ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023м. ДніпроСправа № 904/3528/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: Невська Н.С.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Промарматура" (м. Дніпро)

до Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" (м. Мозир, Республіка Білорусь)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 у загальному розмірі 75 206,34 Євро

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Промарматура" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 у загальному розмірі 75 206,34 Євро.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 62 154,00 Євро - основний борг;

- 13 052,34 Євро - пеня.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 128,10 Євро.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 07.02.2022 товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 62 154,00 Євро. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення у період з 10.03.2022 по 05.10.2022 в сумі 13 052,34 Євро.

Разом з тим, судом було відзначено, що за змістом позовної заяви відповідачем у справі є іноземний суб`єкт господарювання - юридична особа створена за законодавством Республіки Білорусь- Відкрите акціонерне товариство "Мозирський нафтопереробний завод" (Мозир-11, м. Мозир, Мозирський район, Гомельська область, Республіка Білорусь, 247760; ідентифікаційний номер 00148671).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 21.10.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.03.2023. Крім того, вказаною ухвалою суду запропоновано Приватному акціонерному товариству "Промарматура" в строк до 21.11.2022 надати суду в трьох примірниках нотаріально засвідчені переклади на державну мову Республіки Білорусь - білоруську мову: позовної заяви № 11/ПА від 17.10.2022 з додатками; ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2022 у справі; Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, Підтвердження, Короткий виклад документа, що підлягає врученню. Також, постановлено звернутися до Центрального органу Республіки Білорусь - Ministry of Foreign Affairs of the Republic of Belarus Legal and Treaties Department, який знаходиться за адресою: Ul. Lenina, 19, Minsk, Belarus, 220030, з Проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів, відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, відповідачу: Відкритому акціонерному товариству "Мозирський нафтопереробний завод" (Мозир-11, м. Мозир, Мозирський район, Гомельська область, Республіка Білорусь, 247760; ідентифікаційний номер 00148671) ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2022 у справі та позовної заяви № 11/ПА від 17.10.2022 з додатками. Крім того, вказаною ухвалою суду відзначено, що у разі якщо повідомлення не буде своєчасно вручено відповідачу та судове доручення не буде виконано, повідомити сторін, що суд розгляне справу в день наступного підготовчого засідання - 16.05.2023 о 14:20 год., яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в залі судового засідання (кабінеті) № 1-207 за адресою: 49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1. Враховуючи вказане, ухвалою суду від 21.10.2022 провадження у справі було зупинено у зв`язку зі зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги з метою вручення документів.

Від позивача надійшов лист (вх. суду № 12328/23 від 14.03.2023), в якому він повідомляє про те, що на виконання ухвали суду Господарського суду Дніпропетровської області 21.10.2022, матеріали судового доручення були надіслані 15.02.2023 через Poczta Polska на адресу Центрального органу Республіки Білорусь - Ministry of Foreign Affairs of the Republic of Belarus Legal and Treaties Department, та 27.12.2023 вручено адресату. Інформації щодо вручення вказаних документів відповідачу станом на 14.03.2023 немає. Враховуючи вказане, позивач просить суд провести підготовче засідання без участі його представника та зазначає про те, що дату наступного підготовчого засідання (резервну дату) йому відомо.

У підготовче засідання 14.03.2023 представники позивача та відповідача не з`явились, при цьому, судом було враховано наявність клопотання позивача про проведення підготовчого засідання без участі його представника, яке було задоволено судом.

Судом також було зауважено, що станом на 14.03.2023 матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про день, час та місце підготовчого засідання, судове доручення щодо повідомлення Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" про розгляд справи судом, не є виконаним.

Разом з тим, судом було відзначено, що пунктом 9 резолютивної частини ухвали суду від 21.10.2022 було постановлено про те, що у разі якщо виклик (повідомлення) не буде своєчасно вручено відповідачу та судове доручення не буде виконано, суд розгляне справу в день наступного підготовчого засідання - 16.05.2023 о 14:20 год.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність відкладення підготовчого засідання, оскільки суд позбавлений можливості вирішити питання, передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, а також з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності.

Крім того, оскільки судове доручення про повідомлення відповідача про розгляд справи судом не було виконаним, враховуючи положення Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 та приписи статей 228, 229 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі до надходження відповіді від Центрального органу Республіки Білорусь на судове доручення Господарського суду Дніпропетровської області.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 14.03.2023 провадження у справі було поновлено, підготовче засідання було відкладено до 16.05.2023. Крім того, вказаною ухвалою суду було зупинено провадження у справі, у зв`язку із тривалістю виконання судового доручення з метою вручення документів.

Від Посольства України в Республіці Білорусь засобами електронного зв`язку та поштовим зв`язком надійшов лист (вх. суду № 15586/23 від 31.03.2023, вх. суду № 20721/23 від 28.04.2023), в якому повідомлено про повернення документів Господарського суду Дніпропетровської області без виконання.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що ухвалою суду від 14.03.2023 підготовче засідання було відкладено на 16.05.2023, суд вважав за необхідне поновити провадження у справі для розгляду справи у підготовчому провадженні.

З огляду на викладене, ухвалою суду від 16.05.2023 провадження у справі було поновлено.

У підготовче засідання 16.05.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причин нез`явлення суду не повідомив, при цьому, судом було відзначено, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце підготовчого засідання.

Так, відповідач, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 21.10.2022 отримав ухвалу суду від 21.10.2022, та 16.03.2023 отримав ухвалу суду від 14.03.2023, що підтверджується Довідками про доставку електронного листа на електронну пошту відповідача (а.с. 52, 67 у томі 1).

Отже, суд приходить до висновку, що в розумінні частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ухвала суду від 21.10.2022 вважається врученою відповідачу 21.10.2022.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, ухвалою суду від 21.10.2022, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи встановлену судом вище дату отримання ухвали суду відповідачем на його офіційну електронну адресу (21.10.2022), граничним строком для подання відзиву на позовну заяву було 07.11.2022.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Отже, станом на 16.05.2023 строк на подання відзиву на позовну заяву закінчився.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 16.05.2023 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 16.05.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.05.2023.

У судове засідання 30.05.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причин нез`явлення суду не повідомив, при цьому судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. До вказаного висновку суд прийшов з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та індивідуальних підприємців про юридичну особу електронною поштою відповідача є (а.с.41-43 у томі 1). Таким чином, вказана електронна пошта є офіційною електронною поштою відповідача.

Належних та допустимих доказів того, що вказана електронна адреса не є офіційною електронною адресою відповідача, або перестала працювати, відповідачем не надано.

Так, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 16.05.2023 була доставлена відповідачу на електронну пошту , яку зазначено у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та індивідуальних підприємців про юридичну особу, - 17.05.2023 (а.с. 171 у томі 2).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, відповідач, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 17.05.2023 отримав ухвалу суду від 16.05.2023, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа на електронну пошту відповідача (а.с. 171 у томі 2).

Отже, суд приходить до висновку, що в розумінні частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 16.05.2023 вважається врученою відповідачу 17.05.2023.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 30.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати та наявність підстав для застосування наслідків такого прострочення у вигляді стягнення пені у заявленій до стягнення сумі.

Як убачається з матеріалів справи, 17.06.2020 між Відкритим акціонерним товариством "Мозирський нафтопереробний завод" (далі - покупець, відповідач) та Приватним акціонерним товариством "Промарматура" (далі - постачальник, позивач) укладено договір поставки № 18/1-20/149 (далі - договір, а.с.11-16 у томі 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити запірно-регулюючу трубопровідну арматуру та деталі трубопроводів (далі - товар) у кількості та асортименті, зазначених у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною договору.

У відповідності до вказаних умов, сторонами були підписані специфікації № 20 від 18.10.2021, № 21 від 19.10.2021, № 23 від 27.10.2021, № 24 від 28.10.2021, № 25 від 19.11.2021 до договору, в яких сторони узгодили умови поставки товару на загальну суму 90 400 Євро (а.с.17-21 у томі 1).

У пункті 8.1 договору сторони визначили, що договір набирає юридичну силу з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.07.2022, а в частині взаєморозрахунків, відшкодування збитків та сплати штрафних санкцій - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до умов пункту 4.1. договору поставка товару проводиться протягом 60 днів з дати підписання обома сторонами відповідної специфікації до договору, якщо інше не передбачено у специфікації (додатковій угоді) до договору.

Відповідно до умов специфікацій № 20 від 18.10.2021, № 21 від 19.10.2021, № 23 від 27.10.2021, № 24 від 28.10.2021, № 25 від 19.11.2021 строк поставки товару складає 140 календарних днів із правом дострокової поставки.

Згідно з умовами пункту 4.3. договору датою поставки товару на умовах DAP вважається дата надходження товару на склад покупця (м. Мозир-11), зазначена у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

Як убачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору 07.02.2022 поставив відповідачу товару на загальну суму 62 154,00 Євро, що підтверджується товарно-транспортною накладною (CMR) № 445480 від 03.02.2022 (а.с.22 у томі 1).

Також у матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 003/02 від 02.02.2022 (а.с.23 у томі 1), пакувальний лист № 16-02/ТД від 02.02.2022 (а.с. 24-25 у томі 1); сертифікат походження товару № BY21200F997 від 03.02.2022 (а.с. 27-28 у томі 1), висновок про походження товару № 997 від 03.02.2022 (а.с. 28 у томі 1), декларація №UA110140/2022/000963 від 03.02.2022 (а.с. 29-32 у томі 1), повідомлення про фактичне вивезення (перетин) від 05.02.2022 (а.с. 33 у томі 1).

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за товарно-транспортною накладною (CMR) № 445480 від 03.02.2022 відповідачем також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Так, у розділі 5 договору сторонами були визначені умови щодо порядку розрахунків за договором, зокрема, відповідно до пункту 5.2. договору покупець зобов`язаний оплатити отриманий товар не пізніше ніж через 30 календарних днів від дати поставки товару шляхом 100% оплати в євро суми відвантаженого товару.

Згідно з пунктом 5.3. договору валютою договору та валютою платежу є Євро.

Як зазначає позивач, вказані зобов`язання відповідач не виконав, поставлений 07.02.2022 позивачем товар у визначені в пункті 5.2. договору строки відповідач не оплатив, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача із листами (листи № 421-УТА/ВП від 16.03.2022, № 444-УТА/ВП від 25.03.2022), в яких просив оплатити поставлений 07.02.2022 товар (а.с.34-35 у томі 1).

У подальшому позивач звернувся до відповідача із претензією № 495-УТА/ОП від 21.04.2022 (а.с.37-39).

Як зазначає позивач, вказані листи та претензія були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи вказане, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 07.02.2022 товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 62 154,00 Євро. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення у період з 10.03.2022 по 05.10.2022 в сумі 13 052,34 Євро. Вказане і є причиною звернення із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідачем у справі є ВАТ "Мозирський НПЗ" - іноземний суб`єкт господарювання, нерезидент; місцезнаходженням названого товариства є: Республіка Білорусь, 247760, Гомельська область, м. Мозир, Мозир-11.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 366 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Так, згідно зі статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Відповідно до статті 43 розділу VI "Колізійні норми щодо договірних зобов`язань" Закону "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Так, відповідно до пункту 9.1. договору всі спори та розбіжності, що випливають із цього договору або пов`язані з ним, за якими сторони не дійдуть згоди протягом 60 днів з дати отримання першого повідомлення про виникнення спору, передаються на розгляд в економічному (господарському) суді за місцем знаходження позивача відповідно до правил провадження справ у цьому суді, рішення якого є остаточним та обов`язковим для обох сторін. Право, що застосовується - матеріальне право Республіки Білорусь.

Отже, домовленості, які передбачені сторонами у договорі не суперечать статтям 43, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

У частині 1 статті 9 Закону України "Про міжнародне приватне право" закріплюється, що будь-яке відсилання до права іноземної держави має розглядатися як відсилання до норм матеріального права, яке регулює відповідні правовідносини, виключаючи застосування його колізійних норм, якщо інше не встановлено законом. При цьому за загальними принципами міжнародного приватного права компетентний суд при розгляді справи застосовує процесуальне законодавство своєї держави, відсилання колізійної норми до права іноземної держави вважається відсиланням саме до норм матеріального, а не процесуального права. Отже, при розгляді справи Господарським судом України застосовується саме процесуальне законодавство України.

Таким чином справа підлягає розгляду у Господарському суді Дніпропетровської області відповідно до норм процесуального права України із застосуванням норм матеріального права Республіки Білорусь.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до статі 390 Цивільного кодексу Республіки Білорусь договором визнається угода двох або кількох осіб про встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу приписів статей 476, 483, 486 Цивільного кодексу Республіки Білорусь за договором поставки постачальник-продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в обумовлений термін або строки товари покупцю, а покупець (одержувач) зобов`язаний здійснити всі необхідні дії, що забезпечують прийняття товарів, поставлених відповідно до договору поставки, та оплатити поставлені товари з дотриманням порядку та форми розрахунків, передбачених договором поставки.

Згідно зі статтею 290 Цивільного кодексу Республіки Білорусь зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов зобов`язання та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що зазвичай пред`являються.

За приписами статті 291 Цивільного кодексу Республіки Білорусь одностороння відмова від виконання зобов`язання та одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не випливає із законодавства чи договору.

За змістом статті 295 Цивільного кодексу Республіки Білорусь якщо зобов`язання передбачає або дозволяє визначити день його виконання або період часу, протягом якого воно має бути виконане, зобов`язання підлягає виконанню в цей день або відповідно у будь-який момент в межах такого періоду.

Враховуючи вказане, приймаючи до уваги порядок та строк оплати товару, визначений у пункті 5.2. договору, суд встановив, що граничним строком оплати поставленого позивачем 07.02.2022 товару на суму 62 154,00 Євро є 09.03.2022.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого позивачем 07.02.2022 товару на загальну суму 62 154,00 Євро відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 62 154,00 Євро.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Так, згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу Республіки Білорусь боржник, який прострочив виконання, відповідає перед кредитором за збитки, заподіяні простроченням, і за наслідки неможливості виконання, що випадково настала під час прострочення.

Відповідно до статті 310 Цивільного кодексу Республіки Білорусь виконання зобов`язань може забезпечуватися неустойкою, заставою, утриманням майна боржника, порукою, гарантією, банківською гарантією, завдатком та іншими засобами, передбаченими законодавством чи договором.

В силу частини 1 статті 311 Цивільного кодексу Республіки Білорусь неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законодавством чи договором грошова сума, яку боржник зобов`язаний сплатити кредитору, якщо інше не передбачено законодавчими актами, у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у разі прострочення виконання. За вимогою про сплату неустойки кредитор не зобов`язаний доводити заподіяння йому збитків.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що сторона, яка порушила договір, відшкодовує іншій стороні заподіяні внаслідок цього збитки.

Відповідно до умов пункту 7.2 договору, у разі прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення у період з 10.03.2022 по 05.10.2022 в сумі 13 052,34 Євро.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с. 10 у томі 1), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості, період прострочення, арифметично розрахунок проведено вірно.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с. 10 у томі 1), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 13 052,34 Євро визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом під час прийняття рішення у даній справі проаналізовано фактичні обставин справи на предмет можливості застосування до них права суду на зменшення розміру штрафних санкцій (у даному випадку пені), за наслідками чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Між тим, суд звертає увагу, що:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем (0%). Так, на час прийняття рішення по справі відповідач не здійснив навіть часткової оплати поставленого позивачем 07.02.2022 товару;

- прострочення становить майже 1,5 років, отже прострочення у даній справі суд розцінює, як істотне;

- відповідач не навів суду жодного аргументу та не надав жодного пояснення з приводу причин неналежного виконання умов спірного договору; таким чином, у даній справі відсутні будь-які об`єктивні поважні причини невиконання відповідачем зобов`язань за договором;

- матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про майновий стан відповідача;

- штрафні санкції є спірозмірними порівняно з допущеним відповідачем порушенням та його наслідками.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у даній справі.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1 128,10 Євро витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Промарматура" до Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" про стягнення заборгованості за договором поставки № 18/1-20/149 від 17.06.2020 у загальному розмірі 75 206,34 Євро - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Мозирський нафтопереробний завод" (Мозир-11, м. Мозир, Мозирський район, Гомельська область, Республіка Білорусь, 247760; ідентифікаційний номер 00148671) на користь Приватного акціонерного товариства "Промарматура" (вулиця Сімферопольська, будинок 17, м. Дніпро, Україна, 49005; ідентифікаційний код 21871578) - 62 154,00 Євро - основного боргу, 13 052,34 Євро - пені та 1 128,10 Євро - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 30.05.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко