номер провадження справи 5/89/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 Справа № 908/824/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Трак Груп (станція Запоріжжя-Кам`янське, 9, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51907; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕСМІ ГРУП (вул. Виборзька, буд. 16, м. Запоріжжя, 69032; )

простягнення 6 840,01 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

15.03.2023 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Трак Груп до Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕСМІ ГРУП про стягнення 6 840,01 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 справу №908/824/21 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/824/23 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Розгляд справи по суті вирішено розпочати через тридцять днів з 27.04.2023, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 26.05.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.02.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу № 10. Згідно п. 5 договору, оплата товару здійснюється відповідачем в розмірі 100% передплати. Проте, враховуючи давні взаємовідносини, ТОВ ДЕСМІ ГРУП просило поставити товар без передплати, обіцяючи сплатити вартість поставок найближчим часом. Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6 480,01 грн. В свою чергу, відповідач отриманий товар не оплатив у зв`язку із чим позивач звернувся до суду. Просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 6 480,01 грн.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копію ухвали суду від 29.03.2023 про відкриття провадження у справі №908/824/23 направлено судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції на адресу місцезнаходження відповідача.

Відповідно до АСДС «Діловодство спеціалізованого суду» представник відповідача 27.04.2023 отримав ухвалу суду.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 908/824/23 в суді.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Станом на 26.05.2023 відповідач запропонований ухвалою суду від 29.03.2023 письмовий відзив на позовну заяву та додані до нього документи, на адресу суду не надіслав, а також й доказів повної або часткової оплати суми, заявленої позивачем до стягнення, отже своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, не скористався.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАК ГРУП» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕСМІ ГРУП» (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 10 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язався продати (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов`язався купити (прийняти та оплатити) товар, номенклатура, кількість, ціна якого вказані у видаткових накладних.

Загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 5.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем в розмірі 100% передплати.

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством (п. 6.1).

Пунктом 6.2. договору передбачено, що порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 9.2. договору, термін дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1. договору та закінчується 31.12.2020. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за один місяць до закінчення його строку дії, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Проте, у позовній заяві позивач зазначив, що враховуючи давні взаємовідносини з відповідачем, останній просив поставити товар без передплати, обіцяючи сплатити вартість поставок найближчим часом.

Видаткові накладні у 2-х примірниках передані відповідачу для підписання,однак відповідач не повернув позивачу підписані примірники видаткових накладних.

Позивач, виконуючи вимоги Податкового кодексу України, зареєстрував відповідні податкові накладні за вищевказаними поставками товарів в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними Квитанціями №1.

а) Видаткова накладна №2523 від 13.08.2021. Податкова накладна №193 від 13.08.2021. Сума 2850,00 грн.

б) Видаткова накладна №2619 від 19.08.2021. Податкова накладна №294 від 19.08.2021. Сума 360,00 грн.

в) Видаткова накладна №2610 від 19.08.2021. Податкова накладна №285 від 19.08.2021. Сума 2770,00 грн.

г) Видаткова накладна №2709 від 26.08.2021. Податкова накладна №400 від 26.08.2021. Сума 520,01 грн.

д) Видаткова накладна №2783 від 30.08.2021. Податкова накладна №481 від 30.08.2021. Сума 340,00 грн.

Проте, в порушення умов договору відповідач не сплатив грошові кошти за отриманий товар на загальну суму 6 840,01 грн.

02.02.2023 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу № 02-02-2023 про виконання грошового зобов`язання протягом семи днів з моменту пред`явлення вимоги в порядку статті 530 Цивільного кодексу України.

Однак, вказана вимога не була отримана відповідачем та повернулась позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується поштовим трекінгом Укрпошти за номером відправлення 776.

Крім того, з метою отримання доказів щодо фактичного здійснення та відображення господарських операцій з поставки товарів на адресу ТОВ «ДЕСМІ ГРУП», 13.03.2023 надіслав адвокатський запит до ГУ ДПС уЗапорізькій області для отримання копій податкових декларацій відповідача з ПДВ за період з 01.09.2021 по 31.12.2021.

Проте, станом на 26.05.2023 відповіді на запит від позивача до суду не надійшло.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ТОВ «ДЕСМІ ГРУП» на користь ТОВ «ТРАК ГРУП» 6 840,01 грн. заборгованості за поставлений товар.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вказаних вище дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання п. 1.1. договору поставив відповідачу товар (насос підйома кабіни) на суму 2 850,00 грн.

Вказаний товар без жодних зауважень щодо кількості та якості прийнятий відповідачем, що підтверджується видатковою накладною № 2523 від 13.08.2021 на суму 2 375,00 грн., ПДВ 475,00 грн., разом із ПДВ 2 850,00 грн., яка підписана та скріплена печатками обох сторін (а.с. 6).

Претензій щодо кількості або якості Товару від відповідача матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що п. 5.1. договору сторони передбачили, що оплата товару здійснюється покупцем в розмірі 100% передплати.

Дослідивши наявні в матеріалах справи видаткові накладні судом встановлено, що надані позивачем копії видаткових накладних на загальну суму 3 990,01 грн., а саме: № 2610 від 19.08.2021 на суму 2 770,00 грн., № 2619 від 19.08.2021 на суму 360,00 грн., № 2709 від 26.08.2021 на суму 520,01 грн., № 2783 від 30.08.2021 на суму 340,00 грн. не містять підпису та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕСМІ ГРУП.

З урахуванням вищевикладеного, долучені позивачем до позовної заяви вищевказані видаткові накладні на загальну суму 3 990,01 грн. не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт прийняття відповідачем товару та як наслідок, наявність у ТОВ ДЕСМІ ГРУП заборгованості за договором купівлі-продажу № 10 від 01.02.2020 на суму 3 990,01 грн.

Надані позивачем податкові накладні, складені та зареєстровані в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, проте не є доказами фату поставки відповідачу товару на загальну суму 3 990,01 грн.

Позивачем не надано доказів надсилання вищевказаних видаткових накладних відповідачу та залишення їх без підпису.

Також суд враховує, що у договорі купівлі-продажу № 10 від 01.02.2020 сторонами взагалі не визначений порядок доставки товару та в який момент у покупця (відповідача) виникає право власності на товар. Якщо відповідач отримував товар у позивача, то усі видаткові накладні мають бути ним підписані під час отримання товару.

Якщо доставку здійснював позивач, то вказана доставка має бути підтверджена товарно-транспортною накладною, або у інший спосіб.

Належних та допустимих доказів вищевказаного позивач суду не надано.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги на суму 2 850,00 грн. з відмовою у стягненні 3 990,01 грн.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕСМІ ГРУП (вул. Виборзька, буд. 16, м. Запоріжжя, 69032; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Трак Груп (станція Запоріжжя-Кам`янське, 9, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51907; ) суму основного боргу у розмірі 2 850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору на суму 1 118 (одна тисяча сто вісімнадцять) грн. 33 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.