачається, що вказана накладна підписана зі сторони покупця особою «Познякова». Однак, особа з прізвищем «Познякова» ніколи не була працівником ФОП Ласкіна С.М. та не мала права отримувати товар. Товарно-транспортна накладна № 19143 від 11.02.2022 р. на суму 2942,76 грн. підписана невідомою особою (прізвище написано нерозбірливо), яка також ніколи не перебувала в трудових відносинах з ФОП Ласкіним С.М. та не відносилась до переліку осіб, які мали право приймати товар, оскільки у ФОП Ласкіна С.М. в першому кварталі 2022 року були працевлаштовані 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується Відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за І квартал 2022 року. Відповідно, до переліку осіб, які мали право приймати товар, належать ФОП Ласкін С.М. та працевлаштовані працівники ФОП Ласкіна С.М.

Відповідач також зазначав, що не має змоги надати суду свій екземпляр договору з додатками, оскільки місце ведення господарської діяльності ФОП Ласкіна С.М. за адресою: АДРЕСА_2 , зруйновано внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що підтверджується актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого (знищеного) внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації № 221 від 10.05.2022 р., актом ОР-13-2022/0001 (К) виконання робіт із знешкодження (знищення) вибухонебезпечних предметів від 18.05.2022 р., фотокартками, актом про пожежу від 16.06.2022 р. та постановою про визнання потерпілим та залучення до провадження представником потерпілого від 11.07.2022 р.

ФОП Ласкін С.М. зазначає, що зобов`язання за договором були виконані ним в повному обсязі, заборгованості станом на день подання позовної заяви у відповідача немає, а відтак, відсутня необхідність отримання Сертифікату Торгово-промислової палати України та/або посилання на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1. від 28.02.2022 р., яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 р.

Поряд з цим, відповідач зазначав, що оскільки у ФОП Ласкіна С.М. відсутня заборгованість перед позивачем, то нараховані останнім штрафні санкції є неправомірними.

Також відповідач заявив про намір звернутися до суду із заявою про розподіл судових витрат в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України та подати відповідні докази, попередній (орієнтовний) розмір яких становить 15000,00 грн.

Відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив до матеріалів справи сторонами подано не було.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

24.04.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова фірма Рудь (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Ласкіним Сергієм Миколайовичем (покупець) було укладено договір поставки № 441, згідно умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується за окремими замовленнями покупця поставляти останньому продукцію харчування (товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар і оплачувати його вартість постачальнику на умовах, визначених в цьому договорі.

Згідно з п. 2.3 договору постачальник здійснює доставку товару власним транспортом та за свій рахунок на адресу, вказану у замовленні, що надійшло від покупця.

У відповідності з п. 2.4 договору покупець до початку поставки товару по цьому договору зобов`язаний повідомити постачальнику фактичну адресу, місця розташування та графік роботи торгових точок, куди потрібно поставляти товар.

Відповідно до п. 2.5 договору покупець має надати письмовий перелік відповідальних осіб, належним чином уповноважених покупцем на прийом товару від постачальника зі зразками їхніх підписів. Відповідальна особа по довіреності покупця приймає товар, поставлений від постачальника, у кількості й асортименті, зазначеному в товарно-транспортній/видатковій накладній постачальника.

Фактичною датою поставки товару є дата приймання товару і підписання товарної накладної (п. 2.6 договору).

Пунктом 2.8 договору передбачено, що представник постачальника має право звірити підпис відповідальної особи на накладній зі зразками підписів, наданих покупцем у відповідності з п. 2.5. У випадку істотної розбіжності підпису відповідальної особи на накладній зі зразком підпису, постачальник має право не передавати товар такій особі.

Умовами п. 4.4 договору передбачено, що оплата покупцем вартості поставленого за цим договором товару проводиться шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок або внесенням коштів готівкою в касу постачальника відповідно до чинного законодавства України протягом 14 календарних днів з дати поставки партії товару.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у випадку недотримання строків оплати, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2021 року. Якщо жодна зі сторін за 14 (чотирнадцять) календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить письмово іншу сторону про своє бажання припинити його дію, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах (п. 8.1 договору).

Як зазначає позивач, на виконання своїх зобов`язань за договором ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3885,60 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними № 17953 від 08.02.2022 р. на суму 942,84 грн. та № 19143 від 11.02.2022 р. на суму 2942,76 грн.

Поставлений товар не було оплачено відповідачем, з огляду на що позивач звернувся до ФОП Ласкіна С.М. з претензією № 119 від 18.08.2022 р. про сплату заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки у розмірі 4972,89 грн. та вимагав сплатити суму боргу у 7-денний термін.

Відповідь на претензію отримано не було, заборгованість не сплачено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Як вказує позивач, відповідач своїх зобов`язань з оплати поставленого позивачем за договором товару не виконав.

Відповідач заперечує проти заявлених позивачем вимог та заперечує факт отримання товару за товарно-транспортними накладними № 17953 від 08.02.2022 р. на суму 942,84 грн. та № 19143 від 11.02.2022 р. на суму 2942,76 грн., оскільки зазначені накладні підписані невідомими особами, які не є працівниками ФОП Ласкіна С.М. та не мали права отримувати товар.

Оцінивши на предмет належності, допустимості та достовірності подані до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, виходячи з наступного.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав до матеріалів справи копії договору поставки № 441 від 24.04.2021 р., а також товарно-транспортних накладних № 17953 від 08.02.2022 р. та № 19143 від 11.02.2022 р.

Суд відзначає, що за приписами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. До таких документів, зокрема, належать: видаткова та податкова накладні, рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт або акт приймання виконаних робіт, банківські виписки, оборотно-сальдові відомості, касові ордери (прибутковий та видатковий), бухгалтерська довідка.

Отже, документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору є належним чином оформлені первинні документи.

За своєю правовою природою товарно-транспортна накладна є первинним документом, оскільки підтверджує факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Відповідно, до оформлення товарно-транспортних накладних застосовуються вимоги, встановлені чинним законодавством.

Як слідує з матеріалів справи, товарно-транспортні накладні № 17953 від 08.02.2022 р. та № 19143 від 11.02.2022 р. зі сторони відповідача підписані невідомими особами, посада та ініціали яких не вказані, що не дає змоги ідентифікувати вказаних осіб та з`ясувати наявність у них повноважень на підписання накладних від імені відповідача.

Натомість, відповідачем до матеріалів справи надано Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за І квартал 2022 року, з яких слідує, що працівниками ФОП Ласкіна С.М. були 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Доказів на підтвердження того, що товарно-транспортні накладні № 17953 від 08.02.2022 р. та № 19143 від 11.02.2022 р. були підписані уповноваженими представниками відповідача, і, відповідно, що товар був поставлений ФОП Ласкіну С.М., матеріали справи не містять.

При цьому, до матеріалів справи також не надано передбачених п.п. 2.1, 2.3 договору замовлень покупця.

Отже, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не подано до суду жодного належним чином оформленого первинного документу, який підтверджує поставку позивачем товару на користь відповідача та його отримання останнім за укладеним між сторонами спору договором.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення свідчать, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що товар на суму 3885,60 грн. було поставлено позивачем саме відповідачу і що у відповідача існує перед ним заборгованість у розмірі 3885,60 грн. за договором поставки № 441 від 22.04.2021 р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова фірма Рудь в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Ласкіна Сергія Миколайовича заборгованості за поставлений товар у сумі 3885,60 грн. є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем також було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 617,34 грн. пені, 56,20 грн. 3% річних та 413,75 грн. інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, в задоволенні якої судом відмовлено, суд дійшов висновку, що похідні позовні вимоги про стягнення з відповідача 617,34 грн. пені, 56,20 грн. 3% річних, 413,75 грн. інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова фірма Рудь у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова фірма Рудь (03179, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 148/1) до Фізичної особи-підприємця Ласкіна Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 4972,89 грн. заборгованості за договором поставки № 441 від 22.04.2021 р., у тому числі 3885,60 грн. основного боргу, 617,34 грн. пені, 56,20 грн. 3% річних та 413,75 грн. інфляційних втрат, відмовити повністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 29.05.2023 р.

Суддя В.М. Бабкіна