ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023м. ДніпроСправа № 904/72/23

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний", м. Одеса

до відповідача-1: Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків", м. Дніпро

до відповідача-2: Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс", м. Дніпро

до відповідача-4: ОСОБА_1 , м. Дніпро

про стягнення 2 981 928,82 грн., -

Суддя Бажанова Ю.А.

Секретар судового засідання Боваровська Г.П.

Представники:

від позивача: Кувшинова Валерія Петрівна, довіреність № 1118202 від 13.09.2022, адвокат

від відповічяа-1: не з`явився

від відповічяа-2: не з`явився

від відповічяа-3: не з`явився

від відповічяа-4: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Південний" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить:

- стягнути солідарно з Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків"; Акціонерного товариства "Дніпроважмаш"; Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс"; ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний", заборгованість за кредитним договором №BL2019-04450 від 21.11.2019 року в сумі 2 981 928,82 гривень 82 коп., з яких: 2 561 000,00 гривень 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 420 928,82 гривень 82 коп. - заборгованість за процентами;

- стягнути в рівних частках з Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків"; Акціонерного товариства "Дніпроважмаш"; Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс"; ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" грошові кошти у сумі 208 328,37 гривень 37 копійок в рахунок погашення понесених позивачем судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 22.02.2023.

09.02.2023 від представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" надійшла заява про участь його представника у судовому засіданні призначеному на 22.02.2023 а також у всіх наступних засіданнях по справі №904/72/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2023 ухвалено клопотання представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №904/72/23 задовольнити; призначено справу до розгляду по суті в судове засідання на 22.02.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon", для представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний".

21.02.2023 від Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання в якому просить відкласти підготовче засідання у справі на іншу дату.

У судове засідання, яке відбулося 22.02.2023, з`явився представник позивача, інші представники сторін не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2023 відкладено підготовче судове засідання у справі на 21.03.2023.

07.03.2023 від Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" про стягнення заборгованість за кредитним договором посилаючись на те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом 23.12.2022 року - у період дії для відповідача-1 форс-мажорних обставин. Прострочення виконання відповідачем-1 свого обов`язку з повернення кредиту продовжує тривати та обумовлене дією надзвичайних, невідворотних та об`єктивних форс-мажорних обставин. Зважаючи, що строк виконання зобов`язань за договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин, звернення позивача до суду із вимогами про сплату заборгованості за Кредитним договором є передчасним, та такими, що суперечать чинному законодавству України. І тому в задоволенні цих вимог позивачу повинно бути відмовлено.

Також зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 420 928,82 не підлягають задоволенню. Вважає, що з поданих позивачем документів не можливо встановити за який період, за якою ставкою позивач нарахував проценти. Відсутній будь який розрахунок нарахованих процентів. Не зрозуміло чи враховує заявлена до стягнення сума процентів суми, які Акціонерне товариство "Дніпропетровський завод прокатних валків" сплачував протягом 2022 року. Перевірити чи вірно визначена сума процентів не можливо. Так, відповідно до додаткової угоди до Кредитного договору 14.01.2022 процентна ставка за користування кредитом є змінюваною і складається з розміру облікової ставки НБУ (процентів річних) +7 % та станом на 12.01.2022 року складає 16 процентів річних. Відповідно до п. 1.1.1.4 Банк зобов`язується письмово повідомляти Позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Письмових повідомлень згідно п. 1.1.1.4 та у відповідності до Кредитного договору відповідач-1 не отримував.

Отже відповідач-1 вважає, що застосуванню під час визначення розміру процентів за користування кредитом підлягає ставка в 16%.

Також зазначає, що 30.12.2021 Акціонерне товариство "Дніпропетровський завод прокатних валків" сплатило нараховані за грудень 2021 р. проценти за користування кредиту в сумі 37 656,97 грн. Проценти за 31.12.2021 в сумі 1 227,11 грн. сплачувались вже у 2022 році. Загалом, за 2022 рік Акціонерне товариство "Дніпропетровський завод прокатних валків" сплатило проценти за користування кредитом у 2022 році в розмірі 280 677,78 грн. Несплачений залишок процентів станом на 13.12.2022 року складає 118 090,23 грн (із розрахунку 398 768,01 грн. - 280 677,78 грн.). Таким чином вважає, що сума процентів, яка заявлена позивачем до стягнення в розмірі 420 928, 82 грн є безпідставною, необґрунтованою, такою, що не відповідає умовам Кредитного договору і не підлягає стягненню.

Також Акціонерне товариство "Дніпропетровський завод прокатних валків" заперечує проти суми гонорару за прийняття рішення на користь замовника які пов`язані з розглядом справи.

У судове засідання, яке відбулося 21.03.2023, з`явився представник позивача, інші представники сторін не з`явилися.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.03.2023 представник позивача повідомив про отримання відзиву на позов, підготовки заперечень на нього та просив відкласти підготовче провадження для надання часу відповідачам ознайомитись із запереченнями.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче судове засідання у справі на 12.04.2023.

05.04.2023 від представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив в якій просить задовольнити позов. Звертає увагу суду на те, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач-1 підтверджує факт укладення кредитного договору №ВL2019-04450 від 21.11.2019 та додаткових угод до нього, а також договорів на забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, встановлених на їх підставі зобов`язань та розмір цих зобов`язань на певну дату. В тому числі, відповідачем-1 повністю визнається, прострочена сума заборгованості власне за кредитом у розмірі 2 561 000,00 гривень 00 коп., що є предметом позову у даній справі.

Щодо посилань відповідача-1 на те, щодо нарахування суми процентів, вважає, що дані твердження є такими, що не відповідають дійсності та обставинам справи, посилаючись на те, що за умовами пункту 1.1.1.1.1 договору Банк має право змінювати процентну ставку самостійно в порядку, зазначеному в п. 1.1.1.2. цього Договору. Періодом зміни процентної ставки є дата, в яку відбувається зміна облікової ставки НБУ згідно до відомостей сайту Національного Банку України.

При цьому, зазначає, що відповідно до п. 6.7. Кредитного договору, повідомлення між сторонами договору можуть здійснюватися як у письмовій, так і в електронній формі. Повідомлення вважаються належним чином врученими, якщо вони направлені на адреси Сторін, зазначені в розділі 7 цього договору кур`єрською службою або будь-яким поштовим оператором, або направлені за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами (в т.ч. направлені засобами електронної пошти або за допомогою електронної системи "клієнт-банк"), або отримані під розписку. Кожна із сторін не несе відповідальність за неотримання або несвоєчасне отримання іншою Стороною письмової (поштової) кореспонденції, направленої на її адресу, що вказана у Розділі 7 цього Договору та/або на іншу адресу, яка стала відома Сторонам згідно письмового повідомлення сторін одна одній.

Відповідно до п. 10.5. договору Банківського рахунку №ВА/1/0301/0051903 від 28.09.2018 року, Сторони також погодили у разі підключення Клієнта до системи дистанційного обслуговування ІРОВЗ Банк має право надсилати будь-які повідомлення за цим Договором за допомогою системи дистанційного обслуговування іFODS та ці повідомлення вважаються належним чином отриманими клієнтом.

Підтвердженням підключення відповідача-1 до системи іFODS є його заява від 10.11.2021.

У зв`язку зі зміною 03.06.2023 року розміру облікової ставки НБУ Позичальника було Повідомлено про зміну з 03.06.2023 року процентної ставки за користування кредитом. Повідомлення від 03.06.2022 року №7321560, відповідно до п.6.7. Кредитного договору та п.10.5. Договору банківського рахунку, було направлено відповідачу-1 03.06.2022 року за допомогою системи дистанційного обслуговування іFODS, що підтверджується скриншотом з іFODS, який додається до даної відповіді. Відповідно, повідомлення від 03.06.2022 року №7321560 про зміну відсоткової ставки, є належним чином отриманим відповідачем-1. Таким чином, вказане спростовує доводи відповідача-1 про те, що банк не направляв на його адресу жодних повідомлень.

Крім того, позивач зазначає, що повідомлення про зміну відсоткової ставки також направлялося на адресу поручителів за кредитним договором, підтвердженням чого є рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового відправлення №780 та № 772, що є доказами отримання поручителями повідомлення про зміну відсоткової ставки.

Також, додатково до розрахунку заборгованості долученого до позовної заяви, на підтвердження суми заборгованості за процентами, позивачем надано детальний розрахунок нарахованих процентів за кредитним договором №ВL2019-04450 від 21.11.2019 року за період з 31.12.2021 року по 15.03.2023, який було обраховано відповідно до п.2.2. кредитного договору, який зокрема передбачає, що проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у період та 360 днів у році. У наданому розрахунку детально відображено суму заборгованості на яку здійснюється нарахування, початкова та кінцева дати нарахування та кількість днів у період нарахування, процентна ставка за якої здійснюється нарахування, сума нарахованих процентів та сума сплачених процентів.

На підставі вищевикладеного позивач вважає, що сума процентів за кредитним договором була обрахована за ставкою, відповідно до умов кредитного договору та станом на 15.03.2023 року з урахуванням здійснення відповідачем-1 оплат за кредитним договором та складає 517 272,14грн. Таким чином, заявлена сума до стягнення процентів у розмірі 420 928,82 грн. станом на 15.03.2023 є обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з мінуванням приміщення Господарського суду Дніпропетровської області призначене судове засідання на 12.04.2023 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2023 призначено підготовче засідання на 02.05.2023.

У судове засідання, яке відбулося 02.05.2023, з`явився представник позивача інші представники сторін в судове засідання не з`явились.

У підготовчому засіданні 02.05.2023 господарським судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в засіданні на 30.05.2023.

У судове засідання, яке відбулося 30.05.2023, представники відповідачів-1,2,3,4 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа на електронні адреси сторін, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (№884 отримано відповідачем-1 16.05.2023, №876 отримано відповідачем-2 10.05.2023, №868 отримано відповідачем-3 12.05.2023), а також оголошенням про виклик ОСОБА_1 (в порядку частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні, яке відбулося 30.05.2023, представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 30.05.2023 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2019 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Південний", (надалі - Банк) та Акціонерним товариством "Дніпропетровський завод прокатних валків", (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір №ВL2019-04450, відповідно до умов якого, з урахуванням внесених додатковими угодами змін, Банк зобов`язався відкрити Позичальнику кредитну лінію (надалі - кредит), а Позичальник зобов`язався повернути кредит згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії не пізніше 15 березня 2022 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі встановленому згідно п. 1.1.1. Кредитного договору (пункт 1.1. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.01.2022).

Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.01.2022 процентна ставка за користування кредитом є змінюваною, складається з розміру облікової ставки НБУ (процентів річних) +7% та станом на 12.01.2022 року складає 16% (шістнадцять) процентів річних.

За приписами пункту 1.1.1.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.01.2022 Банк має право змінювати процентну ставку самостійно в порядку, зазначеному в пункті 1.1.1.2. цього договору. Періодом зміни процентної ставки є дата, в яку відбувається зміна облікової ставки НБУ згідно до відомостей сайту Національного Банку України.

Розмір процентної ставки за користування Кредитом збільшується або зменшується при зміні облікової ставки НБУ та розраховується за формулою:

Значення Індексу (процентів річних) + 7% (сім процентів річних), де Індекс - це облікова ставка НБУ, розмір якої використовується для визначення змінюваної процентної ставки на відповідну дату розрахунку.

Максимальний розмір процентної ставки за користування кредитом становить 30% (тридцять) процентів річних (пункти 1.1.1.2, 1.1.1.3 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.01.2022.

Згідно з пунктом 1.1.1.4 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.01.2022 Банк зобов`язаний письмово повідомити Позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших пов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди Позичальника зі збільшенням процентної ставки, Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за цим Договором у повному обсязі протягом ЗО календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше ЗО календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки (пункт 1.1.1.5. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.01.2022.

Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору видача кожного траншу за кредитною лінією здійснюється відповідно до наданої заявки позичальника на отримання грошових коштів.

Згідно з пунктом 1.5. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 12.01.2022 при досягненні Позичальником максимальної суми заборгованості (ліміту кредитної лінії) в розмірі 2 761 000,00 грн. нові заявки банком не розглядаються до часткового або повного повернення заборгованості.

Пунктом 2.1. Кредитного договору передбачає, що повернення кредиту здійснюється Позичальником відповідно до Графіку зниження ліміту та п. 1.4.1. Кредитного договору.

Графік зниження ліміту є невід`ємною частиною Кредитного договору.

Підтвердженням повернення сум по кредиту є виписка за позичковим рахунком.

В пункті 4 додаткової угоди від 12.01.2022 сторони за взаємною згодою домовились викласти Додаток №2 до кредитного договору в наступній редакції; 12.01.2022 максимальний ліміт 2 761 000,00 грн., 15.01.2022 максимальний ліміт 2 661 000,00 грн., 15.02.2022 максимальний кредит 2 561 000,00 грн, 15.03.2022 0,00 грн.

Пунктом 2.2. Кредитного договору передбачає, що нарахування Банком процентів за користування кредитом здійснюється, починаючи з дати виникнення фактичної заборгованості за кредитом, додати повного погашення кредиту.

Проценти нараховуються щоденно, при цьому нарахування процентів за вихідні та святкові дні здійснюються в день, що передує вихідним та/або святковим дням. В останній робочий день місяця проценти нараховуються за цей день та наступні дні цього місяця.

Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у період та 360 днів у році.

Сплата процентів по кредиту здійснюється Позичальником на рахунок № НОМЕР_1 в Банку.

Проценти, нараховані за період з останнього робочого дня місяця, що передує поточному, до останнього робочого дня поточного місяця підлягають сплаті не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. В день повного погашення кредиту сплаті підлягають проценти, нараховані з останнього робочого дня попереднього місяця або з дня останнього нарахування процентів по попередній календарний день, який передує погашенню кредиту.

При несплаті процентів в останній робочий день місяця, заборгованість по процентам переноситься на рахунок прострочених процентів у перший робочий день наступного місяця.

Згідно з пунктом 3.2.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути Банку отриманий кредит згідно пунктів 1.1., 2.1., 2.3. Кредитного договору.

Відповідно до пункту 3.2.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язався сплатити проценти за кредитом згідно пунктів 1.1., 2.2., 2.3, а також плату за кредитне обслуговування відповідно до п.2.4. Кредитного договору.

Як зазначає позивач, в порушення вказаних умов Кредитного договору, Позичальник не проводив погашення кредиту по Кредитному договору у відповідності із затвердженим графіком. Строк повернення заборгованості за кредитом 15 березня 2022 року - настав, однак і досі заборгованість залишається несплаченою.

В порушення вказаної умови Кредитного договору Позичальник, прострочив оплату процентів за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед Банком за Кредитним договором 16.12.2019 було укладені такі договори поруки:

- 16.12.2019 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Південний", (Банк) та ОСОБА_1 (Поручитель) договір поруки №1/ВL2019-04450 від 16.12.2019;

- 16.12.2019 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Південний", (Банк) та Акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (поручитель) договір поруки №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019;

- 16.12.2019 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Південний", (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Дніпротехсервіс" (поручитель) договір поруки №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019.

Відповідно до умов вказаних договорів поруки з урахуванням додаткових угод від 12.01.2022. за цими договорами порукою забезпечується всіх зобов`язань за кредитним договором №ВL2019-04450 від 21.11.2019, укладеним між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Південний" (Банк) та Акціонерним товариством "Дніпропетровський завод прокатних валків" (Клієнт), розмір зобов`язання 2 761 000,00 грн. та всі інші зобов`язання передбачені договором про надання банківської послуги, строк виконання зобов`язання за договором про надання банківської послуги до 15.03.2022 включно.

Згідно із пунктом 1.5 вказаних договорів поруки, поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору, у забезпечення виконання якого він укладає цей договір, розуміє всі умови, викладені в договорі поруки та кредитному договорі і погоджується з ними.

Пунктом 2.1. договорів, поруки передбачає, що у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором у терміни, зазначені в Кредитному договорі, або неповерненні Клієнтом грошових коштів у разі визнання Кредитного договору недійсним, не пізніше наступного робочого дня з моменту настання зазначених обставин, Поручитель зобов`язується сплатити на користь кредитора несплачену Клієнтом суму заборгованості за Кредитним договором, а також обраховану Кредитором неустойку у вигляді пені, штрафів передбачених Кредитним договором, комісійну винагороду та інші суми, які Клієнт повинен сплатити відповідно до кредитного договору, які згідно вимог чинного законодавства клієнт повинен повернути Кредитору у разі визнання Кредитного договору недійсним.

Термін дії договору до календарної дати, яка визначена як збільшений на 3 роки строк зобов`язання за договором про надання банківської послуги, зазначений у пункті 1.2 цього договору або до повного виконання клієнтом та /або поручителем зобов`язань за договором про надання банківської послуги (пункт 3.7 договорів поруки).

Причиною виникнення спору є неналежне виконання Акціонерним товариством "Дніпропетровський завод прокатних валків" зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором №ВL2019-04450 від 21.11.2019, за виконання якого поручилися ОСОБА_1 на підставі договору поруки №1/ВL2019-04450 від 16.12.2019, Акціонерне товариство "Дніпроважмаш" на підставі договору поруки №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Дніпротехсервіс" на підставі договору поруки №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019.

Предметом спору є стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором №BL2019-04450 від 21.11.2019 в сумі 2 981 928,82 гривень 82 коп., з яких: 2 561 000,00 гривень 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 420 928,82 гривень 82 коп. - заборгованість за процентами.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання кредитним договором №BL2019-04450 від 21.11.2019, погоджений кредитний ліміт, строк користування кредитом, строк повернення кредиту, наявність прострочень, наявність прострочень за кредитним договором, обставини укладення договорів поруки №1/ВL2019-04450 від 16.12.2019, №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019, №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019, розмір зобов`язань за договором поруки, наявність / відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителів.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З урахуванням положень договору, графіку зниження ліміту кредитної лінії, строк повернення заборгованості за кредитом у розмірі 2 561 000,00 грн. є таким, що настав 15.03.2022.

Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 Цивільного кодексу України).

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов договорів поруки №1/ВL2019-04450 від 16.12.2019, №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019, №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019 (з урахуванням додаткових угод від 12.01.2022) порукою забезпечується всіх зобов`язань за кредитним договором №ВL2019-04450 від 21.11.2019, укладеним між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Південний" (Банк) та Акціонерним товариством "Дніпропетровський завод прокатних валків" (Клієнт), розмір зобов`язання 2 761 000,00 грн. та всі інші зобов`язання передбачені договором про надання банківської послуги, строк виконання зобов`язання за договором про надання банківської послуги до 15.03.2022 включно.

У разі порушення Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором у терміни, зазначені в Кредитному договорі, або неповерненні Клієнтом грошових коштів у разі визнання Кредитного договору недійсним, не пізніше наступного робочого дня з моменту настання зазначених обставин, Поручитель зобов`язується сплатити на користь кредитора несплачену Клієнтом суму заборгованості за Кредитним договором, а також обраховану Кредитором неустойку у вигляді пені, штрафів передбачених Кредитним договором, комісійну винагороду та інші суми, які Клієнт повинен сплатити відповідно до кредитного договору, які згідно вимог чинного законодавства клієнт повинен повернути Кредитору у разі визнання Кредитного договору недійсним (пункт 2.1 договорів поруки №1/ВL2019-04450 від 16.12.2019, №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019, №2/ВL2019-04450 від 16.12.2019).

Відповідачі доказів сплати кредиту у сумі 2 561 000,00 грн до суду не надали, доводи наведені позивачем в обґрунтування позову у цій частині не спростували.

Акціонерне товариство "Дніпропетровський завод прокатних валків" у відзиві на позов підтвердило наявність заборгованості за кредитом в розмірі 2 561 000,00 грн.

Щодо посилання Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків" на форс-мажорні обставини.

До форс-мажорних обставин належать: війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення і розпорядження урядових і державних органів, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули або впливають на виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 218 Господарського кодексу України).

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що учасник господарського зобов`язання може бути звільнений від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем-1 не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по кредитному договору, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Слід відзначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання конкретних зобов`язань за договором. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача-1 як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Південний" звернулося просить стягнути солідарно з Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків", Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс", ОСОБА_1 на свою користь 420 928,82 гривень 82 коп. заборгованості за процентами, яка виникла станом на 13.12.2022.

Акціонерне товариство "Дніпропетровський завод прокатних валків" посилається на неправильність застосування процентної ставки позивачем при обрахування відсотків за користування кредитом (на його думку необхідно застосовувати 16%) та на сплату відсотків за грудень 2021 р. в сумі 37 656,97 грн., та у 2022 році у розмірі 280 677,78 грн. За доводами відповідача-1, несплачений залишок процентів станом на 13.12.2022 року складає 118 090,23 грн (із розрахунку 398 768,01 грн. (розмір відсотків, якщо розраховувати зі ставки 16%) - 280 677,78 грн. (розмір сплачених відсотків).

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Південний" зазначає, що має право змінювати процентну ставку самостійно в порядку, зазначеному в п. 1.1.1.2. цього договору. Періодом зміни процентної ставки є дата, в яку відбувається зміна облікової ставки НБУ згідно до відомостей сайту Національного Банку України.

У зв`язку зі зміною 03.06.2023 року розміру облікової ставки НБУ Позичальника було Повідомлено про зміну з 03.06.2023 року процентної ставки за користування кредитом. Повідомлення від 03.06.2022 року №7321560, відповідно до п.6.7. Кредитного договору та п.10.5. Договору банківського рахунку, було направлено відповідачу-1 03.06.2022 року за допомогою системи дистанційного обслуговування іFODS, що підтверджується скриншотом з іFODS, який додається до даної відповіді. Відповідно, повідомлення від 03.06.2022 року №7321560 про зміну відсоткової ставки, є належним чином отриманим відповідачем-1. Таким чином, вказане спростовує доводи відповідача-1 про те, що банк не направляв на його адресу жодних повідомлень.

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Південний" надало розрахунок нарахованих процентів за період з 31.12.2021 по 15.03.203, відповідно до якого станом на 15.03.2023 заборгованість по сплаті відсотків складає 517 272,14 грн.

При цьому, із розрахунку позивача та поданих відповідачем-1 доказів вбачається, що після звернення з позовом до суду (30.12.2022 згідно з поштовим штемпелем) Акціонерне товариство "Дніпропетровський завод прокатних валків" 12.01.2023 згідно з платіжною інструкцією №83 сплатило 100 000,00 грн. з призначенням платежу: "погашення відсотків по кредитному договору №BL2019-04450 від 21.11.2019 за 2022 рік без ПДВ" (а.с. 25, том 2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що Акціонерним товариством "Дніпропетровський завод прокатних валків" здійснено погашення 100 000,00 грн. 12.01.2023 згідно з платіжною інструкцією №83 з призначенням платежу: "погашення відсотків по кредитному договору №BL2019-04450 від 21.11.2019 за 2022 рік без ПДВ", провадження у справі в частині стягнення 100 000,00 грн. підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом в іншій частині господарський суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.

Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц сформульовано такі висновки.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 Цивільного кодексу України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У частині третій статті 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 Цивільного кодексу України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

Таким чином, нарахування позивачем процентів за "користування кредитом" не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за "користування кредитом" за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за "користування кредитом" (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

Натомість Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 Цивільного кодексу України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 Цивільного кодексу України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 Цивільного кодексу України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Господарським судом встановлено, що у кредитному договору №BL2019-04450 від 21.11.2019 розмір відсотків визначено у розділі 1 договору "Предмет договору", порядок нарахування та сплати відсотків визначено у розділі 2 договору "Порядок розрахунків", обов`язок сплатити в розділі 3 "Права та обов`язки сторін", також кредитний договір містить розділ 4 "Відповідальність сторін", в якому, зокрема, передбачена відповідальність за несвоєчасне погашення кредиту у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені).

Дослідивши умови кредитному договору №BL2019-04450 від 21.11.2019 господарський суд встановив, що проценти за користування кредитом, які заявлені до стягнення є саме процентами за правомірне користування кредитом.

Водночас, додатковою угодою від 12.01.2021 сторони визначили строк повернення кредиту до 15.03.2022 включно, тобто сторонами визначено правомірне користування кредитом до 15.03.2022, відповідно проценти за правомірне користування кредитом у розмірі встановленому договором підлягають нарахуванню до 15.03.2022 включно.

Між тим, слідує з наданого Публічним акціонерним товариством акціонерним банком "Південний" розрахунку, проценти за період поза межами строку кредитування позивач нараховує саме як проценти за "користування кредитом", а не як міру відповідальності на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Із наданого позивачем розрахунку та платіжних документів відповідача-1 вбачається, що Акціонерним товариством "Дніпропетровський завод прокатних валків" сплачені відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування (по 15.03.2022 включно), у судовому засіданні 30.05.2023 представник позивача повідомив, що сплачені відповідачем-1 відсотки за користування кредитом зараховувались в порядку черговості та є оплаченими по червень 2022 року включно (з урахуванням сплачених відповідачем-1 100 000,00 грн. 13.01.2023).

Згідно з поясненнями представника позивача нарахування відсотків за користування кредитом після 15.03.2022 відбувалось на підставі пункту 2.2 кредитного договору, відповідно до якого нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється починаючи з дати виникнення фактичної заборгованості за кредитом до дати повного погашення кредиту.

Між тим, нарахування позивачем процентів за "користування кредитом" не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2022 у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22).

Враховуючи викладене господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом поза межами кредитування задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене господарський суд дійшов до висновку про те, що є правомірними та підлягають стягненню з відповідачів-1,2,3,4 на користь позивача 2 561 000,00 гривень заборгованості по кредиту.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 100 000,00 грн.. судовий збір пропорційно розміру позовних вимог в цій частині (в сумі 1 500,00 грн.) підлягає повернення з Державного бюджету на підставі клопотання особи, яка його сплатила.

Оскільки на час ухвалення рішення у справі клопотання особи, яка сплатила судовий збір не подано. господарський суд при ухваленні рішення не вирішує питання про повернення судового збору з Державного бюджету пропорційно розміру позовних вимог щодо яких закрито провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231 ч. 1 п. 2, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення 100 000,00 грн.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" до Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків", Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс", ОСОБА_1 про стягнення 2 981 928,82 грн. задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків" (49023, м. Дніпро, вул. Яхненківська, б. 2, ідентифікаційний код 00187375), Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, б. 3, ідентифікаційний код 00168076), Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс" (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська , б. 21, офіс 615, ідентифікаційний код 19305558), ОСОБА_1 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ідентифікаційний код 20953647) 2 561 000,00 гривень заборгованість за кредитом.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпропетровський завод прокатних валків" (49023, м. Дніпро, вул. Яхненківська, б. 2, ідентифікаційний код 00187375) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ідентифікаційний код 20953647) 9 603,75 грн. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, б. 3, ідентифікаційний код 00168076) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ідентифікаційний код 20953647) 9 603,75 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс" (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, б. 21, офіс 615, ідентифікаційний код 19305558) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ідентифікаційний код 20953647) 9 603,75 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Південний" (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ідентифікаційний код 20953647) 9 603,75 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31.05.2023

Суддя Ю.А. Бажанова