ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 Справа № 914/842/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс», м. Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів

про стягнення 58 127,99 грн

за участю представників: не викликалися

Обставини розгляду справи.

14.03.2023 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс», м. Львів до Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів про стягнення 58 127,99 грн.

Ухвалою суду від 15.03.2023 позовну заяву було залишено без руху.

21.03.2023 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 22.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань. Ухвалою суду від 22.03.2023, зокрема, було встановлено відповідачу для подання відзиву на позов строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали.

Відправлення на адресу відповідача ухвали суду про відкриття провадження у справі підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Відправлення здійснювалося за адресою відповідача, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 79053, м. Львів, вул. В.Великого, 54.

26.04.2023 через канцелярію суду від Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» надійшли письмові пояснення (вх. №10218/23 від 26.04.2023).

10.05.2023 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» надійшли письмові пояснення (вх. №11607/23 від 10.05.2023).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом і від них не надходило жодних заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін, дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01.12.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг №0112-1272, на виконання умов якого відповідачу надано транспортні послуги. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості транспортних послуг не виконав, заборгованість становить 44 959,15 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу нараховано 3% річних в сумі 1 489,19 грн, інфляційні в сумі 11 679,65 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 58 127,99 грн.

У поданих через канцелярію суду письмових поясненнях відповідач зазначив, що відповідно до п. 4.3 договору замовник зобов`язується розрахуватись з виконавцем за наданні послуги не раніше ніж через 30 днів з моменту отримання від виконавця документів, вказаних в п. 4.1. та п. 4.2. цього договору. У випадку затримки виконавцем передачі повного пакету документів визначеного договором цінним листом з описом вкладення замовнику обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання виконавцем взятих на себе зобов`язань. Як ствердив відповідач, позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував виконання ним вимоги договору, а тому відсутні підстави виконання відповідачем своїх зобов`язань, та відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Оскільки відповідач не прострочив виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

01.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» (виконавець) та Дочірнім підприємством «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (замовник) було укладено договір про надання послуг №0112-1272.

За цим договором виконавець (позивач) зобов`язувався за завданням замовника надати послуги перевезення вантажу, а замовник (відповідач) зобов`язувався прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до умов договору, позивач виконав роботи на суму 44 959,15 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №434 від 07.12.2021, №435 від 07.12.2021, №457 від 15.12.2021, №458 від 15.12.2021, №459 від 15.12.2021, №466 від 16.12.2021, №473 від 22.12.2021, №480 від 28.12.2021, №483 від 29.12.2021, №490 від 30.12.2021. Зауважень до виконання у відповідача не було, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на вищевказаному документі та скріпленням його печаткою.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що замовник або філія замовника, на користь якої надаються послуги за даним договором зобов`язується розрахуватись з виконавцем за наданні послуги не раніше, ніж через 30 днів з моменту отримання від виконавця документів, вказаних в п. 4.1. та п. 4.2. цього договору, проте в будь-якому випадку виключно після повного розрахунку від замовника робіт САД у Львівській області.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку оплати вартості робіт, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 44 959,15 грн основного боргу, 5 401,38 грн пені, 5 097,70 грн інфляційних, 1 489,19 грн 3% річних.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Як вбачається із долучених до матеріалів справи актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №434 від 07.12.2021, №435 від 07.12.2021, №457 від 15.12.2021, №458 від 15.12.2021, №459 від 15.12.2021, №466 від 16.12.2021, №473 від 22.12.2021, №480 від 28.12.2021, №483 від 29.12.2021, №490 від 30.12.2021, відповідач підписав їх без зауважень.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд вважає доведеним факт надання послуг на загальну суму 44 959,15 грн.

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті послуг виникає у відповідача безпосередньо із самого факту надання таких послуг та не залежить від факту виставлення позивачем відповідачу рахунків на оплату.

Ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку з оплати наданих послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №923/712/17 та від 21.01.2019 у справі №925/2028/15.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1 489,19 грн 3% річних, 11 679,65 грн інфляційних.

Судом перевірено розрахунок 3% річних, інфляційних та встановлено, що такі нараховано правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 44 959,15 грн основного боргу, 1 489,19 грн 3% річних, 11 679,65 грн інфляційних.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн надано копії ордеру серії ЛВ №001962 від 24.07.2020, ордеру серії ВС №1190587 від 03.03.2023, договору №2020/08/24-7 про надання правової допомоги від 24.08.2020, рахунку на оплату №34 від 10.03.2023, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №41 від 10.03.2023, звіту про обсяги наданих послуг від 09.03.2023.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua) Раб М.О. має право здійснювати адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва №001962 від 24.07.2022, виданого Радою адвокатів Львівської області.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, вартість яких підлягатиме сплаті. За наявності інших доказів надання послуг, зокрема, підписаного сторонами акту наданих послуг, сам факт неоплати таких послуг або подання неналежних доказів оплати, не може бути підставою для відмови у розподілі таких витрат між сторонами за результатами розгляду справи.

Ознайомившись з вищезазначеними документами, оцінивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн є співмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів, вул. Володимира Великого, 54 (ідентифікаційний код 31978981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс», м. Львів, вул. Навроцького, 33 (ідентифікаційний код 41380748) 44 959,15 грн основного боргу, 1 489,19 грн 3% річних, 11 679,65 грн інфляційних, 2 684,00 грн судового збору, 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку із перебуванням судді на навчанні з 21.05.2023 по 24.05.2023, повне рішення складено та підписано 25.05.2023.

Суддя Мазовіта А.Б.