номер провадження справи 4/183/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 Справа № 908/3624/21

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (71112, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Горького, буд. 6)

до відповідача Державного підприємства «Бердянський морський торговий порт», (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 13/7)

про стягнення 1 173 973, 42 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Батрак М.В.

За участю представників сторін:

від позивача Мунтян О.Л., на підставі Виписки з ЄДР юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (самопредставництво);

від відповідача не з`явився;

10.12.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Бердянськ Запорізької області за вих. № 1390/11-01-03/Вих від 06.12.2021 (вх. № 3881/08-07/21 від 10.12.2021) до Державного підприємства «Бердянський морський торговий порт», м. Бердянськ Запорізької області про стягнення 1 173 973,42 грн. заборгованості за договором № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021, в тому числі 1 144 950,75 грн. основного боргу, 23 542,41 грн. пені, 41 658,13 грн. 3 % річних і 1 315,13 грн. інфляційних втрат.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2021 справу № 908/3624/21 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3624/21 за правилами загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/183/21, підготовче засідання призначено на 17.01.2022.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.01.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/3624/21 до 15.03.2022, у зв`язку із неявкою в підготовче засідання представника відповідача підготовче засідання відкладалося на 07.02.2022.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.02.2022 закрито підготовче провадження у справі № 908/3624/21, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 15.03.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб.

Наразі, відповідними указами Президента України строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжено до 18.08.2023 включно.

У зв`язку з наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України судове засідання, призначене на 15.03.2022 не відбулося.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.03.2022 сторонам повідомлено про перенесення судового засідання на іншу дату, про час та місце якого сторони будуть додатково повідомлені відповідною ухвалою.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.04.2023 судове засідання у справі № 908/3624/21 призначено на 18.05.2023.

В судове засідання 18.05.2023 з`явився представник позивача, здійснювалася фіксація судового процесу програмно-апаратним комплексом «Акорд».

В судовому засіданні 18.05.2023 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Представники відповідача в судове засідання 18.05.2023 не з`явилися, про поважність причин неявки суд завчасно не повідомив.

Відповідач про відкриття провадження у справі № 908/3624/21, дату, час та місце проведення підготовчого засідання у справі № 908/3624/21 повідомлявся належним чином ухвалою суду по справі від 15.12.2021 про відкриття провадження у даній справі, яка ним отримана 21.12.2021, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих-кодовий ідентифікатор 230).

Крім того, враховуючи територіальне перебування відповідача на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» ухвала господарського суду Запорізької області від 17.04.2023 у справі № 908/3624/21 опублікована на офіційному веб-сайті судової влади України 17.04.2023.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/3624/21 та подальший розгляд справи.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 18.05.2023 за відсутністю відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та мотивовані посиланням на приписи ст., ст. 509, 524, 525, 526, 533, 625 ЦК України, ст., ст. 174, 193 ГК України. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021, укладеного між сторонами у справі, щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги з електрозабезпечення за період липень - жовтень 2021 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 144 950,75 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг з електрозабезпечення позивач, керуючись приписами діючого законодавства та положеннями п. 6.4 договору, нарахував відповідачу 23 542,41 грн. пені, 41 658,13 грн. 3 % річних і 1 315,13 грн. інфляційних втрат за порушення строків розрахунків. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 17 609,60 грн.

Розглянувши зібрані у справі письмові докази, заслухавши пояснення позивача, суд

УСТАНОВИВ

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі скорочено ДП «АМПУ») ДП «АМПУ» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133-р, та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Положенням про Бердянську філію Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (БФ ДП «АМПУ») передбачено, що БФ ДП «АМПУ» є відокремленим підрозділом ДП «АМПУ», яка не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності.

ДП «АМПУ» за своїми статутними документами є господарюючим суб`єктом, основною метою діяльності якого є отримання прибутків від своєї господарської діяльності.

Розділом 2 Статуту підприємства визначено, що підприємство створено з метою, передбаченою статтею 15 Закону України «Про морські порти України» (в т.ч. утримання та забезпечення ефективного використання державного майна, переданого їй в господарське відання, у тому числі модернізації, ремонту, реконструкції та будівництва гідротехнічних споруд, інших об`єктів портової інфраструктури, розташованих у межах території та акваторії морського порту), та встановленими чіткими цілями згідно з Порядком встановлення чітких цілей діяльності для державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, затвердженим постановою КМУ від 09.11.2016 №1052.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закон України «Про ринок електричної енергії» правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про альтернативні джерела енергії», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про природні монополії», «Про захист економічної конкуренції», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Пунктом 5 ч. 2 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема правилами роздрібного ринку.

Правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії». (ч.5 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії»)

Пунктом 16 ч. 2 статті 3 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що функціонування ринку електричної енергії здійснюється на принципах, відповідальності учасників ринку за недотримання правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов договорів, що укладаються на цьому ринку.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

З матеріалів справи встановлено, що 29.07.2021 між ДП «АМПУ» в особі БФ ДП «АМПУ» (позивач у справі, Власник мереж) та Державним підприємством «Бердянський морський торговий порт» (відповідач у справі, Споживач) укладений Договір про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 (далі за текстом Договір), за умовами якого Власник мереж надає послуги із забезпечення електричною енергією Споживача, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі та Кодексом системи розподілу, а Споживач оплачує такі послуги на умовах відшкодування витрат в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Власник мереж здійснює електрозабезпечення об`єктів Споживача, технічні параметри яких зазначені в додатку № 1 «Паспорт точки розподілу електричної енергії», який є невід`ємною частиною цього Договору. (п., п. 1.1, 1.2 Договору).

Пунктом 1.4 передбачено, що під час виконання цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до п. 2.3 Договору для визначення обсягів споживання електричної енергії за розрахунковий період в останній день місяця Споживач в присутності представника Власника мереж відповідно до точок розрахункового обліку, що наведені в додатку № 2 «Відомості про засоби обліку електричної енергії», здійснює зняття показів розрахункових засобів обліку, що відповідають споживанню активної електричної енергії. Зафіксовані покази оформлюються «Актом про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період» за формою, що наведена у додатку № 3, який є невід`ємною частиною цього Договору, у 2-х примірниках.

Згідно з п., п. 3.1-3.3 Договору Споживач оплачує Власнику мереж вартість спожитої електричної енергії, плату за перетікання реактивної електричної енергії, а також вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкти Споживача на умовах відшкодування витрат. Відшкодування вартості спожитої електричної енергії здійснюється Споживачем за тарифами згідно договору між Власником мереж та постачальником електричної енергії. Оплата платежів, передбачених цим Договором, здійснюється Споживачем на умовах відшкодування витрат протягом 20 календарних днів, починаючи з дня, наступного за днем виписки рахунку. Датою оплати платежів вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Власника мереж (Бердянської філії).

Власник мереж зобов`язався забезпечувати Споживача електричною енергією із дотриманням показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами. (п. 4.1.3 Договору)

Умовами п. 4.2.1 Договору Споживач, серед іншого, зобов`язався виконувати умови цього Договору, в тому числі, своєчасно проводити розрахунки відповідно до умов Договору.

При цьому, положеннями п. 5.1.1 Договору встановлено, що Власник мереж має право на отримання від Споживача своєчасної оплати за послуги, передбачені цим Договором.

У пункті 9.1 передбачено, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, якщо такі є, у випадках, передбачених чинним законодавством України, та діє до 31.12.2021, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Дія Договору вважається продовженою на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до останнього дня терміну дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення дії даного Договору. (п. 9.2 Договору)

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторонами у справі на виконання умов Договору складені і підписані:

- Акт від 31.07.2021 здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за період з 23.07.2021 по 31.07.2021, відповідно до якого вартість наданих позивачем відповідачу послуг по електрозабезпеченню в липні 2021 року склала 109 594,28 грн. з ПДВ;

- Акт від 31.08.2021 здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за серпень 2021 року, відповідно до якого вартість наданих позивачем відповідачу послуг по електрозабезпеченню в серпні 2021 року склала 359 271,61 грн. з ПДВ;

- Акт від 30.09.2021 здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за вересень 2021 року, відповідно до якого вартість наданих позивачем відповідачу послуг по електрозабезпеченню в вересні 2021 року склала 233 164,86 грн. з ПДВ;

- Акт від 31.10.2021 здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за жовтень 2021 року, відповідно до якого вартість наданих позивачем відповідачу послуг по електрозабезпеченню в жовтні 2021 року склала 442 920,00 грн. з ПДВ.

Зазначені Акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем отримані та погоджені сторонами без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи уповноважених представників Власника мереж та Споживача на кожному з цих актів, які скріплені печатками підприємств.

Відповідач факт отримання від позивача Актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за липень жовтень 2021 року на загальну суму 1 144 950,75 грн. не заперечив.

Також матеріали справи свідчать, що факт надання позивачем відповідачу послуги по електрозабезпеченню в липні - жовтні 2021 року на загальну суму 1 144 950,75 грн. з ПДВ також підтверджується наступними документами:

- рахунком № від 31.07.2021 на суму 109 594,28 грн. та Розрахунком відшкодування витрат за енергоресурси, які передані БФ ДП «АМПУ» в ДП «БМТП» в липні 2021 року. Вказані акт та рахунок вручені уповноваженому представнику відповідача 17.08.2021, про що свідчить відмітка на супровідному листі № 951/11-02-03/Вих від 16.08.2021;

- рахунком № від 31.08.2021 на суму 359 271,61 грн. та Розрахунком відшкодування витрат за енергоресурси, які передані БФ ДП «АМПУ» в ДП «БМТП» в серпні 2021 року. Вказані акт та рахунок вручені уповноваженому представнику відповідача 15.09.2021, про що свідчить відмітка на супровідному листі № 1043/11-02-03/Вих від 14.09.2021;

- рахунком № від 30.09.2021 на суму 233 164,86 грн. та Розрахунком відшкодування витрат за енергоресурси, які передані БФ ДП «АМПУ» в ДП «БМТП» в вересні 2021 року. Вказані акт та рахунок вручені уповноваженому представнику відповідача 13.10.2021, про що свідчить відмітка на супровідному листі № 1159/11-02-03/Вих від 13.10.2021;

- рахунком № від 31.10.2021 на суму 442 920,00 грн. та Розрахунком відшкодування витрат за енергоресурси, які передані БФ ДП «АМПУ» в ДП «БМТП» в жовтні 2021 року. Вказані акт та рахунок вручені уповноваженому представнику відповідача 15.11.2021, про що свідчить відмітка на супровідному листі № 1297/11-02-03/Вих від 11.11.2021.

Таким чином, рахунки на оплату та Акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за спірний період за своїм змістом засвідчують факт отримання Споживачем послуг по електрозабезпеченню та зобов`язують останнього сплатити грошові кошти за надані позивачем послуги відповідно до укладеного Договору.

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов Договору відповідач за отримані послуги по електрозабезпеченню за липень жовтень 2021 року у встановлені Договором строки та в повному розмірі не розрахувався.

Заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період за Договором про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021 становить 1 144 950,75 грн.

25.10.2021 позивач звернувся до відповідача з Претензією № 1203/11-02-03/Вих від 25.10.2021 про сплату заборгованості та штрафних санкцій за Договором про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021.

Відповідачем вказана претензія отримана 28.10.2021, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту оператора поштового зв`язку «Укрпошта» у розділі «Трекінг відправлень», проте залишена без відповіді та задоволення.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку спірні правовідносини сторін щодо електрозабезпечення споживача врегульовані договором про надання послуг.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як передбачено ст. 902 ЦКУ України виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 903 ЦК України встановлено якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Споживачі електричної енергії зобов`язані користуватися електричною енергією виключно на підставі договору та сплачувати обсяги електроенергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності заборгованості ДП «Бердянський морський торговий порт» перед ДП «АМПУ» в особі БФ ДП «АМПУ» за надані послуги по електрозабезпеченню в розмірі 1 144 950,75 грн. підтверджується фактичними обставинами справи та відповідачем жодними письмовими доказами не спростований.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобов`язання відповідача оплатити поставлену за спірний період електричну енергії за Договором не припинено.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач доказів погашення заборгованості у повному обсязі або свого контррозрахунку суми заборгованості, заявленої до стягнення, суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з ДП «Бердянський морський торговий порт» заборгованості за надані послуги по електрозабезпеченню за липень жовтень 2021 року в розмірі 1 144 950,75 грн. документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до змісту ст., ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021 підтверджено матеріалами справи.

Позивачем, окрім основної суми заборгованості, заявлено до стягнення з відповідача 4 165,13 грн. 3 % річних, 23 542,41 грн. пені та 1 315,13 грн. інфляційних втрат.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором, зокрема, неустойкою.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 6.4 Договору, яким сторони передбачили, що за оплату платежів з порушенням термінів, передбачених цим Договором, Споживач сплачує Власнику мереж суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, 3 % річних від суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру простроченої суми за кожен день прострочення, починаючи з дня виникнення заборгованості до моменту погашення заборгованості. Штрафи та пеня починають нараховуватися з 21 дня, наступного за днем виписки рахунку.

Відповідно до розрахунку позивача сума пені за порушення строків розрахунків за Договором про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021 становить 23 542,41 грн., яка розрахована за загальний період з 21.08.2021 по 30.11.2021. Розрахунок виконаний позивачем по кожному рахунку за спірний період окремо з урахуванням дати виписки кожного рахунка.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умов Договору про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021 та є арифметично правильним, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 23 542,41 грн. підлягають задоволенню судом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем розрахунків по Договору про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Відповідно до розрахунку позивача сума 3 % річних за порушення строків розрахунків за Договором про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021 становить 4 165,13 грн., яка розрахована за загальний період з 21.08.2021 по 30.11.2021. Розрахунок виконаний позивачем по кожному рахунку за спірний період окремо з урахуванням дати виписки кожного рахунка.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок річних відсотків, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та є арифметично правильним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 4 165,13 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Згідно з розрахунком позивача за порушення строків розрахунків за Договором про електрозабезпечення споживача № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021 стягненню з відповідача підлягає 1 315,13 грн. інфляційних втрат.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний неправильно, оскільки при розрахунку інфляційних втрат по рахункам № від 31.07.2021, № від 31.08.2021 і № від 30.09.2021 позивачем неправильно визначено сукупний індекс інфляції за період нарахування.

Згідно проведеного судом перерахунку за порушення строків розрахунків за Договором стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 11 207,39 грн.

У відповідності до приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі 1 315,13 грн., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Відповідачем контррозрахунку штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення, суду не надано.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Бердянськ Запорізької області до Державного підприємства «Бердянський морський торговий порт», м. Бердянськ Запорізької області про стягнення 1 173 973,42 грн. заборгованості за договором № 61/21/21-П-БЕФ-21 від 29.07.2021 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торговий порт», (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 13/7, ідентифікаційний код юридичної особи 01125761) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (01135, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 38727770) в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (71112, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Горького, буд. 6, ідентифікаційний код ВП 38728360) 1 144 950 (один мільйон сто сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. 75 коп. основного боргу за надані послуги, 23 542 (двадцять три тисячі п`ятсот сорок дві) грн. 41 коп. пені, 1 315 (одну тисячу триста п`ятнадцять) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 4 165 (чотири тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 13 коп. 3 % річних та 17 609 (сімнадцять тисяч шістсот дев`ять) грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 31» травня 2023 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.