ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. Справа№ 910/7946/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023

у справі № 910/7946/22 (суддя: Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО Терра Трейд»

до Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли

про стягнення 738 002,21 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО Терра Трейд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли про стягнення заборгованості у розмірі 738 002,21 грн., з них: основного боргу - 329 357,00 грн., штрафу - 357 620,34 грн., 3% річних - 4656,12 грн. та інфляційних нарахувань - 46 368,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 15/11-2021 від 15.11.2021 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Терра Трейд» грошові кошти: основного боргу - 329 357,00 грн., пені - 348 570,49 грн., 3% річних - 1136,96 грн. та судовий збір - 10 185,96 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що відповідач мав здійснити поставку товару протягом календарного місяця з моменту підписання специфікації, тобто у строк до 15 грудня 2021 року включно. Зауважив, що у матеріалах справи відсутні як докази поставки обумовленого товару на суму 329 357,00 грн., так і докази повернення передоплати у сумі 329 357,00 грн. Вказав на те, що передбачена сторонами у пункті 7.2. договору відповідальність продавця за порушення термінів поставки товару у вигляді штрафу від вартості недопоставленого в строк товару за кожен день прострочення, за своєю правовою природою є пенею.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Мєліков Елшад Гахраман Огли звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 348 570,49 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню у розмірі 124 817,93 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, в порушення ст. 236 ГПК України, повно і всебічно не з`ясував всі обставини, помилково не застосував до спірних правовідносин ст.ст. 551, 617 ЦК України, 233 ГК України, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення в частині стягнення з відповідача пені. Скаржник зазначає, що з 24.02.2022 для відповідача зупинились строки виконання зобов`язань за договором та він звільняється від відповідальності за їх порушення, а тому суд помилково нарахував пеню за період з 16.12.2021 по 30.06.2022. Зауважує, що суд першої інстанції, проаналізувавши, які збитки поніс позивач та враховуючи воєнний стан в Україні, мав право зменшити розмір пені за прострочення поставки товару, проте не зробив цього.

Також в апеляційній скарзі скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2023 дана апеляційна скарга у справі № 910/7946/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., ОСОБА_1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/7946/22 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7946/22.

До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 13.02.2023, надійшли матеріали справи № 910/7946/22.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Владимиренко С.В.

Разом з тим, суддя Владимиренко С.В. з 06.03.2023 перебувала на лікарняному.

У зв`язку з цим, розпорядженням керівника апарату суду від 06.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 cправу № 910/7946/22 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О (головуючий), Гаврилюк О.М., Пономаренко Є.Ю.; апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 було залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказу сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення у сумі 7842,84 грн.

В межах строків встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 представником ФОП Мєлікова Елшад Гахраман Огли подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі № 910/7946/22, до якої додано квитанцію про сплату судового збору № від 20.03.2023 на суму 7842,84 грн.

У зв`язку з тривалим перебуванням на лікарняному судді Гаврилюка О.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 справу № 910/7946/22 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 прийнято до провадження визначеним складом суду; задоволено клопотання представника ФОП Мєлікова Елшад Гахраман Огли про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22; поновлено ФОП Мєлікову Елшад Гахраман Огли строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22; розгляд апеляційної скарги ФОП Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 призначено на 01.05.2023.

27.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгунтовує тим, що порушення виконання зобов`язання за договором виникло ще задовго до введення на території України воєнного стану, а саме - 15.12.2021. Наголошує, що відповідач не звертався до позивача із заявою про те, що для нього настали форс-мажорні обставини. Підкреслює, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій.

Також, 27.04.2023 скаржником подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких вказує про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

16.05.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зауважує про те, що повідомлення іншої сторони про настання форc-мажорних обставин не є визначальним фактором у питанні звільнення від відповідальності. Зазчачає, що попередній представник відповідача був мобілізований до лав ЗСУ, а скаржник переважну кількість часу перебував у відрядженнях, внаслідок чого був позбавлений можливості укласти договір з новим адвокатом, що у свою чергу стало причиною неподання до суду першої інстанції заяви про зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 задоволено клопотання представника Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли про відкладення розгляду справи; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 відкладено на 17.05.2023.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.05.2023 вимоги апеляційної скарги підримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове в частині пені, яким зменшити її розмір.

Представник позивача в судовому засіданні 17.05.2023 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 15.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Терра Трейд», як покупцем, та Фізичною особою-підприємцем Мєліковим Елшадом Гахраман Огли, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу № 15/11-2021 (надалі - договір), відповідно до п. 1.2. якого продавець продає, а покупець купує на умовах, зазначених в специфікаціях до даного договору, що є його невід`ємними частинами, дров`яну деревину для промислового використання (товар), згідно з ТУУ 5:2018.

Згідно з п. 2.1. договору вид, кількість, асортимент, довжина та діаметр товару визначаються сторонами відповідно до специфікацій до договору, що є його невід`ємними частинами.

Пунктом 3.1. договору визначено, що ціна лісоматеріалів, що постачаються згідно даного договору, встановлюється за кубічний метр і вказується у специфікаціях до договору щодо кожного виду товару.

Відповідно до п. 4.1. договору оплатою вважається списання грошових коштів з рахунку покупця.

Оплата проводиться згідно з банківськими реквізитами продавця, вказаними у договорі. Оплата товару здійснюється покупцем на основі виставленого продавцем рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця протягом 5 (п`яти) банківських днів після отримання товару (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору оплата продукції здійснюється покупцем на умовах післяплати.

За умовами п. 5.1. договору поставка проводиться узгодженими покупцем щомісячними партіями, згідно специфікацій. Продавець щодня повідомляє покупцю про кількість автомобілів, що направляються до покупця згідно із затвердженим сторонами тижневим планом поставки, що має під`їзні шляхи для вантажного транспорту з масою вантажу до 30 кг. При цьому, сторони до 15 числа кожного місяця зобов`язані погодити обсяги поставки в кожному наступному місяці.

Згідно з п. 5.3. договору адреса призначення вантажу, а також інші відвантажувальні реквізити, вказуються сторонами в узгоджених ними специфікаціях.

Продавець зобов`язаний поставити всю узгоджену місячну партію товару протягом календарного місяця з моменту підписання специфікації. Датою поставки товару вважається дата прибуття товару в місце призначення (п. 5.5. договору).

За змістом п. 7.2. договору у разі порушення термінів поставки, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості недопоставленого в строк товару за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2021 року, з правом дострокової поставки і пролонгуванням договору за обсягом і терміном, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.3. договору).

У специфікації сторони визначили графік поставки товару, а саме: листопад 2021, мінімальний обсяг поставки товару - 3000 м3 загальною вартістю 4 500 000,00 грн. Найменування товару: деревина для промислового використання твердолистяних порід.

На виконання п. 4.3. договору позивач перерахував на рахунок відповідача часткову передплату за товар у розмірі 1 655 000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 188 від 16.11.2021 року позивач перерахував на користь відповідача 42 000,00 грн., призначення платежу: «Оплата за товар по договору 15/11-2021 від 15.11.21 Без ПДВ.»

Відповідно до платіжного доручення № 189 від 17.11.2021 року позивач перерахував на користь відповідача 80 000,00 грн., призначення платежу: «Оплата за товар по договору 15/11-2021 від 15.11.21 Без ПДВ.»

Відповідно до платіжного доручення № 199 від 18.11.2021 року позивач перерахував на користь відповідача 80 000,00 грн., призначення платежу: «Оплата за товар по договору 15/11-2021 від 15.11.21 Без ПДВ.»

Відповідно до платіжного доручення № 215 від 19.11.2021 року позивач перерахував на користь відповідача 60 000,00 грн., призначення платежу: «Оплата за товар по договору 15/11-2021 від 15.11.21 Без ПДВ.»

Відповідно до платіжного доручення № 216 від 19.11.2021 року позивач перерахував на користь відповідача 61 500,00 грн., призначення платежу: «Оплата за товар по договору 15/11-2021 від 15.11.21 Без ПДВ.»

На виконання умов договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 1 325 643,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: № 44 від 16.11.2021 року на суму 37 257,00 грн., № 46 від 16.11.2021 року на суму 38 304,00 грн., № 47 від 16.11.2021 року на суму 39 148,50 грн., № 51 від 18.11.2021 року на суму 40 819,50 грн., № 52 від 18.11.2021 року на суму 39 988,50 грн., № 58 від 19.11.2021 року на суму 41 836,50 грн., № 59 від 20.11.2021 року на суму 40 359,00 грн., № 62 від 20.11.2021 року на суму 39 115,50 грн., № 63 від 21.11.2021 року на суму 40 477,50 грн., № 64 від 21.11.2021 року на суму 37 732,50 грн., № 65 від 22.11.2021 року на суму 39 076,50 грн., № 69 від 23.11.2021 року на суму 39 735,00 грн., № 73 від 24.11.2021 року на суму 38 710,50 грн., № 74 від 24.11.2021 року на суму 44 238,00 грн., № 76 від 25.11.2021 року на суму 37 837,50 грн., № 77 від 25.11.2021 року на суму 39 814,50 грн., № 78 від 25.11.2021 року на суму 36 940,50 грн., № 79 від 26.11.2021 року на суму 41 827,50 грн., № 83 від 30.11.2021 року на суму 40 756,50 грн., № 84 від 30.11.2021 року на суму 38 515,50 грн., № 85 від 30.11.2021 року на суму 40 099,50 грн., № 87 від 01.12.2021 року на суму 36 702,00 грн., № 89 від 01.12.2021 року на суму 39 270,00 грн., № 88 від 01.12.2021 року на суму 41 059,50 грн., № 90 від 02.12.2021 року на суму 37 324,50 грн., № 91 від 02.12.2021 року на суму 39 816,00 грн., № 8 від 20.01.2022 року на суму 48 249, 00 коп, №9 від 22 січня 2022 року на суму 50 289,00 грн., № 10 від 22.01.2022 року на суму 44 655,00 грн., № 11 від 22.01.2022 року на суму 43 063,50 грн., № 38 від 17.02.2022 року на суму 35 155,50 грн., № 43 від 19.02.2022 року на суму 40 744,50 грн., № 48 від 20.02.2022 року на суму 36 724,50 грн.

Враховуючи суму попередньої оплати, відповідач не здійснив поставку товару на суму 329 357,00 грн. (1 655 000,00 грн. - 1 325 643,00 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не відвантажив на користь позивача дров`яну деревину вартістю 3 174 357 грн. (4 500 000,00 грн. - 1 325 643,00 грн.) у строк встановлений специфікацією до договору.

Враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до відповідача з претензією № 09/06 від 09.06.2022 року, в якій повідомив про відмову та розірвання договору, та вимагав протягом 3-х робочих днів повернути кошти в розмірі 329 357,00 грн.

Повторно претензія № 30/06 від 30.06.2022 року з вимогою повернути кошти та сплатити штрафні санкції за невиконання зобов`язнь за договором була направлена 30.06.2022 року.

Проте, вказані претензії залишились відповідачем без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення попередньої оплати у розмірі 329 357,00 грн. Крім того, за порушення виконання зобов`язань за договором позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 4656,12 грн., інфляційні нарахування у розмірі 46 368,75 грн. та 357 620,34 грн. штрафу за порушення умов договору в частині поставки товару на суму 3 174 357,00 грн.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач мав здійснити поставку товару у строк до 15 грудня 2021 року включно, тобто, протягом календарного місяця з моменту підписання специфікації (п. 5.5. договору).

У матеріалах справи відсутні як докази поставки обумовленого товару на суму 329 357,00 грн., так і докази повернення передоплати у сумі 329 357,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що відповідач порушив свій обов`язок з поставки товару.

Суд зазначає, що відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

Таким чином, встановлений вище факт прострочення виконання зобов`язання в частині поставки товару, є підставою для повернення відповідачем суми попередньої оплати в розмірі 329 357,00 грн.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 4656,12 грн. за період з 21.02.2022 року по 11.08.2022 року та інфляційні втрати у розмірі 46 368,75 грн. за період з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою наданих розрахунків 3% річних судом встановлено, що ці розрахунки не відповідають вимогам чинного законодавства в частині визначення періодів нарахування.

Відповідно до п. 9 специфікації для вирішення бухгалтерських та юридичних питань сторони домовились використовувати електронні адреси та інші засоби зв`язку вказані у договорі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в порядку статті 693 Цивільного кодексу України скористався правом вимагати повернення суми попередньої оплати у розмірі 329 357,00 грн., направивши 30.06.2022 року на електронну пошту відповідача (зазначену у договорі) претензію. Відповідно, починаючи з 01.07.2022 року у відповідача виник обов`язок повернути позивачеві суму попередньої оплати у розмірі 329 357,00 грн. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем суми попередньої оплати у розмірі 329 357,00 грн., починаючи з 01.07.2022 року.

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 01.07.2022 року.

За таких обставин, правомірним, в даному випадку, є нарахування 3% річних за період з 01.07.2022 року по 11.08.2022 року.

Здійснивши розрахунок 3% річних за період з 01.07.2022 року по 11.08.2022 року, місцевим господарським судом вірно встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 1136,96 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 3519,16 грн. позивачу належить відмовити.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 46 368, 75 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки вказані нарахування розраховані позивачем до дати виникнення обов`язку відповідача повернути частину попередньої оплати, тобто до 01.07.2022 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідачем фактично оскаржується розмір визначеної місцевим господарським судом пені та період її нарахування.

Так, в п. 7.2. договору визначено, що у випадку порушення термінів поставки, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості недопоставленого в строк товару за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів зауважує, що штрафом, на відміну від пені (яка нараховується пропорційно кількості днів прострочення), є одноразовий платіж, який не залежить від періоду прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.04.2020 року у справі № 910/4783/19 та від 15.05.2018 року у справі № 917/889/17.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що передбачена сторонами у пункті 7.2. договору відповідальність продавця за порушення термінів поставки товару у вигляді штрафу від вартості недопоставленого в строк товару за кожен день прострочення, за своєю правовою природою є пенею.

При цьому для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене та те, що умовами договору сторони передбачили відповідальність продавця за прострочення поставки у вигляді сплати штрафної санкції і розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожний день прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю «пеня», місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про те, що позивач має право на застосування штрафних санкцій (пені) до відповідача у зв`язку з порушенням останнім строку поставки товару.

Як вже зазначалось раніше, відповідач зобов`язаний був поставити товар на суму 4 500 000,00 грн. у строк до 15.12.2021 року, однак відповідачем було поставлено товар на суму 1 325 643,00 грн., а доказів поставки товару на суму 3 174 357,00 грн. матеріали справи не містять.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу з врахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 348 570,49 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 9049,85 грн. позивачу належить відмовити.

Посилання відповідача щодо зупинення строку виконання зобов`язань за договором та звільнення його від відповідальності за їх порушення на строк дії форс-мажорних обставин, колегією суддів оцінюються критично, оскільки зобов`язання за договором виникли ще до введення на території України воєнного стану, на запровадження якого посилається скаржник.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

При цьому, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача у порядку, встановленому в п. 9.2 договору, про виникнення форс-мажорних обставин разом із доказами виникнення таких обставин.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та стоку їх дії служать свідоцтва офіційних урядових органів (п.9.3 договору).

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракта, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2).

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований «Всім кого це стосується», згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракта, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18, від 09.11.2021р. у справі №913/20/21, від 30.05.2022р. у справі №922/2475/21, від 14.06.2022р. у справі №922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021р. у справі №910/9258/20.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, при виникненні форс-мажорних обставин сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Існування листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зобов`язаннями відповідача щодо поставки дров`яної деревини для промислового використання, а відтак вказаний лист не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за договором.

Саме по собі посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

В той же час, відповідачем не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання за укладеним Договором саме внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Надаючи оцінку доводам апелянта про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно з збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механзму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій є не обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалзуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (Постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20).

Наявність у кредитора можливості стягувати з споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19.

У контексті наведеного, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалзацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Отже, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Колегія суддів зауважує, що укладаючи договір сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, обсяги та строки поставки. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився з передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань. Також, оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.

Так, апелянт вказує на те, що розмір штрафної санкції перевищує суму основного боргу, однак вказане твердження спростовується матеріалами справи, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується не поставлення відповідачем позивачу товару на загальну суму 3 174 357 грн.

Також, необґрунтованим є твердження відповідача про те, що невиконання зобов`язання сталось з причин початку повномасштабної війни проти України, оскільки, як вже зазначалось, строк виконання зобов`язання за договором закінчився більше ніж за два місяці до введення на території України воєнного стану.

Поряд з викладеним колегія суддів наголошує на тому, що відповідачем не подавалось клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому, доводи апелянта про те, що попередній представник відповідача був мобілізований до лав ЗСУ, а скаржник переважну кількість часу перебував у відрядженнях, внаслідок чого був позбавлений можливості укласти договір з новим адвокатом, що у свою чергу стало причиною неподання до суду першої інстанції заяви про зменшення розміру штрафних санкцій, колегією суддів оцінюються критично з огляду на таке.

Ухвалою Господраського суду міста Києва віж 12.09.2022 відкрито провадження у даній справі та попереджено сторін, що додаткові письмові докази, висновки експертів, клопотання, заяви та пояснення можуть бути подані до суду протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2022 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, а 28.11.2022 на адресу місцевого господарського суду надійшла зустрічна позовна заява, яку було повернено судом першої інстанції.

Таким чином, відповідач, будучи обізнаним про розгляд даної справи судом першої інстанції, у встановлений судом строк не скористався правом на подання клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 348570,49 грн. та зменшення розміру вказаної штрафної санкції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути рзною, залежно від характеру рішення.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення ст. 236 ГПК України, повно і всебічно не з`ясував всі обставини, помилково не застосував до спірних правовідносин ст.ст. 551, 617 ЦК України, 233 ГК України, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення в частині стягнення з відповідача пені, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7946/22.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Фізичну особу-підприємця Мєлікова Елшад Гахраман Огли.

4. Справу № 910/7946/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.05.2023.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

Є.Ю. Пономаренко