РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2023Справа № 910/10195/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни

до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»

про стягнення 540000,00 грн,

Представники:

від позивача Лічман О.М.

від відповідача Іваненко І.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду звернулася з позовом фізична особа-підприємець Артемчук Тетяна Вікторівна до приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення 540000,00 грн збитків.

Суд своєю ухвалою від 04.10.2022 відкрив провадження у справі № 910/10195/22, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Позивач стверджує, що внаслідок неправомірного відключення 04.03.2020 відповідачем від електропостачання будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , вона, як користувач 250 кв.м. приміщень у цій будівлі, понесла збитки у розмірі 540000 грн. Ці збитки є упущеною вигодою, якою є неотримана орендна плата за договором оренди приміщення, укладеного 01.03.2020 між позивачем та фізичною особою-підприємцем Марцинюком Вадимом Миколайовичем. Внаслідок відсутності електропостачання будинку орендар фізична особа-підприємець Марцинюк Вадим Миколайович відмовився від договору оренди, а тому позивача не отримав 540000 грн. орендної плати за цим договором за 12 місяців, що є його збитками. Неправомірність дій ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» щодо відключення будівлі від електропостачання встановлена рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2020 у справі № 756/3164/20, яке набрало законної сили.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю з огляду на таке:

- у позивача відсутнє право на відшкодування збитків, оскільки між відповідачем та позивачем відсутні договірні зобов`язання (договір про постачання електричної енергії № 80172 від 22.08.2005 укладений з ОСОБА_1 );

- підключення нежитлового приміщення до електропостачання було проведено 16.04.2020 (електроживлення було відсутнє з 04.03.2020 по 16.04.2020), тому позивач мав всі підстави для здачі в оренду приміщення за адресою, АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи позивач подала клопотання про залучення до участі у справі як третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, фізичної особи-підприємця Марцинюка Вадима Миколайовича та ОСОБА_1 .

Оскільки позивач не навів обставин про те, яким чином рішення у справі вплине на права або обов`язки цих осіб щодо однієї із сторін, суд відмовив у задоволенні цих клопотань, про що на місці 07.11.2022 постановив протокольну ухвалу.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

ОСОБА_1 є власником нежилих приміщень загальною площею 528,50 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24.01.2005. 04.02.2005 право власності ОСОБА_1 на це приміщення зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Електропостачання цього приміщення здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії № 80172, що укладений 22 серпня 2005 року між Артемчуком Анатолієм Володимировичем, як споживачем, та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», як постачальником, правонаступником якої є приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі».

Ці обставини визнаються сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК не підлягають доказуванню.

01 січня 2019 року ОСОБА_1 (позичкодавець) та фізична особа - підприємець Артемчук Тетяна Вікторівна (користувач) уклали договір позички, відповідно до умов якого позичкодавець передає користувачу у безоплатне користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 528,50 кв. м. Строк дії договору з 01.01.2019 до 30.11.2022.

За договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку (ст. 827 ЦК України).

Фізична особа - підприємець Артемчук Тетяна Вікторівна здійснює діяльність за класом Кваліфікації видів економічної діяльності 68.10 - «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

01 березня 2020 року фізична особа - підприємець Артемчук Тетяна Вікторівна (орендодавець) та фізична особа - підприємець Марцинюк Вадим Миколайович (орендар) уклали договір оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 190 кв.м (далі - Договір оренди).

Мета оренди - діяльність згідно з КВЕД 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Строк дії договору з 01.03.2020 по 01.01.2021.

У пункті 4.1 Договору оренди сторони погодили, що розмір місячної орендної плати становить 45000,00 грн. За умовами Договору орендар зобов`язався до 10 березня 2020 року сплатити 5000 грн передоплати за перший місяць оренди (п. 4.2 Договору). 6 березня 2020 року фізична особа - підприємець Марцинюк Вадим Миколайович сплатив фізичній особі - підприємцю Артемчук Тетяні Вікторівні 5000,00 грн.

04 березня 2020 року приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» відключило від електропостачання нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ( в літері А).

Наслідком відсутності електропостачання у орендованому приміщення стала відмова орендаря - фізичної особи - підприємця Марцинюка Вадима Миколайовича, від Договору відповідно до пунктів 6.2, 9.4 Договору, про що свідчить лист останнього від 31.03.2020. Також цей лист містить вимогу про повернення сплачених 5000 грн.

Отже, оскільки зворотного суду не надано, суд вважає доведеним факт розірвання Договору 31.03.2020.

Електропостачання приміщень по АДРЕСА_1 відновлено 16.04.2020 приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі», про що свідчить акт № ПЗО 000618.

Правомірність дій приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» щодо відключення від електропостачання приміщень по АДРЕСА_1 була предметом розгляду Деснянським районним судом міста Києва у справі № 756/3164/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі». Рішенням суду у цій справі від 27.11.2020 визнано незаконними дії приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» щодо відключення від електропостачання приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), та зобов`язано приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом відновлення постачання електричної енергії споживачу.

Рішення набрало законної сили 20.12.2021 (постанова Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року).

Верховний Суд Касаційну залишив без змін рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 20.12.2021 (постанова від 04.07.2022).

Суди виходили з того, що були відсутні визначені п. 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, підстави для повного відключення споживача від електропостачання (відсутнє рішення суду щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи).

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

За своєю природою позичкою опосередковуються відносини найму. Тому до договору позички застосовуються положення глави 58 ЦК України, що регулюють договір найму та окремі його види.

Найм є одним із видів речових прав, сутність яких полягає у володінні, користуванні і розпорядженні окремою річчю, сукупністю речей на підставі закону чи іншого юридичного факту, передбаченого законом. Цивільно-правові відносини, що виникають у сфері встановлення і здійснення прав на чужі речі (майно), за своїм характером є абсолютними. Тобто, праву суб`єкта права на чужу річ кореспондуються обов`язки усіх тих осіб, які його оточують. З огляд на це закон наділяє особу, яка має речове право на чуже майно, тим самим комплексом механізмів захисту цього права, як і власника майна. Стаття 396 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього майна, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У главі 29 Цивільного кодексу України визначені засади захисту права власності.

Відповідно до частин 2-3 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Шкодою є сукупність несприятливих для особи, якій вона завдана, особистих немайнових, а також майнових наслідків, що виникли у разі порушення суб`єктивних цивільних прав фізичної або юридичної особи. Шкода є однією з умов виникнення обов`язку з її відшкодування, зобов`язання з відшкодування якої є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілими і завдавачами шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Отже, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні чи інші правомірні зобов`язальні відносини, зобов`язання, що виникли між ними, є предметом регулювання приписами глави 82 Цивільного кодексу України. Зобов`язальні відносини між позивачем та відповідачем виникли внаслідок заподіяння шкоди, грошовим виміром якої є збитки, а не внаслідок порушення зобов`язання, що, відповідно до позову, є правовою підставою заявленої вимоги. З огляду на це до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми чинного законодавства про відшкодування збитків внаслідок порушення господарського зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви у строки, передбаченою цією частиною. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторони щодо понесення втрат внаслідок припинення електропостачання приміщенням (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)).

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета чи підстави позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Підсумовуючи наведене суд констатує, що посилання позивача на норми, як правову підстави позову, що передбачають можливість стягнення збитків за порушення зобов`язання, не є підставою для відмови у позові, і суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію заявленої вимоги.

Факт завдання шкоди є деліктом, загальна суть якого наведена у ст.1166 ЦК України. Згідно з цією нормою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, до загальних умов виникнення зобов`язань з відшкодування шкоди належать: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника та шкодою; вина завдавача шкоди.

Як зазначено судом вище, шкодою є сукупність несприятливих для особи, якій вона завдана, особистих немайнових, а також майнових наслідків, що виникли у разі порушення суб`єктивних цивільних прав фізичної або юридичної особи. Майнова шкода оцінюється у грошову еквіваленті і при її відшкодуванні спрацьовує принцип повного відшкодування.

Відшкодуванням збитків є одним із способів відшкодування шкоди (ст. 1192 ЦК України). Збитки є грошовим виміром втраченого. В контексті спірних обставин внаслідок припинення відповідачем електропостачання нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, унеможливлена була експлуатація цих приміщень, що зумовило дострокове розірвання Договору. Така експлуатація унеможливлена була в період відсутності електропостачання - з 04.03.2020 по 16.04.2020. Правомірні очікування, що є об`єктом права власності, які позивач не отримав внаслідок відсутності електропостачання у цей період, є доходами з орендної плати за Договором, що підлягали оплаті у розмірі 66000 грн як добуток 1500,00 грн (орендна плата за один день (45000,00грн/30днів) на 44 дні.

Оскільки в інший визначений позивачем період заподіяння шкоди (з 17.04.2020 по 01.03.2021) здійснювалось електропостачання нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, тому його експлуатація та отримання задоволення власних корисних потреб позивачу не було унеможливлено, що свідчить про відсутність факту заподіяння шкоди позивачу у цей період.

Отже, розмір заподіяної шкоди позивачу внаслідок припинення відповідачем електропостачання нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, становить 66000 грн.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Протиправність дій приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» щодо відключення від електропостачання приміщень по АДРЕСА_1 встановлено рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 756/3164/20, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Оскільки розірвання Договору є наслідком припинення електропостачання, і шкода у розмірі 66000 грн є платежі, які позивач міг би отримати за таким Договором, між діями приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» та заподіяною шкодою наявний прямий причинний зв`язок.

Вина, як одна з умов виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди, є намірене чи ненамірене, але завжди залежне від волі та свідомості суб`єкта права його власне ставлення до вжиття чи невжиття заходів запобігання зовнішньому прояву своєї поведінки, яким є протиправною і шкідливою для особистих немайнових чи майнових благ, належних оточенню.

Дії приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» щодо припинення електропостачання є свідомими, ціленаправленими та вольовими діями, що дає підстави стверджувати про наявність вини як винність умову виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 66000 грн. В іншій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 202, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі».

Стягнути з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (вул. Новокостянтинівська, 20, м. Київ, 04080, код 41946011) на користь фізичної особи-підприємця Артемчук Тетяни Вікторівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 66000,00 грн збитків, 989,82 грн судового збору, 2444 грн витрат на правничу допомогу.

Відмовити в іншій частині позову.

Повернути фізичній особі-підприємцю Артемчук Тетяні Вікторівні ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 300 грн зайво сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 26.05.2023

Суддя С. А. Ковтун