ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. Справа№ 911/339/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: Храпач О.В.;

розглянувши апеляційні скарги

Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини»

та ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 (повний текст складено 03.10.2022)

у справі № 911/339/19 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Лисич Наталії Миколаївни (замінено на правонаступника - фізичну особу Лисича Олександра Володимировича)

до Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

ОСОБА_2 ,

про стягнення 225 000, 00 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У лютому 2019 року Фізична особа-підприємець Лисич Наталія Миколаївна (далі - ФОП Лисич Н.М.) звернулась до господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просила стягнути зі Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» (далі - СП ТОВ «Нива Переяславщини») 225 000,00 грн заборгованості за договором оренди.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на несплату СП ТОВ «Нива Переяславщини» орендної плати протягом 25 місяців від дати укладення договору оренди №365/2016 від 01.09.2016.

26.01.2022 ФОП Лисич Н.М. звернулась до Господарського суду Київської області із заявою про збільшення позовних вимог, у якій посилається на неповернення відповідачем об`єкта оренди у період після закінчення з 06.09.2016 (на підставі п. 6.5 договору) строку дії договору №365/2016 від 01.09.2016 та просить стягнути з СП ТОВ «Нива Переяславщини» 450 000,00 грн неустойки відповідно до ст. 785 ЦК України за період з вересня 2016 року по вересень 2018 року.

ФОП Лисич Н.М. зазначає, що в період зупиненого у цій справі провадження Верховний Суд сформував правову позицію, яка безпосередньо впливає на правильне застосування норм матеріального права у даній справі та яка була відсутня як на момент подання позовної заяви, так і на момент закриття підготовчого засідання, що унеможливило подання цієї заяви у встановлений законом строк.

У червні 2022 року ФОП Лисич Н.М. звернулась до суду із заявою про заміну учасника справи його правонаступником, у якій просила замінити позивача ФОП Лисич Н.М. її правонаступником ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).

В обґрунтування поданої заяви ФОП Лисич Н.М. зазначає про укладення нею з ОСОБА_1 договору про відступлення права вимоги (цесії) №1, за умовами якого ФОП Лисич Н.М. відступила, а ОСОБА_1 прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №365/2016 від 01.09.2016, укладеним між первісним кредитором та СП ТОВ «Нива Переяславщини».

До поданої заяви ФОП Лисич Н.М. долучила копію договору про відступлення права вимоги (цесії) №1.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.08.2022 відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто позивачу заяву про збільшення позовних вимог. Замінено позивача ФОП Лисич Н.М. на правонаступника - фізичну особу ОСОБА_1 Заяву відповідача від 23.02.2022 №01-0311/03-03 про закриття провадження у справі залишено без задоволення. Позов задоволено. Стягнуто зі СП ТОВ «Нива Переяславщини» на користь ОСОБА_1 225 000,00 грн заборгованості та 3 375,00 грн судового збору.

Відмовляючи у прийнятті заяви ФОП Лисич Н.М. про збільшення позовних вимог та повертаючи її заявнику, господарський суд першої інстанції врахував зміст заяви СП ТОВ «Нива Переяславщини» про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог, пропуск ФОП Лисич Н.М. встановленого ст. 46 ГПК України строку без наведення обґрунтованих причин неподання такої заяви до закінчення підготовчого засідання. Суд також відзначив, що подання до суду під виглядом збільшення розміру позовних вимог нових вимог, які не були зазначені у тексті позовної заяви, є неправомірним.

Задовольняючи заяву про заміну сторони її правонаступником, суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується передання ФОП Лисич Н.О. на користь гр. ОСОБА_1 прав вимоги за зобов`язаннями, що виникли за договором оренди №365/2016 від 01.09.2016.

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд врахував, що СП ТОВ «Нива Переяславщини» не спростувало презумпцію правомірності договору оренди №365/2016 від 01.09.2016, а відтак обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню сторонами.

Суд зазначив, що СП ТОВ «Нива Переяславщини» продовжило користуватись майном, що є предметом оренди за договором оренди №365/2016 від 01.09.2016 та яке Товариство отримало у користування на виконання цього договору; доказів повернення СП ТОВ «Нива Переяславщини» на користь ФОП Лисич Н.М. об`єкта оренди матеріали справи не містять, як не містять і доказів здійснення орендної плати за цим договором у період з 01.09.2016 по 01.10.2018.

З таких підстав суд дійшов висновку про правомірність звернення ФОП Лисич Н.М. з позовними вимогами про стягнення з СП ТОВ «Нива Переяславщини» 225 000,00 грн орендної плати за договором оренди №365/2016 від 01.09.2016 за вказаний період.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 03.08.2022, СП ТОВ «Нива Переяславщини» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене із порушенням вимог ст. 236 ГПК України.

На думку скаржника, зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач начебто надав з відзивом на позовну заяву копії платіжних доручень на підтвердження належного виконання умов договору оренди №365/2016 від 01.09.2016. Тобто суд встановив, що СП ТОВ «Нива Переяславщини» начебто сплачувало орендну плату на користь позивачки, на підтвердження чого надано копії відповідних платіжних доручень.

Апелянт вважає, що суд залишив поза увагою суду те, що отримувачем платежів згідно з наданими СП ТОВ «Нива Переяславщини» платіжними дорученнями є ФОП Савченко Н.М., а не ФОП Лисич Н.М. Жодних платежів на користь ФОП Лисич Н.М. відповідач не здійснював, докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» відзначає, що суд не врахував, що відповідач кошти за оренду приміщення магазину сплачував на користь ФОП Савченко Н.М. (картковий рахунок), частину яких ОСОБА_2 (опікун Савченко Н.М. ) регулярно перераховувала на карткові рахунки ФОП Лисич Н.М. та ОСОБА_1 .

Відтак, обставини сплати СП ТОВ «Нива Переяславщини» орендної плати на користь ФОП Лисич Н.М. згідно зі згаданими судом і апелянтом платіжними дорученнями не можна вважати доведеними.

Скаржник вважає, що суд не з`ясував, коли припинилась дія договору оренди №365/2016, в той час як від вирішення цього питання та правильності такого вирішення напряму залежить сума потенційної «заборгованості» з орендної плати, яку вимагала стягнути позивачка.

На думку апелянта, з 07.10.2016 по 11.10.2016 між сторонами договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 існували суперечності і неузгодженості, які згідно з п. 6.1 виключали його автоматичну пролонгацію. Відтак, згідно з умовами п. 6.1 договору його загальний строк складав до 31.12.2017.

Крім того, скаржник вважає, що суд проігнорував спеціальні умови договору щодо його припинення. Так, згідно з п. 6.5 договору дія договору оренди припиняється автоматично внаслідок несвоєчасної оплати орендарем орендної плати більш ніж на один місяць. Це положення договору є спеціальним по відношенню до загальних умов, визначених п. 6.1. Відтак, у разі настання умов, передбачених п. 6.5 (несвоєчасної сплати орендарем орендної плати більш як за один місяць) договір припиняється.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» також вважає, що суд безпідставно залучив в якості правонаступника позивачки фізичну особу ОСОБА_1 , чим порушив приписи ст. ст. 20, 52, 170 ГПК України.

Скаржник зазначає, що позивачка не надала жодних доказів (зокрема, договору відступлення права вимоги (цесія) №1 від 23.09.2019) до заяви щодо заміни сторони позивача правонаступником - фізичною особою ОСОБА_1 . Відтак незрозумілим є, на підставі яких фактичних обставин суд залучив правонаступником позивачки ОСОБА_1 . Очевидним є і те, що за відсутності у матеріалах справи договору відступлення права вимоги суд був позбавлений реальної можливості дослідити його зміст та встановити обсяг набутих ОСОБА_1 прав. Жодні процесуальні рішення щодо приєднання такого договору до матеріалів справи судом першої інстанції не ухвалювались.

Також не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 03.08.2022, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Поновити позивачу строк для подання заяви про збільшення позовних вимог та прийняти її до розгляду. Замінити позивача - ФОП Лисич Н.М. на правонаступника - фізичну особу ОСОБА_1 Заяву відповідача від 23.02.2022 №01-0311/03-03 про закриття провадження у справі залишити без задоволення. Позов задовольнити. Стягнути з СП ТОВ «Нива Переяславщини» на користь ОСОБА_1 450 000,00 грн заборгованості та 6 750,00 грн судового збору. Видати наказ».

Скаржник зазначає, що дійсно правовідносини між позивачем та відповідачем випливають з договору оренди та несплати відповідачем орендної плати, а розмір суми, яка підлягає стягненню, розраховується у безпосередньому зв`язку з розміром орендної плати, визначеним сторонами в договорі. Тобто визначена ст. 785 ЦК України неустойка не є видом забезпечення виконання зобов`язань, а є спеціальною нормою, яка регулює спірні правовідносини.

На думку апелянта, позивачка не те що не змінила позицію у справі, відсутнє навіть доповнення підстав позову. Змістовно має місце лише перерахунок суми стягнення з відповідача (подвійний розмір).

Скаржник відзначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву наголошує, що відповідно до п. 6.5 договору №365/2016 від 01.09.2016, укладеного між ФОП Лисич Н.М. та СП ТОВ «Нива Переяславщини», дія договору оренди припиняється автоматично внаслідок несвоєчасної оплати орендарем орендної плати більш як на один місяць. Згідно з п. 3.1 договору орендна плата за перший і останній місяць оренди вноситься орендарем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання акта приймання-передачі. Акт приймання-передачі до договору сторони підписали 01.09.2016. Орендар за договором №365/2016 від 01.09.2016 не сплачував орендну плату, в т.ч. за перший та останній місяці. Відтак договір є припиненим з 06.09.2016 на підставі п. 6.5 вказаного договору.

При розрахунку розміру позовних вимог позивач покладався, зокрема, на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 14.11.2018 у справі №924/195/16 та від 11.05.2018 у справі №926/2119/17, відповідно до якої зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди. Тобто у первісно поданій позовній заяві розмір заборгованості розраховувався відповідно до встановленого в договорі розміру орендної плати, помноженого на кількість місяців (днів) фактичного користування відповідачем орендованим майном (9 000,00 грн. * 25 місяців = 225 000,00 грн). Однак у період зупиненого провадження Верховний Суд сформував правову позицію та в подальшому відступив від правових висновків, викладених в постановах від 14.11.2018 у справі №924/195/16 та від 11.05.2018 у справі №926/2119/17.

Так, в п. п. 164-166 постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 сформовано наступний висновок щодо застосування норм права: ч. 2 ст. 785 ЦК України передбачено особливий вид майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що полягає у сплаті наймачем, який не виконує обов`язку з повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Зазначений особливий статус вказаної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача з повернення орендованого майна виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання свого зобов`язання, крім використання права на стягнення неустойки в розмірі, визначеному ст. 785 ЦК України. Тому важливим при здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, є урахування обставин невиконання орендарем зобов`язання з повернення майна в контексті добросовісності поведінки останнього як контрагента за договором, її впливу на неповернення майна.

З таких підстав скаржник вважає, що потребує перерахунку розмір позовних вимог, згідно з яким заборгованість відповідача складає 450 000,00 грн (18 000,00 * 25 місяців).

Щодо строку подання заяви про збільшення позовних вимог апелянт з посиланням на до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України зазначає, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.05.2019 у справі №911/339/19 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті в судовому засіданні призначено на 19.06.2019. У постанові Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 року, з протоколу судового засідання від 19.06.2019 вбачається, що суд не приступив до слухання справи по суті, а лише з`ясував наявність заяв та клопотань. Таким чином, розгляд справи №911/339/19 по суті ще не почався.

На думку скаржника, встановлений законом строк на подання заяви про збільшення позовних вимог був пропущений з об`єктивних причин, оскільки на момент закриття підготовчого провадження існувала інша практика Верховного Суду в спірних правовідносинах, на яку добросовісно покладався позивач. Апелянт вважає, що відступ від правових висновків та формування нової практики застосування норм права Верховним Судом не залежить від волі чи обачності учасників спірних правовідносин, в тому числі позивача.

Оскільки розгляд справи по суті не розпочався, а перебіг процесуальних строків в період з 19.06.2019 по момент звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог був зупинений, поновлення пропущеного строку не буде суперечити принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права. Вказане, на думку скаржника, обґрунтовує поновлення пропущеного строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог та має наслідком скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2022 для розгляду апеляційної скарги Спільного українсько-великобританського ТОВ «Нива Переяславщини» сформовано колегію у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 24.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СП ТОВ «Нива Переяславщини» на рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19. Розгляд справи призначено на 07.12.2022.

01.12.2022 матеріали справи №911/339/19 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 відкладено розгляд справи №911/339/19 на 18.01.2023 за апеляційною скаргою СП ТОВ «Нива Переяславщини».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19. Справу №911/339/19 призначено до розгляду на 18.01.2023. Об`єднано апеляційні скарги СП ТОВ «Нива Переяславщини» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19 в одне апеляційне провадження. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі № 911/339/19.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді Буравльов С.І., Андрієнко В.В. (у зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В. на лікарняному).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 прийнято до свого провадження апеляційні скарги СП ТОВ «Нива Переяславщини» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19.

Колегією суддів у судовому засіданні 18.01.2023 оголошено перерву до 01.03.2023 на підставі ст. 216 ГПК України.

Судове засідання 01.03.2023 не відбулось у зв`язку зі звільненням у відставку судді Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_4 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2023.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 справа №911/339/19 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 прийнято апеляційні скарги СП ТОВ «Нива Переяславщини» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19 до провадження у визначеному складі суду. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.04.2023.

У судовому засіданні 12.04.2023 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 08.05.2023, про що повідомив ОСОБА_2 відповідною ухвалою.

У судовому засіданні 08.05.2023 суд протокольно відклав розгляд справи до 17.05.2023, про що повідомив СП ТОВ «Нива Переяславщини» та ОСОБА_2 відповідною ухвалою.

Позиції учасників справи.

ФОП Лисич Н.М. надала відзив на апеляційну скаргу СП ТОВ «Нива Переяславщини», у якому вважає, що більшість її доводів не спростовує правильність висновків суду першої інстанції або / та не відповідають матеріалам справи; також ФОП Лисич Н.М. вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню шляхом зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення шляхом: 1) виключення з її мотивувальної частини фрази: «На підтвердження належного виконання вказаних договорів оренди, відповідачем додано до відзиву копії відповідних платіжних доручень.»; 2) доповнення її мотивувальної частини ч. 2 ст. 785 ЦК України.

ФОП Лисич Н.М. погоджується з тим, що відповідач не сплачував грошові кошти на рахунки ФОП Лисич Н.М., а відповідне речення оскаржуваного рішення («На підтвердження належного виконання вказаних договорів оренди, відповідачем додано до відзиву копії відповідних платіжних доручень.») не відповідає матеріалам справи в контексті абзаців, що передують вказаній фразі.

На думку ФОП Лисич Н.М., викладене відповідачем в п. п. 4.1-4.6 апеляційної скарги не спростовує правильність висновків суду першої інстанції, оскільки позивачка пред`явила вимогу про стягнення грошових коштів за фактичне користування майном, а не орендної плати. У випадку стягнення грошових коштів за час фактичного користування майном строк дії договору не є визначальним; в даному випадку визначальним є момент припинення правомірного користування річчю - розірвання договору (06.09.2016).

ФОП Лисич Н.М. вважає, що варто погодитись з посиланням відповідача у п. 4.7 апеляційної скарги на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №910/4894/20, а саме застосування до даних правовідносин ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Водночас викладене в п. п. 4.9.1-4.9.5 апеляційної скарги СП ТОВ «Нива Прикарпаття» є припущеннями та не заслуговує на увагу. Доводи відповідача, викладені в п. 5 апеляційної скарги, не відповідають правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №640/16902/18 та від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 та у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №910/8055/20, що правильно оцінено судом першої інстанції.

ФОП Лисич Н.М. відзначає, що позаяк відповідно до ч. 2 ст. 31 ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли з процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідач посилається на ч. 3 ст. 52 ГПК України та відзначає, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не постановляли ухвали про заміну позивача - ФОП Лисич Н.М. її правонаступником ОСОБА_1 . Таке процесуальне рішення, в порушення встановленого ГПК України порядку, ухвалене судом першої інстанції в резолютивній частині рішення від 03.08.2022, де в п. 2 зазначено: « 2. Замінити позивача ФОП Лисич Н.М. на правонаступника фізичну особу ОСОБА_1 ».

Таким чином, на думку скаржника, очевидно, що рішення суду першої інстанції, щодо оскарження якого відкрите апеляційне провадження цим судом (Північний апеляційний господарський суд), не набрало законної сили. Тому ОСОБА_1 не набув статусу процесуального правонаступника ФОП Лисич Н.М., яка була і залишається позивачкою у справі із відповідними процесуальними наслідками. Таким чином, ОСОБА_1 за своїм процесуальним статусом не має права просити суд скасувати рішення суду першої інстанції із одночасним задоволенням первісного позову на його користь з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач вважає, що позивачка очевидно пропустила процесуальний строк на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, а наведені підстави для його поновлення не можуть вважатись поважними. СП ТОВ «Нива Переяславщини» наголошує на тому, що суд ухвалою від 22.05.2019 закрив підготовче провадження у справі №911/339/19, призначивши її до розгляду по суті. Таким чином, процесуальний строк на подання заяви про збільшення позовних вимог закінчився 22.05.2019 при постановленні вказаної вище ухвали. При цьому у судових рішеннях, які передували ухвалі про закриття підготовчого провадження, суд неодноразово роз`яснював позивачці її право на подання заяв про зміну предмета, підстав або збільшення/зменшення позовних вимог.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» відзначає, що підготовче провадження було закрите судом за наслідками підготовчого засідання, проведеного, зокрема, 22.05.2019, у якому присутня позивачка особисто заперечила проти задоволення заяв відповідача та третьої особи про відкладення судового засідання. Позивачка наполягала на проведенні судового розгляду справи по суті, що, на думку відповідача, свідчить про упевненість, зокрема, у власній позиції, викладеній у заявах по суті справи, та відсутність намірів її коригувати.

Відповідач зазначає, що позивачка, звертаючись до суду із позовом у цій справі, не була позбавлена реальної можливості розглядати існуючу, на її думку, заборгованість відповідача як неустойку, передбачену ч. 2 ст. 785 ЦК України. З наведених підстав не можуть бути прийняті до уваги і посилання позивачки на «доступність і передбачуваність» національного законодавства, яке було і є у цій частині як доступним, так і не менш передбачуваним. Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилась своїми правами щодо предмета спору та повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із таким розпорядженням, що випливає зі змісту ст. ст. 13, 14 ГПК України.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» відзначає, що у постанові від 22.07.2020 у справі №1.380.2019.001042 Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про відсутність підстав визнати поважними причини пропуску процесуального строку з причини лише зміни судової практики за відсутності інших обставин щодо поважності причин пропуску відповідного строку. Зазначеного висновку Верховний Суд дійшов, урахувавши правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16, від 16.10.2019 у справі №1.380.2019.001198, а також постановах Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №824/284/19-а, від 21.02.2020 у справі №340/1019/19, від 17.04.2020 у справі №360/962/19, від 18.06.2020 у справі №140/2024/19.

Відповідач також відзначає, що неустойка, стягнення якої передбачене ч. 2 ст. 785 ЦК України, є особливим самостійним видом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин. Для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Такі правові висновки щодо застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України підтверджуються численною усталеною судовою практикою та викладені, зокрема у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/12949/16, від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04. 2018 у справі №910/14032/17, від 17.12.2018 у справі №906/1037/16, та у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12. 2019 у справі №910/20370/17 та від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» також вважає, що зі змісту заяви позивачки вбачається, що на її думку, у цьому випадку йдеться про збільшення позовних вимог в розумінні положень процесуального закону. Однак відповідач з цим не погоджується та вважає вказану заяву такою, що за своїм змістом спрямована одночасно на зміну предмета і підстав позову, що, у свою чергу, є неприпустимим.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

01.09.2016 ФОП Лисич Н.М. (орендодавець) та СП ТОВ «Нива Переяславщини (орендар) уклали договір оренди №365/2016 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (платне строкове користування без права власності та розпорядження майном) приміщення магазину за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа».

Мета оренди - реалізація м`ясної продукції ТМ «П`ятачок». Приміщення належить орендодавцю на підставі паспорту прив`язки малої архітектурної форми - торгівельного павільйону від 2010 року (п. п. 1.2, 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1 договору здається 1 (одне) окремо розташоване приміщення площею 30 кв. м, що зазначене в акті прийому-передачі до даного договору.

Відповідно до п. п. 3.1-3.3 договору вартість оренди приміщення за один місяць магазину складає 9000,00 грн без ПДВ. Орендна плата за перший і останній місяці оренди вноситься орендарем протягом 3 робочих днів з моменту підписання акта приймання-передачі. Орендар зобов`язується щомісячно сплачувати орендну плату протягом 3 робочих днів з моменту виставлення орендодавцем рахунка за поточний місяць. Орендна плата починає нараховуватись з дня підписання акта приймання-передачі. Орендар зобов`язаний відшкодовувати витрати за комунальні послуги згідно з виставленими рахунками.

Орендар зобов`язується зокрема: використовувати орендоване приміщення для реалізації продукції торгової марки «П`ятачок» (основний товар) та супутніх товарів; вносити орендну плату та інші платежі своєчасно та в повному обсязі згідно з домовленістю; у разі припинення договору повернути орендодавцеві орендоване приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на момент прийому, з урахуванням фізичного зносу; у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря останній повинен сповістити про цю подію орендодавця за два місяці (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору орендар має право, зокрема, в односторонньому порядку достроково розірвати даний договір, попередньо письмово сповістивши орендодавця за два місяці до його розірвання.

Орендодавець зобов`язується, серед іншого, передати орендарю в орендне користування магазин в день підписання акта приймання-передачі до даного договору (п. 4.3 договору).

Орендодавець має право в т.ч. в односторонньому порядку достроково розірвати даний договір, сповістивши попередньо письмово орендаря за два місяці до його розірвання (п. 4.4 договору).

За умовами п. 6.1 строк дії договору - до 31.12.2017. У випадку якщо між сторонами не виникло суперечностей та неузгодженостей за час оренди, що минув, договір автоматично продовжується на той самий строк і на тих самих умовах.

Зміна або розірвання договору можуть мати місце тільки за погодженням сторін (п. 6.3 договору).

Відповідно до п. 6.4 договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін або за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Також дія договору оренди припиняється автоматично внаслідок несвоєчасної оплати орендарем орендної плати більш як на один місяць (п. 6.5 договору).

Договір підписано орендодавцем особисто та уповноваженим представником орендаря, а також скріплено відтиском печатки останнього.

01.09.2016 за актом приймання-передачі приміщення магазину в оренду орендодавець передав, а орендар прийняв у користування нежитлове приміщення площею 30 кв. м, розташоване за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа».

Звертаючись з позовом у цій справі, позивачка зазначила, що жодна із сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору оренди, об`єкт оренди орендар не повернув; оскільки орендар від дати підписання договору до 01.10.2018 (протягом 25 місяців) не сплачував орендну плату за користування приміщенням, ФОП Лисич Н.М. просила стягнути з відповідача 225 000,00 грн заборгованості з орендної плати.

Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, СП ТОВ «Нива Переяславщини» у відзиві вказує про укладення ним 22.04.2015 як орендарем з ФОП Савченко Н.М. як орендодавцем договору оренди магазину за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа», за умовами якого СП ТОВ «Нива Переяславщини» використовувало орендоване майно для ведення господарської діяльності та сплачувало в строк орендну плату за його використання.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» зазначає, що наприкінці 2016 року до нього звернулась ФОП Лисич Н.М., яка заявила про перехід права власності на предмет оренди за вказаним договором на її користь та вимагала здійснити переукладення договору оренди. Зважаючи на запевнення позивачки про наявність документів на підтвердження права власності на предмет оренди, 01.09.2016 СП ТОВ «Нива Переяславщини» уклало з ФОП Лисич Н.М. договір оренди №365/2016.

14.09.2016 до СП ТОВ «Нива Переяславщини» звернулась Чудакова О.М. - представник за дорученням від Савченко Н.М. та повідомила про незаконність дій ФОП Лисич Н.М. з приводу переукладення на своє ім`я договору оренди, надавши відповідні підтверджуючі документи.

Оскільки ФОП Лисич Н.М. не надала жодного документа на підтвердження наявності у її власності майна, що є предметом оренди, СП ТОВ «Нива Переяславщини» повідомило ФОП Лисич Н.М. про нікчемність договору від 01.09.2016 №365/2016 та подальшу роботу підприємства за договором оренди від 22.04.2015 №250/2015, укладеним з Савченко Н.М.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» зазначає, що продовжило перерахування орендної плати та відшкодування комунальних послуг на користь Савченко Н.М. на підставі договору оренди від 22.04.2015 №250/2015.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» також повідомило, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017 у справі №760/978/17 Савченко Н.М. визнано недієздатною та призначено її опікуном Чудакову О.М.

02.01.2018 СП ТОВ «Нива Переяславщини» уклало з ФОП Савченко Н.М. в особі представника ОСОБА_2, що діяла на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017, договір оренди (магазину) №122/2018 терміном до 30.11.2020.

СП ТОВ «Нива Переяславщини» стверджує, що на підставі договору оренди №122/2018 від 17.10.2017 здійснювало орендні платежі на користь Савченко Н.М. у термін до 30.09.2018.

У поданому відзиві СП ТОВ «Нива Переяславщини» також звертає увагу на те, що за умовами договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 дія договору припиняється автоматично внаслідок несвоєчасної оплати орендарем орендної плати, більш ніж на один місяць.

З наданих СП ТОВ «Нива Переяславщини» з відзивом документів встановлено таке.

Рішенням Обухівської міської ради №454 від 29.04.2010 вирішено надати ФОП Савченко Н.М. дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення малої архітектурної форми на земельній ділянці площею 0,0030 га в м. Обухові по вул. Київська в районі будинку №109 (зупинка «Школа» в напрямку Київ-Обухів), на земельній ділянці комунальної власності Обухівської міської ради.

Рішенням Обухівської міської ради №737 від 21.08.2014 продовжено строком на 3 роки ФОП Савченко Н.М. дію договору сервітуту на земельну ділянку площею 0,0030 га в м. Обухові, вул. Київська біля будинку №109, у зв`язку із закінченням терміну його дії та укладено Додаткову угоду №1 від 11.07.2014 про продовження дії договору про встановлення земельного сервітуту №3 від 20.09.2011 на строк до 20.09.2017.

22.05.2015 ФОП Савченко Н.М. (орендодавець) та СП ТОВ «Нива Переяславщини» (орендар) уклали договір оренди №250/2015 (далі - договір №250/2015), за умовами п. п. 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (платне строкове користування без права власності та розпорядження майном) приміщення магазину за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа». Мета оренди - реалізація м`ясної продукції ТМ «П`ятачок». Приміщення належить орендодавцю на підставі паспорта прив`язки малої архітектурної форми - торгівельного павільйону від 2010 року (п. 1.3 договору №250/2015).

Згідно з п. 2.1 договору №250/2015 здається одне окремо розташоване приміщення площею 30 кв. м, що зазначено в акті прийому-передачі до даного договору.

Вартість оренди приміщення за один місяць складає 8 200,00 грн. без ПДВ. Орендна плата за перший та останній місяць оренди вноситься орендарем протягом 3 робочих днів, з моменту підписання акту приймання-передачі (п. 3.1 договору №250/2015).

Строк дії Договору №250/2015 - до 01.05.2016. У випадку, якщо між сторонами не виникло суперечностей та неузгодженостей за час оренди, що минув, Договір автоматично продовжується на той самий строк і на тих самих умовах (п. 6.1 договору №250/2015).

Листом від 11.10.2016 СП ТОВ «Нива Переяславщини» повідомило ОСОБА_5 , що у зв`язку з ненаданням нею підтверджуючих документів на право власності на приміщення магазину договір №365/2016 та додаткова угода від 01.08.2016 до договору оренди №250/2016 є нікчемними.

Додатковою угодою №2 від 01.03.2017 до договору №250/2015 сторони внесли зміни в п. 3.1 договору щодо вартості оренди, а саме, у п. 1 Додаткової угоди сторони погодили, що вартість оренди приміщення магазину за один місяць складає 9 500,00 грн.

Згідно з Актом приймання-передачі приміщення магазину в оренду від 01.05.2015 орендодавець передає, а орендар приймає нежитлове приміщення, площею 30 кв. м. розташоване за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа».

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулись до СП ТОВ «Нива Переяславщини» із заявою від 14.09.2016, у якій повідомили, що ОСОБА_5 без відома Савченко Н.М. незаконно переоформила на своє ім`я договір оренди торговельного павільйону, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 . Цією заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 просили СП ТОВ «Нива Переяславщини» визнати недійсним договір оренди, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Нива Переяславщини», та скасувати його; залишити в силі та продовжити дію договору оренди, укладеного СП ТОВ «Нива Переяславщини» з Савченко Н.М.

13.02.2017 Відділ розвитку інфраструктури, містобудування та архітектури виконавчого комітету Обухівської міської ради видав ФОП Савченко Н.М. Паспорт прив`язки тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності на зупинці «Школа», в напрямку Київ-Обухів, м. Обухів, Обухівський район Київської області. Вказаний паспорт прив`язки дійсний до 25.12.2017 та продовжений до 25.12.2018.

03.10.2017 рішенням №538 Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області надав дозвіл Савченко Н.М. на поновлення договору про встановлення земельного сервітуту відносно земельної ділянки площею 0,0030 га за адресою: АДРЕСА_1 ; Земельному відділу виконавчого комітету укласти з Савченко Н.М. договір сервітуту на використання земельної ділянки строком на 3 роки.

15.11.2017 між Обухівською міською радою Київської області та Савченко Н.М. в особі ОСОБА_2 було укладено договір №50 про встановлення з 15.11.2017 по 15.11.2020 земельного сервітуту відносно земельної ділянки площею 30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах Савченко Н.М. на право розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

02.01.2018 ФОП Савченко Н.М. в особі представника ОСОБА_2 (орендодавець) та СП ТОВ «Нива Переяславщини» (орендар) уклали договір оренди №122/2018 (далі - договір №122/2018), за умовами п. п. 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (платне строкове користування без права власності та розпорядження майном) приміщення магазину за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа». Мета оренди - реалізація м`ясної продукції ТМ «П`ятачок» та супутніх товарів. Приміщення належить орендодавцю на підставі паспорта прив`язки малої архітектурної форми - торгівельного павільйону від 2010 року (п. 1.3 договору №250/2015).

30.09.2018 додатковою угодою до договору №122/2018 ОСОБА_2 (орендодавець) та СП ТОВ «Нива Переяславщини» (орендар) дійшли згоди достроково припинити дію договору з 30.09.2018 та засвідчили передачу приміщення від орендаря до орендодавця в належному стані.

З відзивом на позовну заяву СП ТОВ «Нива Переяславщини» надало платіжні доручення на підтвердження здійснення ним сплати орендних платежів за договорами оренди №250/2015 від 22.05.2015 та №122/2018 від 02.01.2018.

19.10.2018 ОСОБА_5 звернулась до СП ТОВ «Нива Переяславщини» з претензією щодо невиконання умов договору оренди №365/2016 від 01.09.2016, у якій, посилаючись на несплату СП ТОВ «Нива Переяславщини» орендної плати протягом 25 місяців, вимагала сплатити орендну плату в сумі 225 000,00 грн.

У відповіді на претензію СП ТОВ «Нива Переяславщини» у задоволенні вимог ОСОБА_5 відмовило та повідомило, що у зв`язку з ненаданням ОСОБА_5 документів на підтвердження переходу до неї від Савченко Н.М. права власності чи користування на приміщення магазину ОСОБА_5 було повідомлено про нікчемність договору №365/2016 та подальшу роботу підприємства за договором №250/2015 з Савченко Н.М . Цим же листом СП ТОВ «Нива Переяславщини» повідомило ОСОБА_5 про те, що виплату орендної плати та компенсація витрат на сплату комунальних послуг щомісячно проводило на користь Савченко Н.М. відповідно до укладеного договору. Також СП ТОВ «Нива Переяславщини» зазначило, що за умовами п. 6.5 договору №365/2016 його дія припинилась автоматично внаслідок несвоєчасної оплати орендарем орендної плати більше ніж за місяць.

Апеляційний господарський суд, з огляду на доводи апеляційної скарги СП ТОВ «Нива Переяславщини» в частині здійснених ним оплат та наданих суду платіжних доручень відзначає, що господарський суд першої інстанції за текстом оскаржуваного рішення дійсно зазначив, що «на підтвердження належного виконання вказаних договорів оренди, відповідачем додано до відзиву копії відповідних платіжних доручень.».

Водночас зміст поданого СП ТОВ «Нива Переяславщини» відзиву на позовну заяву (в т.ч. в частині, що стосується оплат за договорами №250/2015 та №122/2018 у сукупності з твердженням відповідача про роботу підприємства за договором оренди №250/2015, а також про те, що виплата орендної плати та компенсації витрат за сплату комунальних послуг здійснювались за договорами №250/2015 та №122/2018 строком до 30.09.2018), а також призначеннями платежу наданих СП ТОВ «Нива Переяславщини» платіжних доручень свідчать, що відповідач здійснював платежі саме за договорами №250/2015 та №122/2018.

У відповіді на відзив позивачка зазначає, що 31.08.2016 додатковою угодою до договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 цей договір між ФОП Савченко Н.М. та відповідачем був розірваний за взаємною згодою сторін, що було в подальшому проігноровано відповідачем.

Зазначене підтверджується матеріалами справи (т. 1, а. с. 133).

Наступного дня - 01.09.2016 - ФОП Лисич Н.М. і СП ТОВ «Нива Переяславщини» уклали договір оренди № 365/2016.

ФОП Лисич Н.М. вказує на те, що хоч відповідач і надіслав лист з повідомленням про нікчемність договору оренди №365/2016 від 01.09.2016, однак наведені у цьому листі обставини свідчать лише про його оспорюваність.

На думку позивачки, відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відтак, оскільки відповідач не повернув приміщення орендодавцю (ФОП Лисич Н.М.), а продовжив його використання для здійснення господарської діяльності, не сплачуючи при цьому орендні та комунальні платежі, позивачка вважає, що у відповідача наявна заборгованість з орендної плати на суму 225000,00 грн.

До відповіді на відзив позивачка долучила документи, які свідчать про таке.

05.01.2013 за Актом №7 прийому-передачі виконаних робіт ОСОБА_5 (замовник) прийняла від ФОП Ткаченко А.О. (виконавець) послугу - виготовлення під ключ торгового павільйону розміром 7,05-4,25 м. у кількості 1 шт на суму 80 000,00 грн (т. 1, а. с. 163).

Згідно з довідкою від 17.01.2014 ОСОБА_7 (виконавець) виготовив зі своїх матеріалів та продав 05.01.2013 ОСОБА_5 торговий павільйон з металопрофілю розміром 7,05 х 4,25 метри згідно договору №31 від 23.08.2012. Гроші сплачені повністю (т. 1, а. с. 196).

11.07.2018 ОСОБА_2 (опікун Савченко Н.М. ) звернулась до Відділу розвитку інфраструктури містобудування та архітектури Обухівської міської ради із заявою (т. 1, а. с. 136), у якій зазначила про таке.

На виконання п. 2 рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області №103 від 06.02.2018 спір між ОСОБА_5 та нею, ОСОБА_2 як опікуном Савченко Н.М. щодо права власності на тимчасову споруду для ведення підприємницької діяльності, яка встановлена в будинку по АДРЕСА_1 (зупинка «Школа» у напрямку руху Київ - Обухів) було врегульовано. А саме ОСОБА_2 визнала право власності на вказану тимчасову споруду за ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 як опікун Савченко Н.М. не має можливості здійснювати підприємницьку діяльність, просила переоформити Паспорт прив`язки тимчасової споруди, яка належить ОСОБА_5 , з ФОП Савченко М.Н. на ФОП лисич Н.М.; у зв`язку з визнанням права власності надати Лисич Н.М. дозвіл на переоформлення торгового місця на вже розміщений торгівельний павільон за адресою: м. Обухів, зупинка «Школа» в районі будинку по вул. Київській, 109.

20.08.2018 Відділ розвитку інфраструктури, містобудування та архітектури Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області видав Лисич Н.М. Паспорт прив`язки (реєстрацій 09-05 №5-ТС) тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності; місце знаходження земельної ділянки: навпроти зупинки громадського транспорту «Школа» в напрямку маршруту Київ-Обухів. Паспорт прив`язки дійсний до 20.08.2019.

31.08.2018 Обухівська міська рада Київської області (власник) та ФОП Лисич Н.М. (сервітуарій) уклали договір №37 про встановлення земельного сервітуту, згідно з п. 1.1 якого земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки площею 30 м. кв., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в інтересах сервітуарія на право розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Цим договором встановлюється строковий земельний сервітут терміном з 01.09.2018 по 01.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.05.2019 залучено до участі у справі Чудакову О.М., яка діє в інтересах недієздатної Савченко Н.М. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

ОСОБА_2 у поданому запереченні посилалась на обставини, тотожні наведеним відповідачем у відзиві на позов.

Рішенням господарського суду Київської області від 04.08.2020 у справі №911/1363/19 позовні вимоги за первісним позовом СП ТОВ «Нива-Переяславщини» до ФОП Лисич Н.М., третя особа-1 - ОСОБА_2 , опікун Савченко Н.М., третя особа-2 - Лисич О.В,. про визнання договору оренди №365/2016 від 01.09.2016 недійсним задоволено повністю; визнано недійсним договір оренди №365/2016 від 01.09.2016, укладений між СП ТОВ «Нива-Переяславщини» та ФОП Лисич Н.М.; у задоволенні зустрічного позову ФОП Лисич Н.М. до СП ТОВ «Нива-Переяславщини», третя особа ОСОБА_2 - опікун Савченко Н.М., про визнання недійсним договору оренди №250/215 від 22.04.2015 та стягнення 264000,00 грн відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №911/1363/19 апеляційну скаргу ФОП Лисич Н.М. задоволено частково; рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2020 в частині задоволення первісного позову скасовано; прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову; в іншій частині рішення господарського суду Київської області від 04.08.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.07.2021 у справі №911/1363/19 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою СП ТОВ «Нива Переяславщини» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі №911/1363/19; закрито касаційне провадження у справі №911/1363/19 за касаційною скаргою ФОП Лисич Н.М. у частині підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України; касаційну скаргу ФОП Лисич Н.М. у частині підстави, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, залишено без задоволення; постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі №911/1363/19 та рішення господарського суду Київської області від 04.08.2020 у частині вирішення зустрічного позову ФОП Лисич Н.М. залишено без змін.

Північний апеляційний господарський суд в постанові від 19.01.2021 у справі №911/1363/19, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову СП ТОВ «Нива Переяславщини» до ФОП Лисич Н.М., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 - опікуна Савченко Н.М., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1, про визнання недійсним договору оренди №365/2016 від 01.09.2016, а також приймаючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що СП ТОВ «Нива Переяславщини» не довело неправомірність набуття ФОП Лисич Н.М. права власності на майно, яке є предметом спірного договору оренди, як і не довело незаконність набуття права власності на вказане майно, встановлене у судовому порядку, а тому, доводи СП ТОВ «Нива Переяславщини» про те, що ФОП Лисич Н.М., укладаючи з ним договір, не мала права власності на майно, яке було предметом оренди, а отже не мала повноважень на укладення вказаного договору та про те, що оспорюваний договір був укладений СП ТОВ «Нива Переяславщини» під впливом обману спростовуються вказаним.

У вказаній постанові апеляційний господарський суд також встановив, що 11.07.2016 додатковою угодою №1 до договору оренди №250/2015 від 22.04.2015 змінено реквізити оплати орендодавця та змінено одержувача з ФОП Савченко Н.М. на ФОП Лисич Н.М., зі слів ФОП Лисич Н.М., даний пункт ніколи не виконувався СП ТОВ «Нива Переяславщини». Крім того, 31.08.2016 додатковою угодою до договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 даний договір було розірвано за взаємною згодою сторін, однак, за твердженням ФОП Лисич Н.М., в подальшому цей факт було проігноровано СП ТОВ «Нива Переяславщини». 01.09.2016 між ФОП Лисич Н.М. та СП ТОВ «Нива Переяславщини» укладено договір оренди №365/2016 від 01.09.2016 та підписано Акт приймання-передачі приміщення магазину в оренду до договору оренди №365/2016 від 01.09.2016.

Як слідує з пояснень сторін (в т. ч. викладених у заявах по суті спору) та ніким не заперечується, ФОП Савченко Н.М., ФОП Лисич Н.М. та ОСОБА_2 пов`язані родинними зв`язками. Так, ФОП Савченко Н.М. є матір`ю ФОП Лисич Н.М. та ОСОБА_2 , які, у свою чергу, є рідними сестрами. ОСОБА_8 є сином ФОП Лисич Н.М.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017 у справі №760/798/17 (провадження № 2-/761/126/17), яке набрало законної сили, Савченко Н.М. визнано недієздатною, а ОСОБА_2 призначено її опікуном. Зі змісту цього рішення випливає, що Чудакова О.М. і Чудаков С.В. звернулись до суду з відповідними заявами ще 18.01.2017, свої вимоги обґрунтовували тим, що Савченко Н.М. страждає на гіпертонічну хворобу, синдром Паркінсона. Через хвороби поступово стала втрачати здатність до нормального спілкування, адекватної оцінки ситуації, стала погано розуміти свої дії та не може самостійно здійснювати потреби своєї життєдіяльності, тому потребує опіки. У справі було проведено судову психіатричну експертизу, із висновку якої вбачається, що Савченко Н.М. страждає на органічне ураження головного мозку, судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, цисциркуляторна енцефалопатія), за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України у свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями ЦК України та ст. ст. 283-291 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За визначенням ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або рішення суду.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною другою статті 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-УІ) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше ЗО квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Частиною четвертою статті 28 Закону № 3038-УІ передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

Оскільки тимчасова споруда не є нерухомістю, то законом не вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору відчуження чи оренди такої споруди, відсутня необхідність державної реєстрації вказаного майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 року у справі № 755/16157/15-ц.

Крім того, відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Майно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Суд встановив, що ОСОБА_5 (замовник) 05.01.2013 за Актом №7 прийому-передачі виконаних робіт прийняла від ФОП Ткаченко А.О. (виконавець) послугу - виготовлення під ключ торгового павільйону розміром 7,05-4,25 м. у кількості 1 шт на суму 80 000,00 грн (т. 1, а. с. 163). Згідно з довідкою від 17.01.2014 ОСОБА_7 (виконавець) виготовив зі своїх матеріалів та продав 05.01.2013 ОСОБА_5 торговий павільйон з металопрофілю розміром 7,05 х 4,25 метри згідно договору №31 від 23.08.2012. Гроші сплачені повністю (т. 1, а. с. 196).

З наведеного випливає, що Лисич Н.М. на підставі договору купівлі-продажу отримала у власність рухоме майно - торговий павільйон, що в подальшому став предметом оренди за наведеними вище договорами.

Матеріали справи не містять доказів того, що в наступному цей павільйон був переданий ФОП Савченко Н.М. на підставі письмового договору (купівлі-продажу, дарування, оренди, права користування тощо).

У відповіді на відзив (т. 1, а. с. 130) ФОП Лисич Н.М. повідомила, що до підписання договору №365/2016 від 01.09.2016 павільйон був наданий в користування її матері - Савченко Н.М. , однак ці правовідносини не були належним чином врегульовані (оформлені), що в наступному ускладнило вирішення спору.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи присутні декілька Паспортів прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на зупинці «Школа» в напрямку Київ-Обухів за 2013-2018 роки, в яких замовником визначено ФОП Савченко Н.М. Водночас апеляційний суд враховує, до п. 1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (в редакції, що була чинною на час виникнення і існування спірних правовідносин, далі - Порядок):

замовник - суб`єкт господарювання, який має намір розмістити ТС на підставі паспорта прив`язки ТС;

паспорт прив`язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території

Згідно з пп. 2.2 Порядку замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Ці та інші норми Порядку, а також інші норми законодавства не визначають, що Паспорт прив`язки засвідчує (підтверджує) право власності замовника на тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності.

Наведені вище обставини в сукупності презюмують право власності ОСОБА_5 на торговий павільйон.

Суд встановив, що первісно СП ТОВ «Нива Переяславщини» користувалось приміщенням магазину площею 30 кв. м за адресою: Київська обл., м. Обухів, зупинка «Школа», на підставі укладеного 22.05.2015 з ФОП Савченко Н.М. договору оренди №250/2015.

З урахуванням того, що Лисич Н.М. і Савченко Н.М. перебували у близьких родинних відносинах, колегія суддів цілком допускає правомірність використання Савченко Н.М. торгового павільйону, що належить її донці, у своїй господарській діяльності на підставі формально не оформлених домовленостей до певного моменту.

31.08.2016 додатковою угодою до договору оренди №250/2015 від 22.07.2015 даний договір було розірвано за взаємною згодою сторін - ФОП Савченко Н.М. та СП ТОВ «Нива Переяславщини».

01.09.2016 ФОП Лисич Н.М. та СП ТОВ «Нива Переяславщини» уклали щодо цього ж приміщення магазину договір оренди №365/2016 та підписали Акт приймання-передачі приміщення магазину в оренду до договору оренди №365/2016.

Виходячи з обставин, встановлених у справі, а також постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №911/1363/19, СП ТОВ «Нива Переяславщини» не спростувало презумпцію правомірності договору оренди №365/2016, обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню сторонами.

У матеріалах справи відсутні докази, які свідчили би про повернення СП ТОВ «Нива Переяславщини» позивачці приміщення магазину.

02.01.2018 СП ТОВ «Нива Переяславщини» уклало з ФОП Савченко Н.М. в особі представника ОСОБА_2, що діяла на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017, договір оренди (магазину) №122/2018 терміном до 30.11.2020.

30.09.2018 додатковою угодою до договору №122/2018 Чудакова О.М. (орендодавець) та СП ТОВ «Нива Переяславщини» (орендар) дійшли згоди достроково припинити дію договору з 30.09.2018 та засвідчили передачу приміщення від орендаря до орендодавця в належному стані.

Таким чином, СП ТОВ «Нива Переяславщини» перестало використовувати та звільнило об`єкт оренди, передавши його ОСОБА_2 30.09.2018.

При цьому докази повернення відповідачем на користь ФОП Лисич Н.М. об`єкта рухомого майна - приміщення магазину у матеріалах справи відсутні.

Наведені вище обставини щодо дій ОСОБА_2 в інтересах Савченко Н.М. як суб`єкта підприємницької діяльності апеляційний суд сприймає критично, зважаючи на таке.

Як уже зазначалось, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2017 у справі №760/798/17 (провадження № 2-/761/126/17), яке набрало законної сили принаймні станом на 07.11.2017, Савченко Н.М. визнано недієздатною, а Чудакову О.М. призначено її опікуном.

Згідно з ч. 1 ст. 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 54 ЦК України якщо фізична особа-підприємець визнана безвісно відсутньою, недієздатною чи її цивільна дієздатність обмежена або якщо власником майна, яке використовувалося у підприємницькій діяльності, стала неповнолітня чи малолітня особа, орган опіки та піклування може призначити управителя цього майна.

Орган опіки та піклування укладає з управителем договір про управління цим майном.

При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах особи, яка є власником майна.

У договорі про управління майном встановлюються права та обов`язки управителя.

Орган опіки та піклування здійснює контроль за діяльністю управителя майном відповідно до правил про контроль за діяльністю опікуна і піклувальника.

Договір про управління майном припиняється, якщо відпали обставини, на підставі яких він був укладений.

Третя особа у справі Чудакова О.М. не надала доказів дотримання нею наведених норм закону.

Таким чином, після розірвання 31.08.2016 сторонами (ФОП Савченко Н.М. та СП ТОВ «Нива Переяславщини») договору оренди №250/2016 СП ТОВ «Нива Переяславщини» 01.09.2016 уклало з ФОП Лисич Н.М. договір №365/2016 та в цей же день отримало від ФОП Лисич Н.М. за актом приймання-передачі орендоване майно, докази повернення якого СП ТОВ «Нива Переяславщини» з оренди позивачці у визначеному договором №365/2016 порядку відсутні; також відсутні докази сплати орендної плати за договором №365/2016 в період з 01.09.2016 по 01.10.2018 (апеляційний господарський суд додатково відзначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі стверджує, що не здійснював орендних платежів за договором №365/2016).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з СП ТОВ «Нива Переяславщини» відповідача орендної плати за вказаним договором та за наведений період на загальну суму 225000,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги СП ТОВ «Нива Переяславщини» про те, що ФОП Лисич Н.М. у заяві про збільшення позовних вимог визнала, що строк дії договору №365/2016 від 01.09.2016 закінчився 06.09.2016 на підставі п. 6.5 договору, апеляційний господарський суд відзначає, що місцевий господарський суд відмовив у прийнятті до розгляду вказаної заяви ФОП Лисич Н.М.

Щодо заяви ФОП Лисич Н.М. про збільшення позовних вимог.

У лютому 2019 року ФОП Лисич Н.М. звернулась до господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просила стягнути з СП ТОВ «Нива Переяславщини» 225 000,00 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди №365/2016 від 01.09.2016 за період з 01.09.2016 по 01.10.2018.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.05.2019 закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.06.2020 зупинено провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/1363/19.

26.01.2022 ФОП Лисич Н.М. звернулась до Господарського суду Київської області із заявою про збільшення позовних вимог, у якій посилається на неповернення відповідачем об`єкта оренди у період після закінчення з 06.09.2016 (на підставі п. 6.5 договору) строку дії договору №365/2016 від 01.09.2016 та просить стягнути з СП ТОВ «Нива Переяславщини» 450 000,00 грн неустойки відповідно до ст. 785 ЦК України за період з вересня 2016 року по вересень 2018 року.

Ухвалою господарського суду від 07.02.2022 поновлено провадження у справі №911/339/19; призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 16.03.2022.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто позивачу заяву про збільшення позовних вимог.

Лисич О.М. (котрий як правонаступник ФОП Лисич Н.М. замінив позивачку) з таким висновком суду не погодився, у зв`язку з чим звернувся з апеляційною скаргою.

З огляду на доводи апеляційної скарги (наведені вище за текстом цієї постанови), колегія суддів зазначає таке.

Зміст оскаржуваного рішення свідчить, що суд визначив дві підстави, за яких не прийняв подану ФОП Лисич Н.М. заяву, а саме:

- позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог з пропуском встановленого ст. 46 ГПК України строку і при цьому не навела обґрунтованих причин неподання відповідної заяви до закінчення підготовчого засідання;

- під виглядом збільшення розміру позовних вимог позивачка подала нові вимоги. Суд встановив, що позивачка в даному випадку не збільшила позовні вимоги, а доповнила іншими, заявленими з інших підстав, оскільки первісні вимоги було заявлено як стягнення орендної плати, а додаткові вимоги згідно з наданими обґрунтуваннями заявлені як неустойка, нарахована у зв`язку із простроченням виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Щодо строку подання заяви про збільшення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (ч. 3 ст. 46 ГПК України).

Суд встановив, що заяву про збільшення позовних вимог позивачка подала після закінчення підготовчого провадження і в цій заяві просила суд поновити строк на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Щодо посилань позивачки у заяві про збільшення позовних вимог та скаржника у апеляційній скарзі на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 колегія суддів відзначає, що у вказаній постанові Північний апеляційний господарський суд зазначив, що Верховний Суд у постанові від 29.11.2018 у справі №910/22824/17 звернув увагу на те, що законодавець чітко встановлює певні строки для вчинення певних процесуальних дій, визначаючи їх, в т. ч., і певними стадіями судового процесу. При цьому законодавець розрізняє строки «до закінчення підготовчого провадження» та «до початку судового розгляду справи по суті», зокрема, наприклад, надаючи позивачу право змінити предмет або підстави позову, а також збільшити або зменшити розмір позовних вимог саме до закінчення підготовчого засідання.

Наведене повністю відповідає приписам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України та свідчить про правомірність висновку місцевого господарського суду про пропуск позивачкою строку на подання заяви про збільшення позовних вимог, оскільки ця заява була подана після закінчення підготовчого провадження.

Щодо доводів позивачки та апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог колегія суддів відзначає, що ФОП Лисич Н.М. не навела таких підстав у розумінні чинного процесуального закону, оскільки (і про це вірно вказує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу) відсутні підстави визнати поважними причини пропуску процесуального строку з причини лише зміни судової практики за відсутності інших обставин щодо поважності причин пропуску відповідного строку.

Щодо вимог заяви про збільшення позовних вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в т.ч. щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

У первісно поданій позовній заяві ФОП Лисич Н.М. просила стягнути з СП ТОВ «Нива Переяславщини» 225 000,00 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди №365/2016 від 01.09.2016 за період з 01.09.2016 по 01.10.2018. За текстом позовної заяви ФОП Лисич Н.М. зазначила, що «враховуючи те, що жодна із сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору, на поточний момент строк дії договору визначається періодом з 01.09.2016 по 01.06.2019».

Заява про збільшення позовних вимог обґрунтована тим, що СП ТОВ «Нива Переяславщини» не повернуло об`єкт оренди у період після закінчення з 06.09.2016 (на підставі п. 6.5 договору) строку дії договору №365/2016 від 01.09.2016; вимогою цієї заяви є стягнення з СП ТОВ «Нива Переяславщини» 450 000,00 грн неустойки відповідно до ст. 785 ЦК України за період з вересня 2016 року по вересень 2018 року.

При цьому у поданій заяві відсутні первісно заявлені вимоги про стягнення з СП ТОВ «Нива Переяславщини» 225 000,00 грн заборгованості з орендної плати; стягнення 450 000,00 грн неустойки є єдиною вимогою заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ФОП Лисич Н.М. у поданій заяві фактично одночасно змінила і предмет, і підстави позову, що є недопустимим, а тому місцевий господарський суд правомірно відмовив у прийнятті цієї заяви.

Щодо заміни ФОП Лисич Н.М. правонаступником ОСОБА_1 .

У червні 2022 року ФОП Лисич Н.М. звернулась до Господарського суду Київської області із заявою про заміну учасника справи його правонаступником, у якій просить замінити позивача ФОП Лисич Н.М. її правонаступником ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої заяви ФОП Лисич Н.М. зазначила про укладення нею з ОСОБА_1 23.09.2019 договору про відступлення права вимоги (цесії) №1, копію якого надала у матеріали справи.

Згідно з п. 1.1 договору про відступлення права вимоги (цесії) №1 ФОП Лисич Н.М. (первісний кредитор) безоплатно відступила, а ОСОБА_1 (новий кредитор) прийняв право вимоги, що належить первісному кредиторові, і став кредитором за договором №365/2016 від 01.09.2016, укладеним між первісним кредитором та СП ТОВ «Нива Переяславщини».

Відповідно до п. 1.2 за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором, всіх сум, що не виплачені боржником станом на момент підписання даного договору, а також сум грошових зобов`язань, що можуть виникнути у майбутньому, зокрема, але не виключно: орендної плати за договором оренди №365/2016 від 01.09.2016, пені, штрафів, неустойки, включаючи право первісного кредитора на відшкодування заподіяних збитків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням умов основного договору боржником у встановленому законом порядку.

Право вимоги первісного кредитора до боржника на суму 225 000,00 грн за основним договором підтверджується наступними оригіналами документів, які є невід`ємною частиною цього договору і передаються первісним кредитором новому кредитору в момент підписання сторонам договору: договір оренди №365/2016 від 01.09.2016; акт приймання-передачі приміщення магазину в оренду до договору оренди №365/2016 від 01.09.2016. Новий кредитор має право вимагати, а первісний кредитор зобов`язаний надати всі наявні в нього документи, що підтверджують право вимоги за даним договором (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору сторони узгодили, що підписанням цього договору сторони підтверджують передачу первісним кредитором новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за основним договором. Одночасно з підписанням цього договору первісний кредитор повідомляє боржника про відступлення права вимоги за усіма майновими зобов`язанням боржника зазначеними в п. 1.2 даного договору. Обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на первісного кредитора.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 5.1 договору).

Вказаний договір підписаний сторонами, а відтак набрав чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок переведення своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Такий статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які відповідно до ст. 599 ЦК України припиняються, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Отже, заміна кредитора у зобов`язанні допускається шляхом відступлення права вимоги протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

За ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Статтею 52 ГПК України визначено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

За таких підстав правомірним є висновок місцевого господарського суду, що матеріалами справи підтверджується передання позивачкою на користь гр. ОСОБА_1 прав вимоги за зобов`язаннями, що виникли за договором оренди від 01.09.2016 №365/2016.

Доводи скаржника про те, що ФОП Лисич Н.М. не надала у матеріали справи укладений з ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги (цесії) №1 спростовуються наявними у справі матеріалами, у яких наявна копія цього договору, надана як додаток до заяви про заміну учасника справи його правонаступником (т. 2, а. с. 154-155) і така копія договору є ідентичною тій, що була надана СП ТОВ «Нива Переяславщини» із заявою №01-0311/03-03 від 23.02.2022 (т. 2, а. с. 137-138).

Усі інші доводи апеляційної скарги з посиланням на ненадання ФОП Лисич Н.М. договору про відступлення права вимоги (цесії) №1 колегія суддів не розглядає, оскільки встановлена наявність такого договору у справі.

Місцевий господарський суд надав належну оцінку доводам відповідача, пов`язаним зі статусом ОСОБА_1 (який не є ФОП) та врахував правову позицію Верховного Суду в постанові від 25.10.2021 №910/1041/15-г, відповідно до якої господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася фізичною особою-підприємцем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18); таким чином, права вимоги можуть бути набуті фізичною особою, що не є підприємцем за договором, за яким кредитором є фізична особа-підприємець. У такому разі така особа набуває прав процесуального правонаступника у господарській справі незалежно від наявності в неї статусу ФОП.

Колегія суддів вважає такі висновки місцевого господарського суду правомірними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.08.2022 у справі №911/339/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржників.

4. Справу №911/339/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.06.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова