ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 Справа № 917/109/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 917/109/23

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Трейдінг Енд Делівері", вул. Вознесенський узвіз, буд. 23А, офіс 20, м. Київ, 04053;

до Фізичної особи - підприємця Соломіна Романа Федоровича, АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення 200 000,00грн,

без участі сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдінг Енд Делівері" (далі - ТОВ "Трейдінг Енд Делівері", позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. №118/23 від 17.01.2023) до Фізичної особи - підприємця Соломіна Романа Федоровича (далі - ФОП Соломін Р.Ф., відповідач), в якій заявлено вимоги: 1. Розірвати Договір поставки № 20-12/21 від 20.12.2021, укладений між ФОП Соломіним Р.Ф. та ТОВ "Трейдінг Енд Делівері"; 2) Стягнути з ФОП Соломіна Р.Ф. на користь ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" 200 000,00грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 23.01.2023 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/109/23; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи; встановлено строки подання сторонами заяв по суті справи, а саме: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень на відповідь на відзив до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву; встановлено сторонам строк для подання до суду (за бажанням) клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - 5 днів з дня отримання відзиву.

Ухвала суду від 23.01.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі направлялась позивачу через систему "Електронний суд" та на його електронну адресу, відповідачу - на електронну адресу, зазначену в позовній заяві.

25.01.2023 від позивача надійшли документи по справі (вх. № 956).

30.01.2023 на адресу суду від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та внесення додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи, яка була задоволена судом.

14.02.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1975), відповідно до якого відповідач позовні вимоги заперечує з підстав, викладених у відзиві.

16.02.2023 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 2122 від 16.02.2023), в якій він спростовує аргументи, викладені відповідачем у відзиві на позов.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов"язань щодо поставки товару. Позивач зазначає, що на виконання п.2.1 Договору відповідачем (Постачальник) було сформовано рахунок-фактуру № 4/21 від 20.12.2021 на оплату товару на загальну суму 200 000,00 грн (а.с. 40), який був оплачений позивачем 24.12.2021 відповідно до платіжного доручення № 171203. Оплата рахунку у цьому випадку є передоплатою. Як зазначає позивач, відповідач поставку товару не здійснив, попередню оплату за товар позивачу не повернув.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, у відзиві на позов (вх. № 1975 від 14.02.2023) зазначає, що 20.12.2021 між ФОП Соломіним Р.Ф. (Постачальник) та ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" (Покупець) укладено Договір поставки № 20-12/21, згідно якого Постачальник зобов`язався передати (поставити) у власність Покупця дрова з твердих порід деревини, а Покупець у свою чергу зобов`язався оплатити та прийняти Товар відповідно до умов цього Договору. На виконання п.2.1 Договору ФОП Соломіним Р.Ф. сформовано рахунок-фактуру № 4/21 від 20.12.2021 року на загальну суму 200 000,00 грн, який було вручено директору ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" Пирогову М. при підписанні Договору поставки № 20-12/21. Позивачем вказаний рахунок оплачено 24.12.2021 відповідно до платіжного доручення № 171203. Незважаючи на існування між сторонами договірних відносин, позивачем 18.07.2022 до Господарського суду Полтавської області було подано позовну заяву про стягнення з ФОП Соломіного Р. Ф. грошових коштів 200 000,00грн в порядку ст. 1212 ЦК України, яка передбачає позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.09.2022 у справі № 917/744/22 у задоволенні позову ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" було відмовлено. Відповідач стверджує, що відомості, відображені позивачем у позовній заяві, яка є предметом даного судового розгляду, є недостовірними, а дії позивача свідчать про ухилення ним від отримання обумовленого договором поставки товару, про готовність передачі якого відповідач повідомив позивача листом від 09.02.2023. За твердження відповідача, адвокатські запити від 02.05.2022 та від 24.06.2022, на які посилається позивач, а також вимога від 02.01.2023 про поставку товару або повернення попередньої оплати до цього часу відповідачем не отримані. Відповідач також зазначає, що вимога від 02.01.2023 не містить строку виконання відповідачем зобов"язання. Крім цього, відповідач посилається на порушення позивачем досудового порядку розірвання договорів, передбаченого ст. 188 ГК України, а також відсутність у адвоката Пришедька А.Л. повноважень на представлення інтересів позивача. За викладених обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В спростування аргументів відповідача, позивач у відповіді на відзив (вх. № 2122 від 16.02.2023), зазначає наступне:

- на момент звернення позивачем до суду з позовом до ФОП Соломіна Р.Ф. про повернення безпідставно набутих коштів, який розглядався в межах справи №917/744/22, у позивача був відсутній Договір поставки № 26-12/21 від 20.12.2021 й звернення до суди з таким позовом давало шанси на повернення сплачених відповідачу коштів;

- позивачем до позову надані всі належні докази направлення на адресу відповідача адвокатських запитів 02.05.2022 та 24.06.2022, відсутність інформації на офіційному порталі "Укрпошти" не спростовує факт ані направлення, ані отримання цих запитів, така відсутність пов`язана лише з виконанням вимоги п.п. 121-124, 128 Правил "Надання послуг поштового зв`язку", відповідно до яких інформація в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію/копії документів щодо пересилання та вручення поштових відправлень. Більше того, вже сталою судовою практикою встановлено, що відсутність інформації на сайті Укрпошти не спростовує факт направлення поштових відправлень, за умови наявності доказів такого направлення (постанова ВСУ від 24.06.21 по справі № 910/10275 20);

- факт отримання відповідачем вимоги від 02.01.2021 підтверджується інформацією поштової служби щодо стану поштового відправлення № 1006289, відповідно до якої вказане відправлення було вручено відповідачу 11.01.2023 (додається до матеріалів). Проте, зазначена вимога відповідачем виконана не була ні до отримання ним копії позову з додатками (25.01.2023) ні до моменту відкриття провадження у справі (23.01.2023). Більше того відповідно до п. 1.7-1 постанови пленуму ВСУ від 17.12.2013 № 14, таку вимогу можливо пред`явити навіть й після віл провадження по справі;

- направлення відповідачем листа від 09.02.2023 про готовність передати товар жодним не змінює умов договору та не може розцінюватись як виконання зобов`язання з огляду на приписи ч.2 ст. 530 ЦК України, яка визначає, що боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги кредитором. У відповідача було достатньо часу для повернення попередньої оплати (або виконання договору) з моменту укладення договору (20.12.2021) до дати після якої зобов`язання вже вважається простроченим (18.01.2023). Більше того у зв`язку з тим, що форми вимоги про виконання зобов`язання не встановлено, то відповідними вимогами можуть зважати й адвокатські запити від 02.05.2022 та 24.06.2022 де фактично є вимога надати документи щодо виконання умов договору, що в свою чергу передбачає здійснення відповідних дій;

- обґрунтовуючи неможливість виконання договірних зобов"язань відповідач посилається на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану. При цьому, відповідачем не доведено факту перешкод настання форс-мажорних обставин саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

- позивач звертається до суду на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України, відповідно до якої у випадку коли продавець, одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. У зв`язку з триваючим порушенням відповідачем своїх договірних зобов`язань позивач втратив інтерес до відповідного товару і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених позивачем в якості попередньої оплати за товар.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

20.12.2021 між ФОП Соломіним Р.Ф. (відповідач у справі, за умовами договору - Постачальник) та ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" (позивач у справі, за умовами договору - Покупець) було укладено Договір поставки № 20-12/21 (далі - Договір поставки, Договір) (а.с. 12-14), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язався передати (поставити) у власність Покупця дрова з твердих порід деревини (надалі за текстом цього договору - Товар), а Покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити Товар відповідно до умов цього Договору.

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Вартість Товару за цим договором обумовлена рахунком-фактурою на кожну партію Товару ( п. 2.1. Договору);

- Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50% вартості Товару шляхом безготівкового перерахування в національній валюті України, грошових коштів на поточний рахунок Постачальника за реквізитами, визначеними в розділі 9 цього Договору, на підставі виставлених Постачальником рахунків, якщо інше сторони не домовились окремо (п. 2.2. Договору);

- Постачальник зобов`язаний передати Товар у розпорядження покупця після здійснення попередньої оплати відповідно до п. 3.2. Договору. Товар також може бути поставлений частинами за домовленістю сторін (п. 3.1. Договору);

- Приймання-передача Товару оформлюється видатковою накладною, яка підписується уповноваженими на це представниками сторін і підтверджує відповідність кількості та якості поставленого Товару (п. 4.2. Договору);

- З моменту підписання видаткової накладної на Товар право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця (п. 4.3. Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1 Договору).

Договір поставки № 20-12/21 від 20.12.2021 підписаний та скріплений печатками сторін.

Отже, як вбачається з наданих сторонами доказів, між ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" та ФОП Соломіним Р.Ф. виникли господарські правовідносини щодо поставки товару.

Позивач зазначає, що на виконання п.2.1 Договору відповідачем (Постачальник) було сформовано рахунок-фактуру № 4/21 від 20.12.2021 на оплату Товар (дрова паливні твердолистяних порід) на загальну суму 200 000,00 грн (а.с. 40), який вручено директору ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" Пирогову М. при підписанні Договору поставки № 20-12/21.

Позивачем вказаний рахунок оплачено 24.12.2021 відповідно до платіжного доручення № 171203. Перерахування коштів відповідачу у розмірі 200 000,00 грн було здійснено позивачем за призначенням: "оплата за дрова паливні, згідно рахунку №4/21 від 20.12.2021 без ПДВ" (а.с. 15).

У зв"язку з тривалим невиконання відповідачем зобов"язань за Договором щодо поставки товару, позивачем 02.05.2022 було направлено на адресу відповідача адвокатський запит від 02.05.2022 за № 02-2022/02 (а.с. 16-19) з проханням надати: 1. Документи на підтвердження виконання/невиконання ФОП Соломіним Р.Ф. Договору № 20-12/21 від 20.12.2021; 2. Пояснення з приводу невиконання договору з зазначенням конкретних підстав такої поведінки; 3. Первинні бухгалтерські документи, договори та банківські виписки, що підтверджують використання отриманих від ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" грошових коштів на виконання договору; 4. Пояснення щодо підстав утримання (заволодіння) грошових коштів ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" та підстави неповернення відповідних коштів у зв`язку з невиконанням договору.

Відповідь на зазначений запит відповідачем не надана, у зв"язку з чим, позивачем було повторно направлено на адресу відповідача адвокатський запит від 24.05.2022 за № 06-2022/02 аналогічного змісту (а.с. 20-23).

За повідомленням позивача, зазначений запит відповідач також залишив поза увагою.

З метою захисту своїх порушених прав ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" зверталося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ФОП Соломіним Р.Ф. про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 200 000,00 грн.

Суд встановив, що Господарським судом Полтавської області розглядалася справа №917/744/22 за позовною заявою ТОВ "Трейдінг Енд Делівері", ідентифікаційний код 42940293 до Фізичної особи-підприємця ФОП Соломіна Р. Ф., РНОКПП НОМЕР_1 про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 200 000,00 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що платіжним дорученням №171203 від 24.12.2021 позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. В платіжному доручені призначенням платежу зазначено: "оплата за дрова паливні, згідно рахунку №4/21 від 20.12.2021". Позивач у позові зазначив, що між ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" та ФОП Соломіним Р. Ф. домовленості та господарські відносини, врегульовані договором та/або рахунком №4/21 від 20.12.2021, відсутні, в зв`язку з чим кошти в сумі 200 000,00 грн вважає перерахованими помилково. На вимогу ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" про повернення коштів в сумі 200 000,00 грн відповідачем відповіді не надано та грошові кошти не повернуто.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.09.2022 по справі №917/744/22 у задоволенні позову ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" відмовлено.

За змістом зазначеного рішення Господарського суду Полтавської області від 15.09.2022 в ході розгляду справи судом встановлено наступне:

- між ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" та ФОП Соломіним Р. Ф. виникли господарські правовідносини щодо поставки товару на підставі Договору поставки №20-12/21 від 20.12.2021.

- як свідчить копія платіжного доручення №171203 від 24.12.2021, додана до позовної заяви підставою платежу позивачем була зазначена "оплата за дрова паливні, згідно рахунку "4/21 від 20.12.2021 без ПДВ". Таким чином, позивачем було здійснено оплату саме за дрова паливні, тобто товар, визначений в п. 1.1. Договору поставки №20-12/21 від 20.12.2021. У договорі поставки зазначено рахунок відповідача - № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ "Приватбанк" на який і були перераховані позивачем кошти.

- посилання позивача на те, що умовами договору не була передбачена сплата саме 200 000,00 грн на користь відповідача, визнається судом необґрунтованим.

- позивачем була здійснена оплата відповідачу за певний товар (дрова твердопаливні), який був предметом укладеного між сторонами письмового договору купівлі-поставки, факт укладення та дійсність якого не спростована позивачем шляхом подання будь-яких доказів. Найменування, кількість та вартість товару були визначені відповідачем в рахунку на оплату, реквізити якого були зазначені позивачем у власному платіжному дорученні, таким чином, доводи позивача про сплату зазначених грошових коштів без належних правових підстав визнаються судом необґрунтованими.

На підставі встановлених фактів, суд дійшов до висновку, що на момент перерахування позивачем відповідачу спірної суми коштів правова підстава їх перерахування існувала, а позивачем не доведено, що спірна сума коштів є безпідставно отриманою, а відтак і відсутні підстави для застосування до даних правовідносин статті 1212 ЦК України, яка передбачає позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Господарського суду Полтавської області від 15.09.2022 по справі №917/744/22 сторонами у справі не оскаржувалося і набрало законної сили

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факти, встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 15.09.2022 у справі № 917/744/22, є преюдиційними і не потребують повторного доказування.

В подальшому, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 02.01.2023 за № 01-2022/01, відповідно до якої позивач вимагав від відповідача здійснити поставку товару передбачену договором № 20-12/21 від 20.12.2021 або провернути попередню оплату на реквізити, зазначені позивачем (а.с. 24-26). Зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати Договір поставки № 20-12/21 від 20.12.2021, укладений між позивачем та відповідачем, та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 200 000,00грн, які були сплачені в якості попередньої оплати за товар.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Як вбачається з матеріалів даної справи та було встановлено судом в ході розгляду справи №917/744/22 між ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" та ФОП Соломіним Р. Ф. виникли господарські правовідносини щодо поставки товару на підставі Договору поставки №20-12/21 від 20.12.2021.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно ч. 1,6 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст.ст. 663, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст.691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В п. 2.1. та п. 2.2. Договору поставки сторони узгодили, що вартість Товару за цим договором обумовлена рахунком-фактурою на кожну партію Товару. Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50% вартості Товару шляхом безготівкового перерахування в національній валюті України, грошових коштів на поточний рахунок Постачальника за реквізитами, визначеними в розділі 9 цього Договору, на підставі виставлених Постачальником рахунків, якщо інше сторони не домовились окремо.

Постачальник зобов`язаний передати товар у розпорядження покупця після здійснення попередньої оплати відповідно до п. 3.2. Договору. Товар також може бути поставлений частинами за домовленістю сторін (п. 3.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у рішенні від 15.09.2022 у справі № 917/744/22 позивачем, на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату від 20.12.2021 №4/21 з чітким призначенням платежу "дрова паливні твердолистяних порід", було перераховано відповідачу грошові кошти в якості попередньої оплати за товар на рахунок зазначений в договорі поставки - № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ "Приватбанк" з зазначенням реквізитів вказаного рахунку як підстав проведеного платежу.

З огляду на приписи п. 3.2. Договору, суд приходить до висновку, що у відповідача виникло зобов"язання по поставці товару за Договором поставки № 20-12/21 від 20.12.2021.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним Договором, поставку товару не здійснив.

Відповідач у відзиві на позов, заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що Договором поставки № 20-12/21 не визначено строків поставки товари, а отже, за його твердженням, зобов"язання щодо поставки товару не ним прострочено.

Також відповідач до відзиву на позов залучив лист за вих. № 1/23 від 09.02.2023 (а.с. 77-78), яким він, як встановлено судом, вже після відкриття провадження у даній справі (23.01.2023) повідомив позивача про свою готовність передати позивачу обумовлений умовами договору товар, а також зазначив про настання форс-мажорних обставин, а саме:

- в рамках кримінального провадження № 0000089 від 11.02.2022 року за ознаками ч. 2ст. 246 КК України, ході огляду лісозахисної смуги, що знаходиться поряд з с. Олександрівна Богодухівського району Харківської області, серед іншого, було виявлено та вилучено деревину породи Ясен (дрова), орієнтовним об`ємом 40 метрів кубічних;

- президент Володимир Зеленський підписав указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" згідно з яким введено воєнний стан з 5:30 24 лютого 2022 року;

- виходячи з запровадження на території України воєнного стану ОСОБА_1 , згідно довідки громадського формування "Доброволець", є членом громадського формування та після підписання Указу Президента України № 64/2022 "Про правовий режим воєнного стану", виконуючи свій громадянський обов`язок з 25.02.2022 року.

При цьому, документальних доказів на підтвердження того, що поставка обумовленого Договором товару не відбулася внаслідок форс-мажорних обставини, відповідач суду не надав.

Стосовно строків поставки товару судом враховуються наступні обставини.

За ч.1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

В п. 3.1. Договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язаний передати товар у розпорядження покупця після здійснення попередньої оплати відповідно до п. 3.2. Договору.

Відтак, сторонами у Договорі не був встановлений строк поставки товару .

Отже, при визначенні строку поставки товару, попередня оплата за який була здійснена за платіжним дорученням № 171203 від 24.12.2021, судом застосується норма ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд встановив, що позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про здійснення поставки товару або повернення попередньої оплати, сплаченої за товару від 02.01.2023 за № 01-2022/01 цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення (а.с. 24-26). Відповідно до Інформації поштової служби "Е-ПОСТ" щодо стану доставки відправлення № 1006289 вимога отримана відповідачем 11.01.2023 (а.с.112).

Таким чином, з урахуванням норм ч. 2 ст. 530 ЦК України та виходячи із загальних правил визначення строків, встановлених статтями 253-255 ЦК України, з 12.01.2023 почав перебіг семиденний строк для виконання зобов`язання, а з 19.01.2023 відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання перед позивачем.

На дату постановлення рішення матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів поставки товару позивачу.

Відповідно до ст.ст. 526 та 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, вимогами чинного законодавства покупцю надано право вибору (альтернативи), або наполягати на виконання обов`язку щодо поставки товару, або заявити вимогу про повернення суми передплати. До вираження волі покупця, який варіант визначених законом дій він обрав, у продавця залишається визначений договором поставки обов`язок поставити товар, за який здійснена передплата, у відповідності до визначених умов договору.

Внаслідок порушення відповідачем умов Договору поставки позивач звернувся з вимогою про повернення попередньої оплати в сумі 200 000,00грн за непоставлений товар, тим самим відмовився від поставки товару та отримав право вимагати повернення попередньої оплати в порядку ч. 2. ст. 693 ЦК України.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів постачання товару відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 200 000,00грн, сплачених в якості попередньої оплати за товар.

Також у позовній заяві позивач, з посилання на приписи ст. 651 ЦК України, просить суд розірвати Договір поставки № 20-12/21 від 20.12.2021, укладений між ФОП Соломіним Р.Ф. та ТОВ "Трейдінг Енд Делівері"

Судом прийнято до уваги наступне.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів цього виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін має бути досягнута згода. При укладенні господарського договору, сторони зобов`язані погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 2, ч. 3 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ч.7 ст.180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Перебіг строку починається з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті).

Як було встановлено судом, між ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" та ФОП Соломіним Р. Ф. виникли господарські правовідносини щодо поставки товару на підставі Договору поставки №20-12/21 від 20.12.2021.

В п. 7.1 Договору поставки № 20-12/21 від 20.12.2021 сторони узгодили, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов"язань за цим Договором.

Таким чином, строк дії договору сторонами визначено не було.

За приписами ч. 1 ст. 267 ГК України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Враховуючи, що строк дії Договору поставки № 20-12/21 від 20.12.2021 сторонами не визначено, згідно ч. 1 ст. 267 ГК України він вважається укладеним на один рік, тобто до 20.12.2022. Відтак строк дії Договору поставки закінчився до звернення позивачем до суду з позов (16.01.2023).

Відповідно до ч.ч. 1 і 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Аналогічний висновок також викладено Верховним Судом у справах № 910/16750/18, № 911/991/19, № 904/2903/20, з яким також погодився Верховний Суд у постанові від 21.06.2022 року у справі № 911/3276/20.

З огляду на те, що предметом позову є, зокрема, розірвання Договору поставки № 20-12/21 від 20.12.2021, строк дії якого, як було встановлено судом, закінчився 20.12.2022, тобто до звернення позивачем до суду з позов, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про розірвання Договору поставки № 20-12/21 від 20.12.2021 у є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Одночасно суд зауважує, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Дана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №910/16750/18.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених учасниками судового процесу, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 200 000,00гшрн, сплачених в якості попередньої оплати за товар, обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Позивач у позовній заяві просить суд покласти на відповідача судові витрати та навів орієнтований розрахунок сум судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 5 684,00грн та 18 000,00грн витрат на правову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по вказаній справі суд виходить з наступного.

За ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При подачі даного позову позивачем сплачено 5 684,00грн судового збору за платіжним дорученням від 3486 від 16.01.2023 (а.с. 8). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 21.01.2023 (а.с. 35).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що заявлений позивачем позов в межах даної справи задоволено частково, на загальну суму 200 000,00грн, витрати по платі судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 3 000,00грн.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000,00грн.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3625 від 09.02.2018, виданого Пришедьку Артему Леонідовичу;

- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1118301 від 18.07.2022;

- копію Договору № 01/05 про надання правової допомоги від 01.05.2022, укладений між адвокатом Пришедьком Артемом Леонідовичем та ТОВ "Трейдінг Енд Делівері";

- копію Акта від 12.01.2022 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 01/05 від 01.05.2022;

Відповідач у відзиві на позов ставить під сумнів повноваження представника позивача і зазначає, що до позовної заяви адвокат Пришедько А.Л. додає ордер про надання правничої (правової) допомоги серія АЕ № 1118301 від 18.07.2022, який виданий на підставі Договору про надання правової допомоги від 01.05.2022 року № 01/05.

В п. 5.1. цього Договору передбачено, що Договір вважається укладеним і набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє до 31.12.2023.

Разом з цим, у судовій справі № 917/744/22 адвокатом Пришедько A.Л, який здійснював представництво інтересів ТОВ "Трейдінг Енд Делівері", також надавався точно такий же ордер про надання правничої (правової) допомоги серія АЕ № 1118301 від 18.07.2022 року, виданий на підставі Договору про надання правової допомоги від 01.05.2022 року № 01/05, але термін дії Договору про надання правової допомоги згідно п.5.1 був визначений виключно до 31.12.2022 й в силу положень п.9.1 Договору мав бути продовжений шляхом укладення додаткової угоди, якої в даному випадку немає, що може свідчити про відсутність у адвоката Пришедько А.Л. повноважень на представництво інтересів ТОВ "Трейдінг Енд Делівері".

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи, між адвокатом Пришедьком Артемом Леонідовичем (за умовами договору - Виконавець) та ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" (за умовами договору - Клієнт) було укладено Договір № 01/05 про надання правової допомоги від 01.05.2022 (далі - Договір) (а.с. 28-30), за умовами п. 1.1. якого згідно з положеннями цього Договору Виконавець зобов`язується за плату надавати Клієнту юридичні послуги у вигляді правової допомоги, зокрема, але не виключно: - надання письмових та усних консультацій (у тому числі за телефоном), підготовка роз`яснень, висновків з правових питань; - складання листів, запитів, претензій, скарг, відповідей на запити, інформаційних листів, заяв про вчинення злочинів в тому числі до органів державної влади та місцевого самоврядування, представництво Клієнта в усіх підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, органах державної влади та управління, правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування; - складання, перевірка та правовий аналіз договорів, установчих документів, внутрішньої документації; - представництво і захист прав, свобод і законних інтересів Клієнта в місцевих судах, апеляційних судах, Верховному Суді, органах державної виконавчої служби, правоохоронний органах, прокуратурі з усіма правами, наданими чинним законодавством України захиснику, підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, потерпілому, цивільному позивачу, цивільному відповідачу та їх представникам, представнику юридичної особи, заявнику, позивачу, відповідачу, третій особі, скаржнику; підготовка процесуальних документів; - представництво клієнта при проведенні перевірок контролюючими органами та правоохоронними органами; - представництво Клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування. Перелік послуг та їх найменування може бути доповнено чи змінено у Додатках до цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, виконання Послуг за цим Договором засвідчується двосторонніми Актами приймання-передачі наданих Послуг, які складаються за результатами наданих Послуг.

В п. 3.1. та 3.2. Договору сторони узгодили, що вартість наданих послуг Виконавця, за період дії Договору визначається шляхом множення суми затраченого часу на вартість за годину роботи. Вартість за годину роботи визначається з розрахунку 1 500,00 грн за 1 (одну) годину правової роботи. Клієнт сплачує грошові кошти Виконавцю за надані Послуги у готівковій формі протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.1. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє до 31.12.2023.

В Акті приймання-передачі наданих від 12.01.2022 (а.с. 31), який було складено до договору про надання правової допомоги № 01/05 від 01.05.2022 за період з 11.05.2022 по 12.01.2023 (включно) у зв"язку з підготовкою позовної заяви Клієнта до ФОП Соломіна Р.Ф. про стягнення 200 000,00грн, сторони підтвердили, що адвокат надав позивачу такі юридичні послуги та витратив таку кількість годин, а Клієнт прийняв їх у повному обсязі:

аналіз наданих Клієнтом документів по перерахуванню коштів ФОП Соломій Р.Ф. - 1 (одна) година;

підготовка та направлення адвокатського запиту від 02.05.22 - 1 (одна) година;

підготовка та направлення адвокатського запиту від 24.06.22 - 1 (одна) година;

надання усної консультації Клієнту з приводу роз`яснення положень чинного законодавства України, узгодження подальших дій для досягнення бажаного результату Клієнта - 1 (одна) година;

підготовка позовної заяви Клієнта до ФОП Соломій Р.Ф. про стягнення коштів та підготовка додатків до позову - 7 (сім) годин.

Претензій щодо наданих Виконавцем юридичних послуг Клієнт не має (п. 5 Акта).

В Акті підтверджена загальна вартість послуги з надання правничої допомоги в сумі 18 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В силу приписів ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач жодних заперечень стосовно розміру заявленої до стягнення суми витрат на оплату правової допомоги адвоката не надав.

Стосовно посилання представника відповідача у відзиві на позов на відсутність у адвоката Пришедька А.Л. повноважень на представництво позивача в суді, суд зазначає, що ст. 204 ЦК України встановлює призумцію правомірності договору, а саме - правочини є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Документальні докази визнання недійсними вищевказаного договору у спосіб, визначений чинним законодавством, в матеріалах справи відсутні.

Суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 є такими, що пов`язані з розглядом справи, відповідають критеріям, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою ст. 129 Господарського процесуального кодексу України , а також належать до витрат, компенсація яких передбачена чинними нормами законодавства України.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 9 500,40грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 231, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Соломіна Романа Федоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" (вул. Вознесенський узвіз, буд. 23А, офіс 20, м. Київ, 04053; ) грошові кошти в сумі 200 000,00грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3 000,00грн та витрати на правову допомогу в сумі 9 500,40грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Повне рішення складено та підписано 29.05.2023

Суддя О.О. Ореховська