ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Справа №914/1914/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Марка Р.І.,

Суддів: Матущака О.І.,

Скрипчук О.С.,

Секретар судового засідання: Чудяк Х.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми б/н від 07.03.2023 (вх. №01-05/715/23 від 10.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 (повний текст рішення складено 22.02.2023)

у справі № 914/1914/22 (суддя Горецька З.В.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Меценат

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми

про стягнення заборгованості в розмірі 376 712,77 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 у справі №914/1914/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Меценат заборгованість в розмірі 322 283,22 грн., із розрахунку:- основний борг: 233 612,00 грн.; - пеня - 34 202,52 грн.; - три проценти річних 6 642,38 грн.; - інфляційні втрати 47 826,32 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Меценат судовий збір в розмірі 4 834,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, перевіривши наявні в справі докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 233 612,00 грн основного боргу, 6 642,38 грн 3% річних, 47 826,32 грн інфляційних втрат та 34 202,52 грн пені. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна б/н від 07.03.2023 (вх. №01-05/715/23 від 10.03.2023) надіслана на поштову адресу суду 07.03.2023. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20.02.2023 у справі №914/1914/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в розмірі 233 612,00грн, а в частині позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції було винесено з порушенням норм процесуального права, з огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» у своїй заяві за вих. №4238/23 від 17 лютого 2023 року підтримало вищевказану заяву позивача щодо зменшення позовних вимог до суми 233 612,00 грн., та вказує, що судом попередньої інстанції не прийнято відмову позивача від частини позовних вимог, а саме стосовного пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Матущака О.І. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми у справі № 914/1914/22 та призначено її розгляд на 10.04.2023.

Ухвалою суду від 10.04.2023 розгляд справи відкладено на 22.05.2023.

Сторони явку уповноважених представників не забезпечили, про час і місце були належним чином повідомлені.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу відповідача, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

08 червня 2021 року сторонами укладено договір поставки №126-МЦ.

Згідно п.1.1 Договору Позивач зобов`язується передати у власність відповідачеві Товар: продукція переробки кукурудзи, а відповідач зобов`язується оплатити Товар та прийняти його на умовах згідно Договору.

Відповідно п.1.2. кількість, ціна, асортимент Товару узгоджуються Сторонами та вказуються у рахунку-фактурі та видатковій накладній на кожну відповідну партію Товару.

Згідно п.4.2. відповідач здійснює оплату за Товар на умовах відстрочки платежу не більш як на чотирнадцять календарних днів з моменту отримання Товару (у будь-якому разі до отримання нової партії Товару) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача на підставі відповідного рахунку-фактури останнього на Товар/партію Товару.

Моментом отримання Товару є дата підписання сторонами видаткової накладної на товар.

Протягом дії Договору позивач поставив відповідачеві товар загальною вартістю 1 279 612,00 грн.

Станом на 14 січня 2022 року заборгованість відповідача склала 354 612,00 грн.

Позивач надіслав відповідачу Вимогу від 14 січня 2022 року про сплату заборгованості в розмірі 354 612,00 грн за вищевказаним Договором, яку відповідач отримав 01.02.2022 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідь на вищевказану Вимогу відповідач власним Гарантійним листом від 31.01.2022 вих.№120 визнав заборгованість в розмірі 354 612,00 грн та гарантував її сплату до 18.02.2022 включно.

Відповідач 18.02.2022 здійснив часткову сплату боргу в розмірі 50 000,00 грн.

08 червня 2022 року позивач звернувся до відповідача з повторною Вимогою про сплату заборгованості (вих. №19) в розмірі 304 612,00 грн (триста чотири тисячі шістсот дванадцять гривень 00 коп.).

Згідно п.2.9. Договору відповідач набуває право власності на отриманий товар з моменту оформлення товарно-транспортної накладної, підписання сторонами відповідної видаткової накладної та оплати Товару згідно відповідного рахунку-фактури.

Відповідач залишив Вимогу позивача про сплату заборгованості від 08.06.2022 вих. №19 без відповіді, хоча отримав дану Вимогу 21.06.2022 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на 08 серпня 2022 року за Відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за Договором поставки від 08.06.2021 №126-МЦ в розмірі - 253 612,00 грн. В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем частково погашена заборгованість, а позивачем в цій частині зменшено позовні вимоги. Основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 233 612,00 грн. Факт наявності заборгованості відповідач визнав.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами не заперечується факт заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 253 612,00 грн. станом на момент подання позовної заяви. У зв`язку з частковою оплатою заборгованість становить 233 612,00 грн.

Зважаючи на те, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за товар, отриманий Відповідачем згідно видаткових накладних ПР-0000080 від 24.09.2021 та ПР-0000085 від 19.10.2021, Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту повної оплати вартості товару згідно вищевказаних видаткових накладних, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного щодо прострочення виконання зобов`язання боржником щодо оплати вартості товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню сумі 61 448,81 грн. Відповідач подав контррозрахунок пені з яким погодився позивач. Судом проведено розрахунок пені та встановлено, що зазначена в контррозрахунку сума пені є вірною та підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 34 202,52 грн.

Позивачем подано розрахунок пені в розмірі 61 448,81 грн та подано заяву про її стягнення. Однак відповідачем подано контррозрахунок пені, з яким позивач погодився. Суд першої інстанції зроблено розрахунок пені і встановив, що згідно з контррозрахунком, пеня становить 34 202,52 грн. Суд апеляційної інстанції зробив власний розрахунок пені та дійшов до висновку, що сума нарахована місцевим судом є правильною та підлягає до стягнення

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції підтверджується, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат зроблені судом попередньої інстанції є арифметично правильні, а отже розмір 3% річних повинен становити 6 642,38 грн, інфляційних втрат 47 826,32 грн.

Відповідач в заяві вх. №4238/23 від 17.02.2023 визнав позовні вимоги в частині основної заборгованості, а в решті позовних вимог просив залишити без розгляду відповідно до поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог. З приводу даної заяви суд зазначає, що відповідач помилково дійшов висновку про стягнення позивачем виключно основного боргу, оскільки в даній заяві йде мова про зменшення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості, щодо пені, трьох відсотків річних та інфляції такі залишаються без змін.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 233 612,00 грн основного боргу, 6 642,38 грн 3% річних, 47 826,32 грн інфляційних втрат та 34 202,52 грн пені. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Щодо тверджень апелянта про зменшення позовних вимог позивачем до суми 233 612,00 грн

Згідно із матеріалами справи Товариством з обмеженою відповідальністю Меценат було подано заяву вих. №56 від 30.09.2022 про зменшення позовних вимог. В даній заяві позивач вказує, що 23.09.2022 року Відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 20 000,00 грн. Таким чином, станом на 30.09.2022 року розмір основного боргу Відповідача перед Позивачем складає 233 612,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Тобто, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог.

Разом з тим, збільшенням розміру позовних вимог є збільшення позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових чи нових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві, в тому числі шляхом доповнення немайнової вимоги майновою.

Аналогічна правова позиці викладено у постанові Верховного суду від 19.12.2019 у справі №925/185/19.

Також, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» у своїй заяві за вих. №4238/23 від 17 лютого 2023 року підтримало вищевказану заяву позивача щодо зменшення позовних вимог до суми 233 612,00 грн., та в решті позовних вимог просило залишити без розгляду відповідно до поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що судом попередньої інстанції не прийнято відмову позивача від частини позовних вимог, а саме стосовного пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно із клопотанням позивача б/н від 04.11.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю Меценат доводить до відома суд, що не погоджується із запропонованими відповідачем умовами щодо укладення мирової угоди лише на суму основного боргу та просить суд прийняти рішення у справі.

Отже, вищенаведені докази спростовують твердження відповідача про те, що судом попередньої інстанції не прийнято відмову позивача від частини позовних вимог, а саме стосовно пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки така ним не заявлялась.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В силу положень ст. 129, 130 ГПК України судовий збір покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 86,129,236,254,269,270,275,276,281,282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 у справі № 914/1914/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.05.2023.

Головуючий суддя Марко Р.І.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Матущак О.І.