ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/1503/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши заяву (вх. № 13531 від 29 травня 2023 року) про ухвалення додаткового рішення по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х», місто Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІГРІС», місто Харків,
простягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2023 року, рішенням господарського суду Харківської області, частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІГРІС», стягнуто з останього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х» 68 710,00 грн. заборгованості, 2 667,32 грн. 3% річних, 16 828,18 грн. інфляційних втрат та 2 294,48 грн. судового збору.

29 травня 2023 року, в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України, до суду від позивача надійшла заява (вх. № 13531) про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат. Враховуючи, що додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, то й і заява позивача підлягає розгляду в тому самому порядку.

Розглянувши матеріали справи та заяву позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Приписами статті 244 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. З аналізу наведеної правової норми вбачається, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасовувати чи змінювати, проте він має право виправити деякі його недоліки, не пов`язані з його законністю і обґрунтованістю, зокрема, неповноту. Додаткове рішення за своїм змістом не може відрізнятися від основного рішення та долучається до нього.

У рішенні господарського суду Харківської області від 26 травня 2023 року у справі № 922/1503/23 22 не було здійснено розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу з огляду на повідомлення, що міститься у позовній заяві, про те, що докази про судові витрати, що будуть понесені позивачем, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі разом із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України). У частині 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У заяві вказується, що на виконання положень п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України позивач у позовній заяві повідомив суд про те, що орієнтовний розмір судових витрат позивача по даній справі у суді першої інстанції складає 22 684,00 гривень, з яких 20 000,00 гривень витрати на професійну правничу допомогу та 2 684,00 гривень витрати по сплаті судового збору за подання даної позовної заяви. На підтвердження факту понесених судових витрат позивач зазначає про надання до матеріалів справи копії Договору № 21/04-2023 від 13.04.2023, копії Додаткової угоди № 1 від 13.04.2023 до Договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 та копії Акту виконаних робіт № 1 від 29.05.2023 до Договору № 21/04-2023 від 13.04.2023.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього ГПК України). Витрати, понесені позивачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником, клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 ГПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України). Відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю цих сторін. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, зокрема, з огляду на положення частини 6 статті 126 ГПК України. Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд звертає увагу у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана Палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі № 922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачем дійсно у позовній заяві повідомлено суд про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу.

До суду позивачем, разом із заявою (вх. № 13531 від 29 травня 2023 року) про ухвалення додаткового рішення, представлено договір № 21/04-2023 від 13 квітня 2023 року, що укладений між Адвокатським бюро «ОЛЕКСІЯ РОМАНЧЕНКО» та позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х» (надалі «Договір»). Відповідно до п. 1.1. Договору клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання представляти інтереси Клієнта в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій, а також перед підприємствами, установами, організаціями, органами державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронними органами та органами прокуратури, у всіх справах, пов`язаних із розглядом справ та проваджень за участю Клієнта, в яких він бере участь як учасника справи, свідок, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, потерпілий, в також у справах, пов`язаних із розглядом справ про адміністративні правопорушення, в яких Клієнт бере участь у якості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності або потерпілого. В подальшому, між сторонами була укладена додаткова угода № 1 від 13 квітня 2023 року до Договору. Відповідно до п. 1 цієї Додаткової угоди № 1 Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу в рамках справи про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІГРІС» заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії № 280 від 14.11.2017 року. Відповідно до п. 2 цієї ж Додаткової угоди № 1 відповідно до п. 6.2. Договору сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у п. 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 20 000,00 грн. у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь Клієнта. Відповідно до п. 5 цієї Додаткової угоди № 1 клієнта сплачує кошти, визначені у п. 2 даної додаткової угоди протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення рішення по справі судом першої інстанції.

До суду представлено Акт виконаних робіт № 1 від 29 травня 2023 року до Договору в якому зазначено, що відповідно до п. 1, 8 Додаткової угоди № 1 до Договору Адвокатське бюро надало Клієнту правничу допомогу у Господарському суді Харківської області при розгляді справи № 922/1503/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІГРІС» коштів за договором купівлі-продажу електричної енергії № 280 від 14 листопада 2017 року, а саме: - підготовлено позовну заяву про стягнення коштів від 19.04.2023 року витрачено 2,5 години; - підготовлено заяву про ухвалення додаткового рішення від 29.05.2023 року витрачено 1,5 години. Відповідно до п. 4 цього Акта зазначено, що згідно із п. 2 та п. 5 Додаткової угоди № 1 від 13.04.2023 року до Договору гонорар Адвокатського бюро за надання правничої допомоги Клієнту у суді першої інстанції при розгляді Господарським судом Харківської області справи № 922/1503/23 становить 20 000,00 грн., які мають бути сплачені клієнтом у строк до 26.06.2023 року.

Суд вкотре звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд в першу чергу звертає увагу, що представником позивача не надано співвідношення певного виду робіт із його вартістю. У Акті виконаних робіт № 1 від 29.05.2023 року міститься лише посилання на 2 (два) види робіт, а потім зазначено про те, що ці роботи у сукупності складають 20 000,00 грн. З огляду на нескладність справи (спір виник з приводу стягнення боргу за договором купівлі-продажу електричної енергії), а відповідно і нескладність підготовки позовної заяви і її невеликий обсяг (фактичне обґрунтування міститься на 2 аркуші позовної заяви), затрачений адвокатом час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, додані докази є типовими для договорів купівлі-продажу електричної енергії; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин докорінно не змінювалось, на складання позовної заяви витрачено всього 2,5 години), на думку суду, у даному випадку розмір витрат на підготовку позовної заяви про стягнення коштів від 19.04.2023 року (витрачено 2,5 години) та підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення від 29.05.2023 року (витрачено 1,5 години) не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат, через що суд дійшов висновку, що за підготовку позовної заяви про стягнення коштів від 19.04.2023 року (витрачено 2,5 години) розумним та пропорційним є стягнення 2 500,00 грн., а за підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення від 29.05.2023 року (витрачено 1,5 години) розумним та пропорційним є стягнення 1 500,00 грн.

Окремо, без надання оцінки якості наданих послуг адвокатом, а з метою визначення розумності та пропорційності наданих послуг під час вирішення питання про стягнення таких витрат з відповідача, суд зазначає про те, що адвокатом під час формування позовної заяви неправильно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, деякі обставини, що мали місце, неправильно описані у позовній заяві. Зокрема, зазначено, що загальна сума наданих послуг за спірний період відповідно до актів складає 100 778,45 грн., хоча, як вбачалося з актів та встановлено судом, сума за всіма актами складає 100 700,00 грн. Так само представником позивача була нарахована пеня на підставі п. 4.5. та 3.3. договору купівлі-продажу електричної енергії № 280 від 14 листопада 2017 року, однак не доведено жодними доказами про розірвання або призупинення дії цього договору, що стало підставою для відмови у стягненні пені.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи розумності та пропорційності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн.

Керуючись статтями 42, 123, 129, 232-233, 236-238, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Заяву (вх. № 13531 від 29 травня 2023 року) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІГРІС» (61180, місто Харків, вулиця Шекспіра, будинок 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х» (61023, місто Харків, вулиця Мироносицька, будинок 95; ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту додаткового рішення, відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України.

Додаткове рішення складено та підписано 01 червня 2023 року.

Суддя Н.В. Калініченко