ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2023 р. Справа№ 910/546/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

розглянувши в письмовому проваджені матеріали справи за апеляційною скаргою Державної організації (установа,заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь"

на рішення Господарського суду від 25.11.2022

у справі № 910/546/22 (суддя - Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК"

до Державної організації (установа, заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь"

про стягнення 56 392,47 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

29 травня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЕК» (далі - позивач, ТОВ «ФІТО-ЛЕК») до Державної організації (установа, заклад) національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (далі - відповідач, скаржник) про стягнення заборгованості в розмірі 56 392,47 грн. за Договором поставки № 184 від 29.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором поставки № 184 від 29.05.2019, зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідач в повному обсязі не розрахувався з позивачем за поставлений товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/546/22 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Державної організації (установа, заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК" основний борг в розмірі 48 524 грн. 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 867 грн. 97 коп. та судовий збір у розмірі 2 480 грн.

Оскаржуване судове рішення мотивоване тим, що факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором № 184 від 29.05.2019 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна організація (установа,заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" подала апеляційну скаргу, в якій просить суд поновити строки на апеляційне оскарження. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/546/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому на думку відповідача, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за товар є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні накладні №500100261/1 від 26.06.2019 на суму 813,20 грн, №100179693/1 від 08.07.2019 на суму 2 022,30 грн.

Водночас, за видатковою накладною № 500090032/1 від 04.06.2019 на суму 45 689,00 грн. відповідач отримання товару заперечує, оскільки в його реєстрі відсутня зазначена в ній довіреність.

Також, скаржник звертає увагу, що підприємствами може проводитись звірка взаємних розрахунків, це може бути доказом підтвердження заборгованості, однак, позивач, протягом 3-х років так і не скористався цією можливістю.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

27.03.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідач належними доказами не спростував наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 48 524,50 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2023 у справі № 910/546/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Ткаченко Б.О., суддів - Гаврилюк О.М., ОСОБА_1

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 витребувано справу № 910/546/22.

01.02.23 справа № 910/546/22 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 апеляційну скаргу Державної організації (установа, заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/546/22 - залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

13.03.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий госпіталь" надійшло клопотання про відкриття провадження у справі, до якого долучено квитанцію про доплату судового збору.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 14.03.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 28.02.2023 про звільнення ОСОБА_1 , справу № 910/546/22 за апеляційною скаргою передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 задоволено клопотання Державної організації (установа,заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на рішення Господарського суду від 2.11.2022 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2022. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної організації (установа,заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на рішення Господарського суду від 2.11.2022 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі № 910/546/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 29.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЕК» (за договором - Постачальник) та Державною організацією національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (за договором - Замовник) укладено договір № 184 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується своєчасно поставляти та передавати у власність Замовника "Товар" Фармацевтична продукція (Digoxin, Amiodarone. Phenylephrine, Epinephrine, Nitroglycerol, Glyceryl trinitrate, Isosorbide dinitrate, Hexamethonium bromide, Urapidil, Hydrochlorothiazide, Furosemide, Indapamide, Nicotinic acid, Troxerutin, Rutoside, combinations, Comb drug, Lysine, Propranolol, Metoprolol, Captopril, Enalapril, Lisinopril, Lidocaine), код 33600000-6 за ДК 021:2015, в кількості 27 найменувань, зазначений у Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного Договору, а Замовник - прийняти і оплатити «товар».

Відповідно до п. 1.2. договору поставка товару відбувається за письмовими замовленнями Замовника по кількості вказаних найменувань, згідно з Специфікацією до договору

Протягом терміну дії договору сторони можуть проводити звірку взаємних розрахунків. ( п. 2.7. договору)

Відповідно п. 4.1.- 4.2. договору оплата товарів проводиться відповідно до рахунків та накладних Постачальника. Оплата вартості товару буде здійснюватись протягом 30 (тридцяти) банківських днів після поставки товару на склад Замовника.

У пунктах 5.1. - 5.2. договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІТО-ЛЕК» передає у власність Державної організації національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» товар на умовах DDP-Україна (Інкотермс-2010), включаючи витрати на розгрузку (розвантаження) товару. Місце поставки товару: 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 18.

Пунктом 9.6. договору сторони домовились, що погоджений розмір збитків, а також неустойки, який підлягає відшкодуванню Відповідачем за несвоєчасність грошових розрахунків не може бути більшим за суму заборгованості скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (час прострочення).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині виконання фінансових зобов`язань, діє до повного виконання зобов`язань по даному Договору (п.13.2.)

На виконання умов договору позивач у період дії договору здійснював відповідачу поставку обумовленого договором товару, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств видатковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи, а саме: №500090032/1 від 04.06.2019 на суму 45 689,00 грн., №500100261/1 від 26.06.2019 на суму 813,20 грн., №100179693/1 від 08.07.2019 на суму 2 022,30 грн.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, у зв`язку із чим за розрахунком позивача у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 48 524, 50 грн.

У зв`язку з виникненням заборгованості, позивачем була направлена вимога про сплату коштів за Договором від 17.12.2020. Вимога відповідачем була отримана 22.12.2020, але залишена ним без відповіді та задоволення.

У зв`язку із викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 48 524,50 грн та 7 867,97 інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на загальну суму на суму 48 524,50 грн, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств видатковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи, а саме: №500090032/1 від 04.06.2019 на суму 45 689,00 грн, №500100261/1 від 26.06.2019 на суму 813,20 грн, №100179693/1 від 08.07.2019 на суму 2 022,30 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що твердження скаржника про відсутність в матеріалах справи видаткових накладних №500100261/1 від 26.06.2019 на суму 813,20 грн та№100179693/1 від 08.07.2019 на суму 2 022,30 грн не відповідає дійсності.

Щодо твердження скаржника про відсутність у нього в реєстрі довіреності, зазначеної у видатковій накладній №500090032/1 від 04.06.2019 на суму 45 689,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст. 9 вказаного Закону неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами абзацу першого пункту 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

В контексті вищевикладеного, колегія суддів звертає увагу скаржника, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17 та від 05.12.2018 у справі №915/878/16.

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що видаткова накладна №500090032/1 від 04.06.2019, на підставі якої поставлено спірний товар, містить печатку відповідача. Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів того, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що видаткова накладна №500090032/1 від 04.06.2019 є належним і допустимим доказом підтвердження реальності здійснення господарської операції щодо поставки товару позивачем та отримання його відповідачем.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи викладене та умови договору, строк виконання зобов`язання з оплати товару за вказаними вище видатковими накладними є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч договору своє зобов`язання з оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав внаслідок чого виникла заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 48 524,50 грн.

Скаржник, в свою чергу, наявність вказаної заборгованості належними доказами не спростував.

Посилання скаржника на відсутність акту звірки взаємних розрахунків колегією суддів оцінюються критично, оскільки, як вірно вказано судом першої інстанції, його складання є правом, а не обов`язком сторін, а сам лише акт звірки не є беззаперечним доказом наявності або відсутності і заборгованості.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що, як вище встановлено колегією суддів, строк оплати вартості поставленого товару за договором настав, а доказів його оплати відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 48 524,50 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

В частині нарахування інфляційних втрат колегією суддів враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про вірність такого розрахунку, у зв`язку із чим судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги про стягнення 7 867,97 грн.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, а також встановлений вище факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором № 184 від 29.05.2019 щодо оплати товару, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі №910/546/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат.

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації (установа,заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі №910/546/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі №910/546/22 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2022 у справі №910/546/22.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державною організацією (установа,заклад) національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь".

5. Матеріали справи № 910/546/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк