ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2023 р. Справа№ 910/2633/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Шаптали Є.Ю.

Секретар судового засідання: Луцюк А.В. За участю представників учасників процесу: від позивача (відповідача за зустрічним позовом): адвокат Писаренко О.; від відповідача-1 (позивача за зустрічним позовом): не з`явився; від відповідача-2: ): не з`явився.
Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22 (суддя Ващенко Т.М., м. Київ, повний текст складено - 27.01.2023)

за первісним позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк"

до:1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс",

2. ОСОБА_1

про солідарне стягнення 31 659,82 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс"

до Акціонерного товариства "Таскомбанк"

про стягнення 121 616,39 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи

Акціонерне товариство "Таскомбанк" (далі - АТ "Таскомбанк") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс"(далі - ТОВ "ВВ Імекс") та ОСОБА_1 заборгованості, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у розмірі 31 659,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ "ВВ Імекс" умов за укладеним між ним та позивачем генерального договору про надання банківських послуг від 15.11.2018 №Т 09.12.2014 К 2015, а також неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за відповідним договором поруки від 15.11.2018 №НІ 6157, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "ВВ Імекс".

Крім того, у процесі розгляду справи до Господарського суду міста Києва ТОВ "ВВ Імекс" подано зустрічний позов до АТ "Таскомбанк" про стягнення, з останнього, з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову та збільшення розміру позовних вимог, суми зайво списаних коштів по відсоткам у розмірі 121 616,39 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано надмірною сплатою ТОВ "ВВ Імекс" АТ "Таскомбанк" процентів за користування грошовими коштами по генерального договору про надання банківських послуг від 15.11.2018 №Т 09.12.2014 К 2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 у справі №910/2633/22 у задоволені первісного позову відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено. Стягнуто з АТ "Таскомбанк" на користь ТОВ "ВВ Імекс" 121 616,39 грн надмірно сплачених коштів та 2 481,00 грн судового збору.

Короткий зміст заяви ТОВ "ВВ Імекс" про прийняття додатково рішення

23.12.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ "Кластер Україна" про ухвалення додаткового рішення, у якій останнє просило вирішити питання про розподіл витрат на правову допомогу за наслідками розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/2633/22 та стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за первісним позовом 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22 стягнуто з АТ "Таскомбанк" на користь ТОВ "ВВ Імекс" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

При прийняті додаткового рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ТОВ "ВВ Імекс" про стягнення з АТ "Таскомбанк" 15 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим додатковим рішенням, АТ "Таскомбанк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22 у повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "ВВ Імекс" про стягнення з АТ "Таскомбанк" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга АТ "Таскомбанк" обґрунтована тим, що додаткове рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Так, доводи скаржника зводяться до того, що надані суду документи на підтвердження надання професійної правничої допомоги, є формальними, не відображають реально надані послуги та основне - не містять розрахунок вартості за надані послуги, який мав вираховуватися із втраченого часу, обсягу, складності наданих послуг виходячи з предмету спору у даній справі, як визначено самими ж сторонами у договорі надання професійної правничої допомоги.

Крім того, апелянт звертає увагу, що перша сума платежу в розмірі 7 500,00 грн була сплачена відповідно до умов договору та додаткової угоди, а друга сума платежу в розмірі 7 500,00 грн була сплачена в протиріч пункту 3 додаткової угоди, тобто набагато раніше, ніж було ухвалено рішення у даній справі, 08.07.2022, а не протягом 5 днів з дати ухвалення рішення у справі, що дає підстави говорити про формальність в наданні юридичних послуг.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ "ВВ Імекс" подало до Північного апеляційного господарського суду відзив, в якому просило апеляційну скаргу АТ "Таскомбанк" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказав, що апелянтом не наведено жодних аргументів на підтвердження не співмірності понесених ТОВ "ВВ Імекс" витрат на правову допомогу. Враховуючи фіксований розмір гонорару скаржник мав змогу доводити не співмірність витрат зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, однак це зроблено ним не було. Водночас до матеріалів справи було подано значну кількість підготовлених процесуальних документів. Розгляд справи був тривалий, у справі було проведено 7 судових засідань, у кожному з яких був присутній представник ТОВ "ВВ Імекс".

Відповідач-2 відзиву на апеляційну скаргу позивача не подав.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач-2 не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзиви на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що відповідач -2 у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подав відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання відповідачем-2 відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 13.02.2023 апеляційну скаргу АТ "ВВ Імекс" у справі №910/2633/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Скаржником в апеляційній скарзі подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2633/22; розгляд апеляційної скарги АТ "Таскомбанк" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22 призначено на 28.03.2023.

Клопотання АТ "Таскомбанк" про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення від 19.01.2023, не розглядається, оскільки апеляційна скарга подана в двадцятиденний строк.

Проте головуючий суддя (суддя-доповідач) Разіна Т.І. з 24.03.2023 по 13.04.2023 перебувала на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 апеляційну скаргу АТ "Таскомбанк" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22 призначено до розгляду на 23.05.2023.

Явка сторін

У судове засідання 23.05.2023 з`явився представник позивача (скаржника).

Відповідачі - 1 своїх представників у судове засідання своїх представників не направив, проте 15.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача -1.

Судом вказане клопотання задоволено.

Відповідачі - 2 своїх представників у судове засідання своїх представників не направив.

Нормами ст. 120 ГПК України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 надіслана учасникам справи на їх електронні адреси, наявні у справі та в електронні кабінети учасників.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від відповідача -2 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідачі 1,2 належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від відповідача -2 клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, подане клопотання відповідача -1 про розгляд справи без його участі, яке судом задоволено, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів 1,2.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22 у повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "ВВ Імекс" про стягнення з АТ "Таскомбанк" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, представництво інтересів ТОВ "ВВ Імекс" (клієнт) здійснювалося адвокатом Федьковим Олексієм Олександровичем на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 10.05.2022 №1/10/05.

Відповідно до пункту 1.1 договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу (юридичні послуги), які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується прийняти її та оплатити адвокату зазначені послуги.

Згідно з пунктом 2.1 договору обсяг, спосіб надання та вид професійної допомоги (юридичних послуг), яка надається клієнту, визначається адвокатом самостійно на основі письмового звернення клієнта (уповноваженої особи клієнта) з конкретним дорученням, під яким сторони розуміють факт направлення клієнтом на адресу адвоката відповідного повідомлення.

Прийняття кожного доручення оформляється додатковою угодою до цього договору, яка є окремим договірним зобов`язанням і в якій зазначаються вид правничої допомоги, орієнтовні строки надання, розмір гонорару (винагороди) та фактичних витрат, а також порядок їх сплати тощо (пункт 2.4 договору).

За умовами пункту 10.1 договору розмір гонорару (винагороди) за надання професійної правничої допомоги та порядок його сплати визначається сторонами у порядку, що передбачений пунктом 2.4 договору.

Остаточний розмір гонорару (винагороди) за надання професійної правничої допомоги та/або порядок його сплати визначається сторонами шляхом підписання акта (пункт 10.1 договору).

При розрахунку вартості надання професійної правничої допомоги, вказаної в пунктах 10.1, 10.2 цього договору, враховується час, витрачений адвокатом, а також обсяг та складність наданих послуг (пункт 10.3 договору).

01.06.2022 між позивачем за зустрічним позовом та адвокатом Федьковим О.О. підписано додаткову угоду №6-01/06 до договору, згідно з якою клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу у рамках господарського судочинства за позовом АТ "Таскомбанк" до клієнта про солідарне стягнення 166 619,62 грн за генеральним договором про надання банківських послуг від 15.11.2018 №Т 09.12.2014 К 2015 та договором поруки №НІ 6157 від 15.11.2018, за №910/2633/22.

У пункті 2 додаткової угоди сторони дійшли беззаперечної згоди, що на виконання доручення клієнта адвокатом надаються наступні види правничої допомоги: аналіз фактичних обставин справи, аналіз судової практики; складання процесуальних документів; представництво інтересів клієнта у місцевому господарському суді.

За умовами пункту 3 додаткової угоди загальна сума гонорару (винагороди) складає 15 000,00 грн та здійснюється клієнтом у наступному порядку:

- 7 500,00 грн протягом 5 робочих днів з дати виставлення рахунку по даній додатковій угоді;

- 7 500,00 грн протягом 5 робочих днів з дня ухвалення рішення по справі.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до розрахунків судові витрати позивача за зустрічним позовом у зв`язку з розглядом у Господарським судом міста Києва справи №910/2633/22 складаються з суми, визначеної в акті приймання наданих послуг від 20.12.2022 №1.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Частинами 1, 3 статті 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач, на виконання вимог процесуального закону, зазначив у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що поніс відповідач і очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

За приписами частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

У постанові Верховний Суд від 11.06.2021 у справі №34-16/17-3683-2011 висловив висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.

Як вже зазначалось вище, представництво інтересів ТОВ "ВВ Імекс" (клієнт) здійснювалося адвокатом Федьковим Олексієм Олександровичем на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 10.05.2022 №1/10/05.

Відповідно до акта приймання наданих послуг №1 адвокат у період з 01.06.2022 по 20.12.2022 надав клієнту послуги на суму 15 000,00 грн, а саме аналіз фактичних обставин справи, аналіз судової практики; складання, оформлення процесуальних документів; представництво інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва у справі №910/2633/22.

Крім того, у вищенаведеному акті сторони погодилися, що послуги клієнта були виконані адвокатом у вказаний період у повному обсязі та клієнт не має претензії щодо їх якості.

На підтвердження оплати наданих адвокатом послуг позивачем за зустрічним позовом долучено до матеріалів справи копію платіжної інструкції від 01.06.2022 №128 на суму 7 500,00 грн та копію платіжної інструкції від 08.07.2022 №136 на суму 7 500,00 грн.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Доводи скаржника про те, що надані суду документи на підтвердження надання професійної правничої допомоги, є формальними, не відображають реально надані послуги та не містять розрахунку вартості за надані послуги, не приймаються судом до уваги, оскільки учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постанові від 22.10.2020 Верховного Суду по справі №910/9187/19.

Однак, відповідачем заяви про зменшення суми судових витрат з належним обґрунтуванням у порядку частини 5 статті 126 ГПК України подано не було, ґрунтовних заперечень з приводу наявності підстав вважати розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу завищеним не наведено.

З огляду на відсутність обґрунтованої заяви відповідача про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи сукупність доказів щодо витраченого адвокатом часу на оформлення процесуальних документів, участь адвоката у судових засіданнях, характер спірних правовідносин у справі, ціну позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн є доказово обґрунтованими та підлягають розподілу.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Положеннями пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням суду у справі №910/2633/22 у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено, витрати ТОВ "ВВ Імекс" на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на АТ "Таскомбанк".

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу з покладенням їх на позивача за первісним позовом.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення заяви позивача за зустрічним позовом про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні статті 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що додаткове рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22, та, відповідно, апеляційна скарга АТ "Таскомбанк" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк" залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі №910/2633/22 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №910/2633/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 24.05.2023.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

Є.Ю. Шаптала