УХВАЛА

26 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/5520/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Євстигнеєва Н.М.)

від 20.12.2022

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Антонік С.Г., судді - Березкіна О.В., Дармін М.О.)

від 19.04.2023

у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна логістична група "Меркурій"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфара"

про стягнення 18 626 515,94 грн

ВСТАНОВИВ:

1. У червні 2021 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна логістична група "Меркурій" (далі- Товариство) про стягнення 18 626 515,94 грн збитків, завданих майну Залізниці.

2. Позов обґрунтований тим, що внаслідок сходження 8-ми вагонів з колії, одним з яких був вагон № 63554257 (власник - Товариство), Залізниці завдано матеріальні збитки, пов`язані з поновленням пристроїв та ремонту колії на суму 18 634 474,15 грн. Позивач вважає, що вина відповідача полягає у незабезпеченні ним відповідності вагона № 63554257, який експлуатується в загальній мережі залізниць, вимогам статті 36 Закону України "Про транспорт", статей 3, 10, 11 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 68 Статуту залізниць України, пунктів 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом МТУ від 20.12.1996 №411. Протиправність поведінки підтверджується звітом НДКТІ АТ "Укрзалізниця", яким встановлено, що Товариство навмисно порушило конструктивну цілісність бокової рами вагону та в подальшому намагалося приховати даний факт шляхом самовільного нанесення індивідуальних номерів та року виготовлення.

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2023, у задоволенні позову відмовлено.

4. Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що встановлене комісійним обслідуванням та Звітом НДКТІ АТ "Укрзалізниця" навмисне порушення конструктивної цілісності бокової рами вагону відповідачем, матеріалами справи не підтверджено. Склад цивільного правопорушення в діях Товариства відсутній, оскільки Залізниця не довела вини та протиправність дій (бездіяльність) Товариства.

Зокрема, суди зазначили, що:

- вагон № 63554257, після придбання Товариством у власність, не знаходився у його фактичному володінні, оскільки у період з 01.08.2018 по 06.02.2021 постійно перебував на коліях загальної мережі залізниць;

- Правилами технічної експлуатації залізниць України обов`язок слідкувати за технічним станом вагонів, які використовуються для перевезення вантажів, і допускати до перевезення лише справні в технічному стані вагони покладено на позивача;

- власник вагона позбавлений можливості контролю за технічним станом вагонів.

5. 08.05.2023 Залізниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

6. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

7. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

8. Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

9. У касаційній скарзі скаржник визначає підставою касаційного оскарження наявність випадків, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

10. Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої цієї статті (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

11. В обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження судових рішень, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України щодо визначення стандарту доказування "вірогідності доказів", належності та допустимості доказів у випадку відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яке знаходиться у власності відповідача. Однак, зазначена норма не охоплює визначення стандарту доказування. Скаржник не наводить обґрунтування, як саме відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, та у який спосіб необхідно сформувати єдину практику її застосування.

12. Також у касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм права, а саме:

- частини першої статті 1187 Цивільного кодексу України, оскільки суди не дослідили чи діяльність відповідача у цьому випадку пов`язана з використанням транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки;

- статті 68 Статуту залізниць України, оскільки судами залишено поза увагою, що при технічному огляді вагонів під навантаження скритий дефект вагона виявити візуально не можливо, і не врахували, що актом службового розслідування катастрофи причиною було встановлено саме несправність вагона;

- пунктів 2.1.10 та 3.1.2, якими встановлено обов`язок відповідача забезпечувати технічний стан вагона вимогам, які встановлені для вагонів інвентарного парку;

- статті 36 Закону України "Про транспорт", статей 3, 10, 11 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 68 Статуту залізниць України, пунктів 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України. Скаржник не погоджується з висновками суду попередніх інстанцій, що посадові особи вагонного депо мали об`єктивну можливість виявити факт пошкодження вагону. Зазначає, що причиною сходу стала несправність вагону через невиконання власником вимог зазначених норм права, при цьому, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що пошкодження вагону сталося не з його вини.

Проте в цій частині касаційної скарги скаржник не визначає підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України щодо застосування зазначених норм права та не наводить відповідного обґрунтування.

13. Верховний Суд зазначає, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої зазначеної статті як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

14. Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

15. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

16. При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

17. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

18. У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

19. Відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

20. Так, у касаційній скарзі скаржник визначає підставою касаційного оскарження пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України у взаємозв`язку з пунктом 3 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження до закінчення розгляду справи у кримінальному провадженні № 0000039, встановлені факти якого, матимуть преюдиціальне значення для вирішення справи, яка переглядається. Однак, в обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник не посилається, які саме норми процесуального права порушили суди попередніх інстанцій.

21. Посилаючись на порушення частини другої статті 50 ГПК України, оскільки суд першої інстанції не залучив до участі у справі ТОВ "Дослідно-механічний завод "Карпати", в якого на гарантійному терміні перебував вагон № 63554257, скаржник не визначає підставу для скасування судового рішення, передбачену статтею 310 ГПК України.

22. Також, відповідно до пункту 6 частини другої статті 290 ГПК України в касаційній скарзі повинні бути зазначені вимоги особи, яка подає скаргу.

23. Верховний Суд зазначає, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні узгоджуватися з визначеними скаржником підставами касаційного оскарження судових рішень.

24. В прохальній частині касаційної скарги скаржник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення. Водночас підставою касаційного оскарження визначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з огляду на процесуальні порушення з передбачених частиною третьою статті 310 цього Кодексу.

25. Зазначення у касаційній скарзі цієї підстави касаційного оскарження, є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

26. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

27. Отже описова частина касаційної скарги містить протиріччя з її прохальною частиною.

28. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пунктів 5, 6 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

29. Також відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

30. Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

31. Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

32. Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

33. Відповідно до вимог касаційної скарги заявник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 558 795,48 грн (1,5% від 18 626 515,94 грн * 200%).

34. До касаційної скарги скаржник не додав документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, тому касаційна скарга також підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України для надання строку на усунення встановлених недоліків в частині сплати судового збору.

35. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

36. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пунктів 5, 6 частини другої, пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2023 у справі № 904/5520/21 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пунктів 5, 6 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у цій ухвалі;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання;

- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 558 795,48 грн.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

4. Роз`яснити представникам учасників справи обов`язок зареєструвати офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі осіб, які передбачені частиною шостою статті 6 ГПК України. Інші особи, які не зазначені в цій нормі, реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова