ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" травня 2023 р. Справа № 924/556/23

м. Хмельницький

Суддя Господарського суду Хмельницької області Музика М.В., розглянувши матеріали

заяви підприємства з іноземними інвестиціями "ВІП-Рент", м. Київ про видачу судового наказу про стягнення з боржника товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький заборгованості в розмірі 6 092,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2023 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла заява підприємства з іноземними інвестиціями "ВІП-Рент", м. Київ про видачу судового наказу про стягнення з боржника товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький заборгованості в розмірі 6 092,60 грн.

На обґрунтування вимог про видачу судового наказу заявник стверджує, що 04.11.2014 року між ним та боржником - ТОВ "ТД "Фаворит-Авто" () укладено договір на сервісне обслуговування №С846.

В подальшому, 01.07.2022 року між ПІІ "ВІП-Рент" та ТОВ "ТД "Фаворит Авто" () укладено аналогічний договір на сервісне обслуговування №С454.

ТОВ "ТД "Фаворит Авто" () виставлено заявнику рахунок на оплату 6092,60 грн. за послуги, надані згідно договору від 01.07.2022 року №С454.

Проте, при перерахуванні коштів для ТОВ "ТД "Фаворит Авто" () заявником помилково вказано отримувачем боржника - ТОВ "ТД "Фаворит-Авто" (), якому і перераховано 6092,60 грн. за послуги, надані ТОВ "ТД "Фаворит Авто" () згідно договору №С454 від 01.07.2022 року.

Оскільки боржником послуги на вказану суму не надавались, роботи не здійснювались, добровільно кошти не повернуто, вважає підставним стягнення 6092,60 грн. заборгованості шляхом видачі судового наказу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2023 року вказану заяву передано для розгляду судді Музиці М.В.

За результатами аналізу заяви з доданими документами суд дійшов висновку про відмову в видачі судового наказу з наступних мотивів.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4)інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

У випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України) не вважаються грошовими зобов`язаннями, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Грошовим є зобов`язання, що передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, зі змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та в постанові від 17.03.2020 по справі №922/2413/19.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави ст. 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вбачається з матеріалів заяви, 01.07.2022 року між заявником та іншою юридичною особою - ТОВ "ТД "Фаворит Авто", укладено договір на сервісне обслуговування. Останнім 09.08.2022 року виставлено заявнику рахунок №СФА-Т-А6039 на сплату 6092,60 грн. Вказані кошти було перераховано ПІІ "ВІП-Рент" 12.08.2022 року згідно платіжної інструкції №25201 із призначенням платежу "за ТО рахунок 6039 від 09.08.2022 року". Проте, при заповненні платіжних реквізитів помилково вказано отримувачем боржника - ТОВ "ТД "Фаворит-Авто".

З викладеного слідує, що кошти, які просить стягнути з боржника заявник, набуті ТОВ "ТД "Фаворит-Авто" не на підставі договору №С846 на сервісне обслуговування від 04.11.2014 року, а внаслідок помилкового перерахування коштів від заявника, що стверджується також ПП "ВІП -Рент" у заяві про видачу судового наказу та у фінансовій вимозі від 20.04.2023 року.

Таким чином, стягнення з ТОВ "ТД "Фаворит-Авто" суми коштів у розмірі 6092,60 грн. не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання за договором №С846 на сервісне обслуговування від 04.11.2014 року; за своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як безпідставно отримані кошти, не може розцінюватись як грошове зобов`язання за договором.

Отже, заявлена підприємством з іноземними інвестиціями "ВІП-Рент" вимога не відповідає приписам ст. 148 ГПК України, так як заявлена до стягнення сума не є заборгованістю за договором.

Згідно з п. 3 ч. 1-2 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 150-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

відмовити підприємству з іноземними інвестиціями "ВІП-Рент", м. Київ у видачі судового наказу про стягнення з боржника товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький заборгованості в розмірі 6 092,60 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи; заявнику в електронний кабінет