ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. Справа №914/2446/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів М.Б. Желіка

О.І. Матущака,

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши матеріали апеляційних скарг фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни б/н від 22.03.2023 (вх. № 01-05/873/23 від 22.03.2023 та вх. № 01-05/943/23 від 28.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 (повний текст рішення складено 02.03.2023, м. Львів, суддя А.Б. Мазовіта)

у справі № 914/2446/22

за позовом: фізичної особи-підприємця Петояна Оганеса Арменовича, м. Львів

до відповідача: фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни, м. Київ

про стягнення 634 520,78 грн та зобов`язання вчинити дії.

за участю представників сторін:

від позивача: Горбаєнко А.С.;

від відповідача: Горлатий О.В.

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємць Петоян Оганес Арменович звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни про стягнення 634 520,78 грн та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 05.10.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нерухомого майна, за яким позивач надав відповідачу в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 124,5 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Фурманська, 6 на строк до 04.10.2024, а відповідач зобов`язувалася щомісячно сплачувати орендну плату та звільнити приміщення після закінчення строку договору. Проте, відповідач сплатив орендну плату не в повному обсязі, через що у нього виникла заборгованість у розмірі 365 686,00 грн, а також не звільнив приміщення після розірвання договору. Зважаючи на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 365 686,00 грн, 198 178,22 грн штрафу, 66 003,83 грн пені, 4 652,73 грн 3% річних, та зобов`язати відповідача звільнити нежитлові приміщення, а також зобов`язати відповідача привести їх до стану, в якому вони існували на момент передачі за актом прийому-передачі та за дефектним актом.

Відповідач проти позову заперечив, та вказував суду на те, що з моменту укладення договору та по 06.02.2022 не здійснював господарської діяльності через непридатність об`єкта оренди, який потребував ремонтно-відновлювальних робіт та не отримував очікуваного доходу від такої діяльності.

Разом з тим, відповідач зазначає, що з моменту укладення договору та до 24.02.2022 вносив орендну плату належним чином, однак у зв`язку з оголошення воєнного стану не зміг продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність.

В подальшому відповідач вказує, про те, що між сторонами було укладено усну угоду про звільнення відповідача від сплати орендної плати за березень, квітень та травень 2022 року та зменшення орендної плати у червні та липні 2022 року. З червня 2022 року відповідачем було відновлено роботу масажного салону, однак позивач почав створювати перешкоди у використанні відповідачем орендованого майна. З 15.09.2022 і до цього часу відповідач позбавлений можливості ведення господарської діяльності на об`єкті оренди та отримувати дохід від такої діяльності.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 позов фізичної особи-підприємця Петояна Оганеса Арменовича задоволено частково. Суд виніс рішення, яким:

-стягнуто з фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни на користь фізичної особи-підприємця Петояна Оганеса Арменовича 337 370,57 грн орендної плати, 198 178,22 грн неустойки, 62 357,73 грн пені, 4 433,96 грн 3% річних, 13 997,26 судового збору.

-зобов`язано фізичну особу-підприємця Суксіну Ольгу Валеріївну звільнити приміщення позивача, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Фурманська, 6, нежитлові приміщення №VI-IX, 10-3; 10-4; 10-5; 11-2 літера «А-3».

-зобов`язано фізичну особу-підприємця Суксіну Ольгу Валеріївну привести приміщення позивача, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Фурманська, 6, нежитлові приміщення №VI-IX, 10-3; 10-4; 10-5; 11-2 літера «А-3» до стану, в якому воно існувало на момент передачі за актом прийому-передачі та за дефектним актом.

-в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу з орендної плати, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позивачем безпідставно зараховано усю суму гарантійного платежу в рахунок сплати орендної плати за серпень 2022 року, оскільки договір оренди був розірваний за ініціативою позивача 20.08.2022, тобто оренда у серпні 2022 року склала не повний місяць. Отже, заборгованість з орендної плати за липень 2022 року повинна становити 44 821,77 грн, а загальний розмір заборгованості з орендної плати за період з березня 2022 по липень 2022 337 370,57 грн.

Окрім того, суд не взяв до уваги доводи відповідача наведені в відзиві, оскільки з матеріалів справи вбачається що, на момент укладення договору оренди відповідач був обізнаний про стан майна, погодився на умови щодо розміру орендної плати, порядку її сплати, приведення майна до стану, в якому воно знаходилось на дату початку користування. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт існування між сторонами домовленостей, спрямованих на зміну умов договору оренди щодо розміру орендної плати, строків її сплати. Усі долучені представником відповідача докази, які підтверджують ініціювання відповідачем змін до договору, були вчинені після отримання від позивача повідомлення про розірвання договору, а тому не мають юридичного значення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду фізична особа-підприємць Суксіна Ольга Валеріївна подала апеляційну скаргу б/н від 22.03.2023 (вх. № 01-05/873/23 від 22.03.2023 та вх. № 01-05/943/23 від 28.03.2023), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказане рішення винесене із грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду викладені в рішенні не відповідають дійсним обставинам справи, тому рішення є незаконним і таким що підлягає скасуванню. А саме скаржник стверджує, що порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд першої інстанції не виконав вимоги п. 5 ч.1 ст. 227 ГПК України, та незаконно відмовив відповідачці у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №914/2446/22 за позовом фізичної особи-підприємця Петоян Оганеса Арменовича до фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни, про стягнення 634 520,78 грн та зобов`язання вчинити дії зупинити до набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/3113/22 за позовом фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни до фізичної особи-підприємця Петояна Оганеса Арменовича про визнання недійсним повідомлення про розірвання Договору оренди та внесення змін до Договору.

Фізична особа-підприємць Петоян Оганес Арменович 28.04.2023 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

На адресу суду 16.05.2023 (вх. №0105/1573/23) від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 16.05.2023 представник позивача з`явився, надав пояснення, проти клопотання про зупинення провадження заперечив, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судове засідання 16.05.2023 представник відповідача з`явився, подане клопотання про зупинення та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Розглянувши клопотання про зупинення колегія суддів вказує наступне.

Клопотання про зупинення мотивоване тим, що вбачаючи в діях ФОП Петояна О.А. щодо розірвання договору оренди зловживання правами, передбаченими договором оренди та статтями 203, 525 ЦК України, ФОП Суксіна О.В. звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору оренди від 05.10.2021 року, який є предметом спору у справі №914/2446/22 та про внесення змін до зазначеного договору оренди в судовому порядку. Ухвалою господарського суду Львівської області від 27.12.2022 року (судля Стороженко О.Ф.) відкрито провадження у справі №914/3113/22 за позовом фізичної особи - підприємця Суксіної Ольги Валеріївни до фізичної особи - підприємця Петояна Оганеса Арменовича про визнання недійсним повідомлення про розірвання Договору оренди та внесення змін до Договору оренди.

За таких обставин, апелянт вказує, що наразі існує ймовірність ухвалення Господарським судом Львівської області рішення у справі №914/3113/22, яким буде задоволено позовну заяву ФОП Суксіної О.В., щодо визнання недійсним повідомлення про розірвання Договору оренди та внесення змін до Договору оренди. Відтак, рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/3113/22 суттєво вплине на обсяг зобов`язання відповідачки у справі №914/2446/22.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 924/645/18.

Суд звертає увагу, що пов`язаність справ полягає у тому, що рішення у іншій справі, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає в тому, що обставини, які розглядаються в іншій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 904/6636/17 від 27.02.2018.

Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 4 та 6 ст. 75 ГПК України).

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17, від 17.12.2019 у справі №917/131/19).

Предметом спору у справі №914/3113/22 є:

- визнання повідомлення ФОП Петояна О.А. від 17.08.2022 про одностороннє розірвання договору оренди від 05.10.2021 нерухомого майна розташованого за адресою місто Львів, вулиця Фурманська, 6 (нежитлові приміщення №VI-IX, 10-3; 10- 4;10-5;11-2 ЛІТЕРА «А-3», площею 124,5 кв.м.) недійсним з моменту підписання;

- внесення змін до договору оренди від 05.10.2021 нерухомого майна, розташованого за адресою місто Львів, вулиця Фурманська, 6 (нежитлові приміщення №VIIX, 10-3; 10-4;10-5;11-2 ЛІТЕРА «A-З», площею 124,5 кв.м.) укладеного між фізичною особою-підприємцем Петояном Оганесом Арменовичем та фізичною особою-підприємцем Суксіною Ольгою Валеріївною, а саме: з 01.03.2022 змінити орендну плату за місяць (пункт 7 Розділу І Спеціальної частини Договору), виклавши його в новій редакції: «Розмір орендної плати за період з 01.03.2022 по 01.07.2022 року не нараховується. За період з 01.07.2022 року до оголошення про закінчення в Україні військового стану становить еквівалент 1000,00 доларів США в гривнях за курсом НБУ на день оплати».

Однак, колегія суддів вказує на те, що сама по собі взаємопов`язаність справ не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки, незалежно від результату розгляду справи №914/3113/22, суд має достатньо підстав надати правову оцінку наявним письмовим доказам та самостійно встановити обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення у справі №914/2446/22.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. При цьому, порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 914/3113/22.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2021 між фізичною особою-підприємцем Петояном Оганесом Арменовичем (орендодавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем Суксіною Ольгою Валеріївною (орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, відповідно до умов якого, орендодавець (позивач) зобов`язувався передати орендареві у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 124,5 кв.м, що розташовується за адресою м. Львів, вул. Фурманська, 6 (нежитлові приміщення №VI-IX, 10-3; 10-4; 10-5; 11-2 літера «А-3»), а орендар (відповідачка) зобов`язувався прийняти у строкове платне користування приміщення та сплачувати орендну плату у строк, в сумі та на умовах, визначених договором.

На виконання умов договору між сторонами складено акт прийому-передачі приміщення від 05.10.2021. Вказаним актом підтверджено факт вступу орендаря у користування об`єктом оренди. Також 05.10.2021 сторонами було складено дефектний акт.

Відповідно до п. 3.3. договору після закінчення строку оренди або у разі дострокового розірвання договору, всі поліпшення об`єкта, що підлягають відділенню (якщо їх можливо відділити) та/або які зазначені в додатку до цього договору, які виконані або встановлені орендарем або за його кошти, є власністю орендаря і можуть бути ним вилучені, якщо сторонами не буде узгоджене інше.

На дату закінчення, а при достроковому припиненні дії договору (в тому числі у випадку дострокового розірвання договору в односторонньому порядку) - на дату, що є останнім днем оренди об`єкта, до 18.00 години, орендар передає об`єкт орендодавцю в тому ж стані, в якому об`єкт знаходиться на дату початку з врахуванням нормального зносу (п. 4.4.1. договору).

Пунктом 4.4.2. договору передбачено, що користування об`єктом орендарем вважається закінченим в момент закінчення дії договору, визначену п. 6.2. спеціальної частини договору, а у разі наявності згоди щодо продовження строку дії цього договору дата закінчення договору продовжується на строк узгоджений сторонами, а об`єкт вважається поверненим орендодавцю з дати підписання акта прийому-передачі про повернення об`єкта орендодавцю, що підписується в дату закінчення (а у разі дострокового припинення дії договору - в день припинення договору) в двох примірниках повноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

Відповідно до п. 4.5. договору в дату закінчення (а у разі дострокового припинення дії договору - в день припинення договору) орендар за власний рахунок забезпечує звільнення об`єкта від свого майна (в тому числі вивозить все своє майно, своє обладнання і поліпшення об`єкта).

Якщо орендар не виконує свого обов`язку щодо звільнення і повернення об`єкта у разі закінчення строку оренди або дострокового припинення договору, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення. Сплата сторонами штрафу не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за цим договором (п. 4.6. договору).

Згідно п. 7 розділу 1 договору розмір щомісячної орендної плати за домовленістю сторін встановлено за допомогою наступного графіку:

- за період з 05.10.2021 до 04.10.2023 орендна плата становить еквівалент 2 000,00 доларів США в гривнях за курсом НБУ на день оплати;

- за період з 05.10.2023 до 04.10.2024 орендна плата становить еквівалент 2 500,00 доларів США в гривнях за курсом НБУ на день оплати.

Відповідно до п. 7.1. розділу 1 договору орендна плата сплачується на умовах попередньої оплати за кожен наступний місяць оренди, яка вноситься до 10 числа кожного місяця оренди.

Пунктом 6 розділу 1 договору встановлено, що строк оренди становить 2 роки 11 місяців 29 днів.

Дата закінчення оренди - 04.10.2024 (п. 6.2. розділу 1 договору).

Згідно п. 10.3. договору орендодавець має право відмовитися від договору (розірвати договір в односторонньому порядку) і вимагати повернення об`єкта та відшкодування завданих збитків зокрема, у разі:

- якщо орендар допустив систематичне прострочення сплати всіх або будь-якого з платежів більше ніж на два місяці, що передбачені договором.

В подальшому, з огляду на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором щодо сплати орендної плати, позивач 17.08.2022 надіслав на електронну адресу відповідачки повідомлення про розірвання договору 18.08.2022 вказане повідомлення про розірвання договору було надіслано поштовим зв`язком на зареєстровану адресу відповідачки.

Згідно п. 8.3. договору якщо будь-який платіж за договором прострочений більш ніж на 1 місяць, орендар сплачує орендодавцю прострочену суму, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний календарний день прострочення протягом строку такого прострочення.

Пунктом 8.6. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо вони доведуть, що таке невиконання сталося внаслідок обставин нездоланної сили (форс-мажорні обставини).

Як ствердив позивач, відповідачка допустила прострочення сплати орендної плати за березень 2022 - липень 2022 у розмірі 365 686,00 грн. Сплачений відповідачкою гарантійний платіж, який еквівалентний 2 000,00 доларів США, зараховано позивачем як орендну плату за серпень 2022. Також відповідач після розірвання договору не звільнив приміщення та не привів його до стану, в якому воно існувало на момент передачі.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між ними Договору оренди нерухомого майна від 05.10.2021, відповідно до умов якого, орендодавець (позивач) зобов`язувався передати орендареві у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 124,5 кв.м, що розташовується за адресою м. Львів, вул. Фурманська, 6 (нежитлові приміщення №VI-IX, 10-3; 10-4; 10-5; 11-2 літера «А-3»), а орендар (відповідачка) зобов`язувався прийняти у строкове платне користування приміщення та сплачувати орендну плату у строк, в сумі та на умовах, визначених договором.

На виконання умов договору між сторонами складено акт прийому-передачі приміщення від 05.10.2021. Вказаним актом підтверджено факт вступу орендаря у користування об`єктом оренди. Також 05.10.2021 сторонами було складено дефектний акт.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно п. 7 розділу 1 договору розмір щомісячної орендної плати за домовленістю сторін встановлено за допомогою наступного графіку:

- за період з 05.10.2021 до 04.10.2023 орендна плата становить еквівалент 2 000,00 доларів США в гривнях за курсом НБУ на день оплати;

- за період з 05.10.2023 до 04.10.2024 орендна плата становить еквівалент 2 500,00 доларів США в гривнях за курсом НБУ на день оплати.

Відповідно до п. 7.1. розділу 1 договору орендна плата сплачується на умовах попередньої оплати за кожен наступний місяць оренди, яка вноситься до 10 числа кожного місяця оренди.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням за Договором відповідач не сплачував орендну плату протягом трьох місяців підряд (з березня 2022 по серпень 2022), доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо сплати орендної плати, відповідно до положень п. 10.3. договору позивачем 17.08.2022 на електронну адресу відповідача було надіслано повідомлення про розірвання договору. 18.08.2022 вказане повідомлення про розірвання договору було надіслано поштовим зв`язком за місцезнаходженням відповідача.

Вказане повідомлення було надіслано в позаробочий час, тому повідомлення вважається отриманим відповідачем 18.08.2022. Отже, останній, зважаючи на положення п. 4.1., 4.5., 10.3. договору, вправі був використовувати об`єкт оренди до 18.00 год. 19.08.2022. Таким чином, з 20.08.2022 договір є розірваним.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховучи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідача за період часу з березня 2022 по липень 2022 орендну плату у розмірі 365 686,00 грн. Також позивачем в рахунок сплати орендної плати за серпень 2022 року було зараховано сплачений відповідачкою гарантійний платіж, еквівалент якого становив 2 000,00 доларів США

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем безпідставно зараховано усю суму гарантійного платежу в рахунок сплати орендної плати за серпень 2022 року, оскільки договір оренди був розірваний за ініціативою позивача 20.08.2022, тобто оренда у серпні 2022 року склала не повний місяць. Водночас, сторони у п. 5.3.1. договору погодили, що сума гарантійного платежу зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди. Таким чином, лише частина гарантійного платежу (пропорційному періоду користування) підлягає зарахуванню в рахунок сплати орендної плати за серпень 2022 року (період оренди у серпні 2022 року становив з першого числа місяця та до дати розірвання договору). Зважаючи на наведене, лише 1 225,69 доларів США (64,51 доларів США (орендна плата за один день оренди у серпні 2022) 19 днів користування у серпні 2022 = 1 225,69 доларів США) в еквіваленті підлягали зарахуванню в рахунок сплати орендної плати за серпень 2022 року. Решта коштів гарантійного платежу у сумі 774,31 доларів США (2 000,00 доларів США гарантійного платежу 1 225,69 доларів США, які підлягали зарахуванню за 19 днів серпня 2022 = 774,31 доларів США, що еквівалентно 28 315,73 грн (774,31 36,5686) підлягали зарахуванню в рахунок сплати орендної плати за липень 2022 року. Отже, заборгованість з орендної плати за липень 2022 року повинна становити 44 821,77 грн, а загальний розмір заборгованості з орендної плати за період часу з березня 2022 по липень 2022 337 370,57 грн.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.3. договору якщо будь-який платіж за договором прострочений більш ніж на 1 місяць, орендар сплачує орендодавцю прострочену суму, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний календарний день прострочення протягом строку такого прострочення.

Перевіривши заявлений до стягнення розмір пені та 3 % річних, враховуючи те, що судом було перераховано заборгованість з орендної плати за липень 2022 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 62 357,73 грн та 3% річних - 4 433,96 грн.

Пунктом 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно пункту 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Перевіривши заявлений до стягнення розмір неустойки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягненню з відповідача підлягає неустойка відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України у розмірі 198 178,22 грн.

Щодо посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин колегія суддів вказує наступне.

Відповідач як на форс-мажорні обставини посилається, зокрема на введення воєнного стану на території України, що засвідчено як форс-мажорна обставина відповідно до листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, внаслідок чого він не має можливості виконати свої договірні зобов`язання.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Згідно ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким з 24.02.2022 було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на всій території України, не є належним і допустимим доказом наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором, що пов`язане з настанням обставин непереборної сили, оскільки згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі сертифіката про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Однак, указаний лист Торгово-промислової палати України не засвідчує факт настання саме для відповідача форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили).

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів. В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Посилання відповідача на те, що сторони уклали усну угоду про звільнення відповідачки від сплати орендної плати за березень, квітень та травень 2022 року та зменшення орендної плати у червні та липні 2022 року не беруться судом до уваги, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи відповідача щодо прийняття позивачем сплачених відповідачем 10 000,00 грн в рахунок орендної плати за червень 2022 як доказу на підтвердження існування між сторонами домовленостей, спрямованих на зміну умов договору, колегією суддів оцінюються критично, оскільки як вбачається із долученої позивачем копії платіжної інструкції №23 від 09.01.2023, кошти у розмірі 10 000,00 грн повернуті платнику як повернення невідомого надходження коштів від невідомої особи.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводів наведених скаржником в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №914/2446/22 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/3113/22, оскільки колегія суддів вже встановила, що розгляд справи №914/3113/22 не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки, суд має достатньо підстав надати правову оцінку наявним письмовим доказам та самостійно встановити обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення у справі №914/2446/22.

З огляду на викладене, слід вважати, що відповідач висновків суду першої інстанції не спростував, а його посилання, викладені в апеляційній скарзі є такими, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 у справі № 914/2446/22 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Суксіної Ольги Валеріївни б/н від 22.03.2023 (вх. № 01-05/873/23 від 22.03.2023 та вх. № 01-05/943/23 від 28.03.2023) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2023 у справі № 914/2446/22 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя М.Б. Желік

Суддя О.І. Матущак