РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2023Справа № 910/11779/22
за позовом Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМК Дніпромлин"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Дніпропетровської обласної військової адміністрації

2. Акціонерного товариства "Українська залізниця"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Міська залізнична вітка"

про зобов`язання повернути майно

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Токарєва К.К.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Лебединський насіннєвий завод" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМК Дніпромлин" про зобов`язання повернути зерно пшениці в обсязі 663,32 тон, а саме пшениці другого класу - 28,48 тон та зерна пшениці третього класу - 634,84 тон.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.12.2022.

13.12.2022 через відділ діловодства суду та на електронну пошту суду від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву, у яких відповідач заперечує проти позовних вимог.

20.12.2022 на електронну пошту суду від Дніпропетровської обласної військової адміністрації надійшли пояснення.

Ухвалою суду від 21.12.2022 залучено до участі у справі третіх осіб та відкладено підготовче засідання на 25.01.2023.

22.12.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наводить аргументи на спростування заперечень відповідача.

03.01.2023 через відділ діловодства суду від АТ "Українська залізниця" надійшли пояснення, до яких долучено клопотання про залучення до участі у справі ТОВ "Міська залізнична вітка" у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, та клопотання про витребування доказів.

13.01.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

23.01.2023 на електронну пошту суду від ТОВ "Міська залізнична вітка" надійшла заява про вступ у справу в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Підготовче засідання призначене на 25.01.2023 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Зеленіної Н.І. у відпустці.

Ухвалою суду від 27.03.2023 призначено підготовче засідання на 05.04.2023.

Ухвалою суду від 05.04.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про витребування доказів, та відкладено підготовче засідання на 25.04.2023.

24.04.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

24.04.2023 через відділ діловодства суду від ТОВ "Міська залізнична вітка" надійшли пояснення щодо вимог викладених в позовній заяві.

Протокольною ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2023.

08.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 17.05.2023 суд заслухав вступні слова представників сторін та третьої особи-3, дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представників сторін, як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 17.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 між ТОВ "Агропромислова компанія "Буринь Інвест" (продавець) та ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" (покупець) було укладено договір №01/07-7 купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію, насіннєвий матеріал, конкретний перелік яких зазначається у видаткових накладних.

Відповідно до видаткових накладних №17 від 02.08.2021, №16 від 01.08.2021, №13 від 29.07.2021, №18 від 03.08.2021, ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" набуло у власність пшеницю озиму у кількості 6 833,42 т.

За договором №0102/16 про надання транспортно-експедиторських послуг від 25.01.2016, ТОВ "ЛНЗ Агро Трейд" зобов`язується за плату та за рахунок ТОВ "Лебединський насіннєвий завод" надати транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з транспортуванням вантажу (зерна) клієнта.

На виконання умов зазначеного договору, експедитором були надані послуги з організації перевезення вантажу (зерна пшениці, яке придбане за договором №01/07-7 купівлі-продажу від 01.07.2021) зі станції Білопілля та Віринський завод до станції Жовтнева.

У період з 18.02.2022 по 19.02.2022 зерно було завантажено у 46 вагонів: №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012, №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406, №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954; сформовані відповідні залізничні накладні №43230507 від 19.02.2022, №43229848 від 18.02.2022 та №43224450 від 18.02.2022.

Як вбачається із залізничної накладної №43230507 від 19.02.2022 загальна маса пшениці 3-го класу складала 423 тон; відповідно до залізничної накладної №43224450 від 18.02.2022 загальна маса пшениці 3-го класу складала 423 тон; відповідно до залізничної накладної №43229848 від 18.02.2022 загальна маса пшениці 3-го класу склала 2 256 тон, а маса пшениці 2-го класу склала 141 тон.

Листом №МЮ-13/13 від 18.03.2022 Регіональна філія "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця" повідомило ТОВ "ЛНЗ Агро Трейд", що на виконання розпорядження голови облдержадміністрації - начальника обласної військової адміністрації від 10.03.2022 №36/0/527-22, вагони №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954 по відправці №43230507, вагони №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406 за відправкою №43224450, вагони №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012 за відправкою №43229848 були перенаправлені на станцію Дніпро - Головний одержувачу Дніпропетровська обласна військова адміністрація з подачею на під`їзну колію ТОВ "ДМК "Дніпромлин"; згідно розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22 майно-вантаж із зазначених вагонів примусове відчужено на користь територіальної оборони.

У подальшому розпорядженням начальника обласної військової адміністрації №138/0/527-22 від 17.04.2022 визнано таким, що втратило чинність розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22, зобов`язано ТОВ "ДМК "Дніпромлин" повернути передане на відповідальне зберігання майно, визначене розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22 власникам майна (вантажовідправникам).

На виконання розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації - начальника обласної військової адміністрації від 17.04.2022 №138/0/527-22 між ТОВ "ДМК "Дніпромлин" та ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" були укладені наступні акти приймання-передачі: 27.07.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 1 037,85 тон зерна пшениці 3 класу; 28.07.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 208,2 тон зерна пшениці 3 класу; 05.08.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 418,5 тон зерна пшениці 3 класу; 10.08.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 554,6 тон зерна пшениці 3 класу; 17.08.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 209,55 тон зерна пшениці 3 класу; 22.08.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 30,740 тон зерна пшениці класу та 38,460 тон зерна пшениці 3 класу; 23.08.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 70,050 тон зерна пшениці 2 класу; 25.08.2022 було укладено акт приймання-передачі майна, за яким відповідач повернув позивачу 11,730 тон зерна пшениці 2 класу.

Спір у справі виник у зв`язку з відсутністю, на думку позивача, підстав для володіння відповідачем майном позивача, а саме 28,48 тон зерна пшениці 2 класу та 634,84 тон зерна пшениці 3 класу, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача повернути це майно.

За змістом ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору №0102/16 про надання транспортно-експедиторських послуг від 25.01.2016 для організації перевезення зерна, власником якого виступав позивач, зі станцій Білопілля до станції Жовтнева зерно було завантажено в 34 вагони - №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012 з оформленням відповідної залізничної накладної №43229848 від 18.02.2022, відповідно до якої загальна маса вантажу складала 2 397 тон. Окрім того, для організації перевезення зерна, власником якого виступав позивач, зі станцій Віринський завод до станції Жовтнева зерно було завантажено в 6 вагонів - №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406 з оформленням відповідної залізничної накладної №43224450 від 18.02.2022, відповідно до якої загальна маса вантажу складала 423 тон; зі станцій Віринський завод до станції Жовтнева зерно було завантажено в 6 вагонів - №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954 з оформленням відповідної залізничної накладної №43230507 від 19.02.2022, відповідно до якої загальна маса вантажу складала 423 тон.

Військова агресія російської федерації проти України стала підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який в подальшому неодноразово було продовжено.

10.03.2022 на підставі вказаного Указу Президента України з метою забезпечення схоронності майна в умовах воєнного стану начальником обласної військової адміністрації Дніпропетровської обласної державної адміністрації було прийнято розпорядження №36/0/527- 22, яким вирішено: Регіональній філії "Придніпровська залізниця" AT "Українська залізниця" передати для зберігання до ТОВ "ДМК "Дніпромлин" майно згідно з додатком з укладенням акта приймання-передачі; визначити ТОВ "ДМК "Дніпромлин" відповідальним зберігачем майна, зазначеного в п. 1 цього розпорядження; відповідальному зберігачу забезпечити зберігання та схоронність визначеного майна на безоплатній основі до окремого розпорядження начальника обласної військової адміністрації; Регіональній філії "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця" вжити заходів транспортування майна до елеватора ТОВ "ДМК "Дніпромлин".

Розпорядженням начальника обласної військової адміністрації №41/0/527-22 від 12.03.2022 вирішено: здійснити примусове відчуження майна на користь територіальної оборони з подальшим повним відшкодуванням його вартості згідно з додатком; зобов`язати ДП "Дніпропетровський регіональний центр розвитку" взяти на облік визначене примусово відчужене майно відповідно норм, визначених чинним законодавством; зобов`язати ТОВ "ДМК "Дніпромлин" укласти з ДП "Дніпропетровський регіональний центр розвитку" договір переробки визначеного вилученого майна з подальшим виготовленням готової продукції; зобов`язати ТОВ "ДМК "Дніпромлин"виготовлену продукцію передати на баланс ДП "Дніпропетровський регіональний центр розвитку" на підставі акта приймання-передачі готової продукції за формою, визначеною чинним законодавством; зобов`язати ДП "Дніпропетровський регіональний центр розвитку" взяти на облік отриману готову продукцію згідно з чинним законодавством та здійснити подальший розподіл отриманої готової продукції на підставі звернень військових частин, підприємств, установ, організацій усіх форм власності на потреби територіальної оборони, мирного населення.

Позивач вказує, що на підставі вказаних розпорядчих актів його майно (пшениця), яке знаходилося завантаженим у вагони №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954 (залізнична накладна №43230507) №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406 (залізнична накладна №43224450), №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012 (залізнична накладна №43229848), було передано на зберігання відповідачу загальною масою 3 243 тон.

Листом №МЮ-13/13 від 18.03.2022 Регіональна філія "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця" повідомило ТОВ "ЛНЗ Агро Трейд", що на виконання розпорядження голови облдержадміністрації - начальника обласної військової адміністрації від 10.03.2022 №36/0/527-22, вагони №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954 по відправці №43230507, вагони №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406 за відправкою №43224450, вагони №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012 за відправкою №43229848 були перенаправлені на станцію Дніпро - Головний одержувачу Дніпропетровська обласна військова адміністрація з подачею на під`їзну колію ТОВ "ДМК "Дніпромлин"; вантаж із зазначених вагонів буде примусово відчужений на користь територіальної оборони.

Із пояснень третіх осіб вбачається, що на виконання вказаних розпоряджень у період з 11.03.2022 по 16.03.2022 Регіональною філією "Придніпровська залізниця" AT "Українська залізниця" 101 вагон з вантажем "пшениця" були подані до ТОВ "ДМК "Дніпромлин" через під`їзну колію ТОВ "Міська залізнична вітка", що не заперечується представниками сторін.

ТОВ "ДМК "Дніпромлин" та ТОВ "Міська залізнична вітка" зазначають, що вагони №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954, №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406, №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012 зі станції Дніпро - Головний подавались Регіональною філією "Придніпровська залізниця" AT "Українська залізниця" через під`їзну колію ТОВ "Міська залізнична вітка" до ТОВ "ДМК "Дніпромлин" без надання ним товаросупроводжуючих документів - залізничних накладних.

Разом з тим, у своїх пояснення від 08.05.2023 позивач підтверджує, що залізнична накладна складена в електронному вигляді, а відтак фізично не супроводжувала вантаж, що є усталеною практикою при залізничних перевезеннях.

Проте в подальшому, розпорядженням начальника обласної військової адміністрації №138/0/527-22 від 17.04.2022 визнано таким, що втратило чинність розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22, зобов`язано ТОВ "ДМК "Дніпромлин" повернути передане на відповідальне зберігання майно, визначене розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22 власникам майна (вантажовідправникам).

Як зазначає позивач, втрата чинності розпорядженням начальника обласної військової адміністрації №41/0/527-22 від 12.03.2022, на підставі якого пшениця позивача, що знаходилась у спірних вагонах була передана відповідачу на зберігання, свідчить про відсутність підстави для володіння відповідачем таким майном і в силу приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України останній мав повернути його власнику.

З вказаними твердженнями позивача суд не погоджується у зв`язку з наступним.

За умовами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії них обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

За змістом ч. 1 ст. 4 вказаного Закону примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану за загальним правилом здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Згідно з частинами 1, 3 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" про примусове відчуження або вилучення майна складається акт, в якому серед іншого зазначається опис майна, достатній для його ідентифікації. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

Всупереч вказаним правовим нормам, відповідний акт вилучення майна складено не було, ідентифікація і опис майна відповідальними особами не проводились, що підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що розпорядженням начальника обласної військової адміністрації №41/0/527-22 від 12.03.2022 вирішено: здійснити примусове відчуження майна на користь територіальної оборони з подальшим повним відшкодуванням його вартості згідно з додатком, до переліку якого було віднесено майно позивача, що знаходилося у вагонах №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954, №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406, №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012.

У подальшому це розпорядження втратило чинність згідно розпорядження начальника обласної військової адміністрації №138/0/527-22 від 17.04.2022, тобто фактично останнім розпорядженням військове командування відмінило прийняте рішення щодо примусового відчуження майна.

У той же час, ТОВ "ДМК "Дніпромлин" здійснило приймання пшениці із поданих залізницею для розвантаження спірних вагонів саме на виконання розпорядження №36/0/527-22 від 10.03.2022, яке є чинним та не скасованим станом на момент звернення до суду із даним позовом.

Вказане спростовує твердження позивача про можливість застосування в даному випадку приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України для захисту свої порушених прав.

Більш того, позивач стверджує, що у спірний період на елеватор ТОВ "ДМК "Дніпромлин" було відвантажено майно (пшеницю) позивача масою 3 243 тон, та саме в такому розмірі майно мало бути повернуто власнику згідно розпорядження начальника обласної військової адміністрації №138/0/527-22 від 17.04.2022.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається, що як розпорядженням начальника обласної військової адміністрації №36/0/527-22 від 10.03.2022, так і розпорядженням №41/0/527-22 від 12.03.2022 Регіональну філію "Придніпровська залізниця" AT "Українська залізниця" зобов`язано передати майно ТОВ "ДМК "Дніпромлин" за актом приймання-передачі, який в свою чергу фіксував би точну кількість пшениці, яка вивантажувалася на елеватор відповідача у справі.

У той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які акти приймання-передачі, складені та підписані Регіональною філією "Придніпровська залізниця" AT "Українська залізниця" та відповідачем на виконання вказаних розпоряджень військового командування. Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі військова адміністрація та Регіональна філія "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" не забезпечили участь своїх представників в процесі розвантаження поданих залізницею протягом березня 2022 року до елеватора ТОВ "ДМК "Дніпромлин" вагонів з зерном, в тому числі і при розвантаженні вагонів №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954, №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406, №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Регіональною філією "Придніпровська залізниця" AT "Українська залізниця" не забезпечено виконання своїх обов`язків, як вантажоперевізника щодо збереження вантажу на шляху прямування у відповідності до Правил перевезення вантажів на залізниці, так і на виконання розпоряджень військової адміністрації щодо належного оформлення передачі примусово відчуженого майна на зберігання.

Більш того, суд враховує пояснення представника ТОВ "Міська залізнична вітка" щодо відсутності будь-яких актів приймання-передачі під час передачі йому вагонів на станції Дніпро - Головний для подальшого транспортування відповідачу на зберігання.

Натомість, відповідачем було здійснено зважування поданих залізницею для розвантаження вагонів на власних сертифікованих вагах, фіксуючи таку вагу у внутрішніх документах, за наслідками чого оформлено приймальний акт на зберігання встановленої форми, що є належним доказом отримання ТОВ "ДМК "Дніпромлин" на свій елеватор 2 579,68 тон пшениці із поданих залізницею вагонів №95931366, №95364113, №95080149, №95556940, №95876876, №95954954, №95298840, №95932513, №95077772, №95606687, №95299061, №95932406, №95289617, №95411849, №95556338, №95393567, №95553145, №95083788, №95413951, №95349163, №95411419, №95902946, №95078077, №95553244, №95077962, №95745311, №95932448, №95554200, №95411815, №95876926, №95078051, №95398160, №95932463, №95292405, №95902870, №95400255, №95413902, №95556627, №95413803, №95315552, №95310975, №95876868, №95552808, №95902961, №95555959, №95553012.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність позивачем, що у спірних правовідносинах відповідачем було прийнято на зберігання саме задекларовану в залізничних накладних №43230507 від 19.02.2022, №43229848 від 18.02.2022 та №43224450 від 18.02.2022, масу вантажу позивача (пшениці) у загальному розмірі 3 243 тон.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, позивачем не доведено суду порушення відповідачем будь-яких його прав та/або законних інтересів, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМК Дніпромлин" про зобов`язання повернути майно.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.05.2023.

Суддя Н.І. Зеленіна