УХВАЛА

01 червня 2023 року

м. Київ

cправа № 909/573/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги комунального підприємства "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради (далі - Підприємство)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2022 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023

за позовом Підприємства

до товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім"

про визнання неправомірними дій щодо необґрунтованого нарахування оплати за очищення господарсько-побутових стічних вод, зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство 12.05.2023 (згідно з поштовою відміткою на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 зі справи № 909/573/22 (разом із клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження).

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Зміст касаційної скарги свідчить, що підставою подання касаційної скарги скаржник, серед іншого, зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та посилається на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права без урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права (пункт, частина, стаття) у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Однак у поданій касаційній скарзі скаржником не зазначено ні конкретної норми права (пункт, частина стаття), ані самого висновку щодо застосування такої норми, який був сформований Верховним Судом та не був врахований судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного в касаційному порядку судового рішення.

При цьому посилання скаржника на постанови Вищого господарського суду України в контексті обґрунтування передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження не беруться Судом до уваги, оскільки за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанова Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

Разом з тим зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційною оскарження судового рішення скаржник зазначає також пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та посилається на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається норма права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Тобто, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, скаржник повинен чітко вказати норму права (пункт, частина, стаття) стосовно якої відсутній висновок щодо її застосування.

Однак, скаржником не зазначено чітких норм права щодо застосування яких висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах відсутній.

Отже, саме лише посилання скаржника у касаційній скарзі на неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також на відсутність висновків, як на підставу касаційного оскарження судових рішень без зазначення конкретних норм права (пункт, частина, стаття) щодо застосування яких, на думку скаржника, висновок Верховного Суду не був врахований судами попередніх інстанцій, а щодо яких такий висновок відсутній не можуть формувати чітких підстав касаційного оскарження у розумінні частини другої статті 287 ГПК України.

З огляду на викладене Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого обґрунтування підстав, на яких подається касаційна скарга .

Окрім того відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору, встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпунктів 1 і 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов у цій справі було подано у 2022 році де відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року визначений у розмірі 2 481,00 грн.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 Закону у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, Підприємство звернулося з позовом до ТОВ "Карпатнафтохім" про:

- визнання неправомірними дій щодо необґрунтованого нарахування оплати за очищення господарсько-побутових стічних вод;

- зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з очищення господарсько-побутових стічних вод, що передаються на очисні споруди ТОВ "Карпатнафтохім" за період листопад 2021 року - червень 2022 року.

Отже, враховуючи викладене, при поданні цієї касаційної скарги з урахуванням наведених приписів Закону мав бути сплачений судовий збір як за дві немайнові вимоги у розмірі 9 924, 00 грн.

Проте до касаційної скарги скаржником додано платіжна інструкція від 10.05.2023 №2555, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 4 540, 00 грн, тобто у меншому розмірі, ніж передбачено Законом.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- уточнити наведені підставі касаційного оскарження, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, та чітко зазначити норми права щодо застосування яких висновок Верховного Суду, який викладений саме в постанові Верховного Суду (зазначити постанову та навести сам висновок щодо застосування такої норми), що не був врахований судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, а також норми права стосовно застосування яких відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах;

- надати суду оригінал документа, що підтверджує доплату судового збору у розмірі 5 384, 00 грн на реквізити, які зазначені на вебсайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях", із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга).

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.

З огляду на залишення касаційної скарги без руху клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень залишається без вирішення до усунення недоліків касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу комунального підприємства "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 зі справи № 909/573/22 залишити без руху.

2. Надати комунальному підприємству "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити комунальному підприємству "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду І. В. Булгакова