ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.2023м. СумиСправа № 920/351/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали справи № 920/351/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОДМЕТ»

(вул. Дніпровські пороги, буд. 15-з кВ 3, м. Запоріжжя,

Запорізька область, 69006, )

до відповідача Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих

труб» (вул. Комарова, буд.2, м. Суми, 40020, )

про стягнення 50798 грн 17 коп.

Суть спору: 04.04.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 50798 грн 17 коп., з яких: 37615 грн 74 коп інфляційні збитки, 13182 грн 43 коп. 3% річних за неналежне виконання зобов`язань за Договором № 79/9-35-21 від 04.06.2021; а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 06.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, сторонам встановлені строки для надання процесуальних документів.

17.05.2023 позивачем надана до суду Заява про понесення та стягнення в відповідача судових витрат у зв`язку з розглядом господарської справи, відповідно до змісту якої позивач просить включити до судових витрат по справі № 920/251/23 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

19.05.2023 відповідачем надано до суду Заяву від 18.05.2023 № 79-15-102 про зменшення процентів річних та інфляційних втрат, відповідно до змісту якої просить суду зменшити на 95% заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат до суми 1880 грн 78 коп, 3% річних до суми 659 грн 12 коп.

Станом на 26.05.2023 відповідач відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2021 року між Дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРОДМЕТ» (позивач) був укладений Договір № 79/9-35-21 (далі-Договір), відповідно до якого Позивач зобов`язується передати у власність Відповідачу, а Відповідач зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, іменовану надалі Товар, на умовах в порядку, і в терміни, встановлені Договором.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару за Договором, Позивач звернувся до Господарського суду Сумської області із позовною заявою про стягнення з Відповідача основної суми заборгованості у розмірі 1 283 090, 13 грн. (один мільйон двісті вісімдесят три тисячі дев`яносто гривень 13 копійок), пені у розмірі - 115 670, 07 грн. (сто п`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят гривень 07 копійок), інфляційних збитків у розмірі 279 766, 67 грн. (двісті сімдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят шість гривень 67 копійок), 3% річних у розмірі 32 917, 00 грн. (тридцять дві тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 00 копійок).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.02.2023 року по справі №920/959/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОДМЕТ» до Дочірнього підприємства Завод обважених бурильних та ведучих труб» про стягнення 1711443 грн 87 коп. задоволено повністю, стягнуто з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОДМЕТ» - 1283090 грн 13 коп. основного боргу, 115 670 грн 07 коп. пені, 32917 грн 00 коп. 3% річних, 279766 грн 67 коп. інфляційних витрат, 25671 грн 66 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до розрахунку інфляційних збитків та 3% річних Позивача по справі №920/959/22 за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати за поставлений Товар, Відповідачу було нараховано інфляційні втрати в загальному розмірі 279 766, 67 грн., та 3% річних в загальній сумі 32 917,00 грн., виходячи з суми заборгованості, по кожній видатковій накладній, з наступного дня після закінчення строку поставки товару та до 08.11.2022.

Згідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням по справі було встановлено факт порушення відповідачем Договору та наявності заборгованості відповідача перед позивачем, то вищезазначені обставини не підлягають доказуванню і є підставою звільнення від доказування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що свої зобов`язання з оплати Товару. Відповідач виконав 14.03.2023 року, зокрема сплативши кошти наступним чином:

- платіжним дорученням №25980 від 14.03.2023 року Відповідачем було погашено 1283090 грн 13 коп основного боргу за договором.

- платіжним дорученням №25983 від 14.03.2023 року Відповідачем було погашено 338355 грн 33 коп., з яких 32917 грн 00 коп 3% річних, 279 766 грн 67 коп інфляційних втрат, 25 671 грн, 66 коп. витрат по оплаті судового збору.

Позивач зазначає, оскільки відповідач прострочив сплату грошового зобов`язання за рішенням суду від 13.02.2023 і сплатив його лише 14.03.2023, чим порушив права позивача в зв`язку з чим останнім і було нараховано відповідачу 3% річних у сумі 13182 грн 43 коп та інфляційні втрати у розмірі 37615 грн 74 коп за період невиконання рішення по справі № 920/959/22 (з 09.11.2022 по 13.03.2023) .

Надаючи юридичну оцінку вищезазначеним обставинам, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються наступними нормами матеріального права:

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право на стягнення інфляційних втрат та річних, передбачено ст. 625 ЦК України.

При цьому приписи ст. 625 ЦК України не заперечують можливості звернення кредитора з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних збитків за період, що утворився після прийняття судом відповідного рішення.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до проданого розрахунку, позивачем нараховано відповідачу 37615 грн. 74 коп. інфляційних втрат та 13182 грн. 43 коп., виходячи з суми боргу 1283090 грн. 13 коп. за період з 09.11.2022 по 13.03.2023.

Відповідач, зазначаючи про тяжкий матеріальний стан свого підприємства, подав заяву про зменшення 3% річних та інфляційних, в якій просить при вирішенні справи №920/351/23 зменшити на 95% заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат - до суми 1880 грн 78 коп, 3% річних - до суми 659 грн 12 коп.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 13182 грн 43 коп 3% річних та 37615 грн 74 коп інфляційних втрат.

Водночас, статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

З поданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначений саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 ЦК України 3% річних.

Крім того, судом враховано також і те, що відповідачем заборгованість за поставлений товар в тому числі і на виконання судового рішення сплачена зі значним порушенням строку оплати, а нараховані суми відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості.

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для зменшення сум відсотків річних, а тому суд відмовляє відповідачу в задоволенні його заяви про зменшення 3% річних та інфляційних.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 37615 грн. 74 коп. та 3 % річних в розмірі 13182 грн. 43 коп. є правомірною та обґрунтованою.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується наступним:

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Стаття 161 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат складає 5000,00 грн, що складається з витрат на правову допомогу та сплату судового збору у розмірі 2684 грн 00 коп.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи Позивачем укладено Договір про надання правової допомоги №01/01юр від 01.01.2023року, відповідно до якого Адвокатське об`єднання «Діалог» приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі і на умовах, передбачених договором.

У п. 4.1. Договору про надання правової допомоги №01/01юр від 01.01.2023, зазначено, що юридичну допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням «Діалог», Клієнт оплачує в гривнях, на підставі укладених між сторонами додаткових угод.

Пунктом 4.2. Договору про надання правової допомоги №01/01юр від 01.01.2023, зазначено що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання КЛІЄНТОМ рахунку.

У п. 4.4. Договору про надання правової допомоги №01/01юр від 01.01.2023 визначено, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням «Діалог» юридичної допомоги і її вартість.

Відповідно до укладеної між Сторонами додаткової угоди №1 від 10.03.2023, Сторони визначили порядок оплати вартості послуг, у справі про стягнення 3% річних та інфляційних збитків за неналежне виконання зобов`язань за Договором №79/9-35-21 від 04.06.2021, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРОДМЕТ» та Дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», а саме:

- оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку: 100% вартості послуг сплачується КЛІЄНТОМ АДВОКАТСЬКОМУ ОБ`ЄДНАННЮ протягом 30-и календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції, за актом здачі-приймання робіт (надання послуг).

На підтвердження повноважень адвоката та наданих послуг до матеріалів справи надано:

- копію договору про надання правової допомоги №01/01юр від 01.01.2023;

- копію додаткової угоди №1 від 10.03.2023;

- копію рахунка-фактури №06/04 від 06.04.2023;

- копію акту №ЮР-1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 06.04.2023;

- витяг з офіційного вебсайту Міністерства Юстиції України стосовно Адвокатського об`єднання «Діалог»;

- витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, стосовно адвоката Буц О. В.;

- копію ордеру серії АР №1123588 від 04.01.2023 на надання правової допомоги;

- копію свідоцтва серії ЗП №001793 від 31.08.2018 про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем заяви із запереченням щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу не подано.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Суд приходить до висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та не вбачає підстав для його зменшення.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного надання послуг, а також співмірність понесеного розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача повністю в сумі 5000 грн.

Також позивачем за подачу даного позову до суду було сплачено 2 684, 00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 1009 від 30.03.2023.

Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору також у повному обсязі у розмірі 2684 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 247, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОДМЕТ» до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення 50798 грн 17 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (вул. Комарова, буд.2, м. Суми, 40020, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОДМЕТ» (вул. Дніпровські пороги, буд. 15-з кв 3, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69006, ) 37615 грн. 74 коп. інфляційних втрат, 13182 грн. 43 коп. 3% річних, 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 2684 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.05.2023.

Суддя С.В. Заєць