РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2023 Справа № 910/4705/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи - підприємця Мазурика Богдана Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000" про стягнення 82 819,27 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2023 року Фізична особа - підприємець Мазурик Богдан Володимирович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000" (далі - Товариство) 82 819,27 грн, з яких: 67 611,00 грн - основна заборгованість, 13 174,38 грн - інфляційні втрати, 2 033,89 грн - три проценти річних.

Також позивач просив суд на підставі частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначити в рішенні суду про нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат до моменту виконання цього рішення в частині погашення суми основного боргу, а також стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором-заявкою на перевезення вантажу від 14 лютого 2022 року № 2539.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 квітня 2023 року вищенаведену позовну заяву Підприємця прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4705/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

27 квітня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від Товариства надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє заперечувало проти задоволення позову та зазначило, що спірна сума основного боргу не підлягає сплаті позивачу в зв`язку з порушенням ним умов укладеного між сторонами договору-заявки на перевезення вантажу від 14 лютого 2022 року № 2539, оскільки в цій угоді було погоджено перевезення вантажу автомобілем НОМЕР_2, тоді як з документів, наданих позивачем на підтвердження виконаних ним послуг, вбачається, що перевезення вантажу виконано іншим автомобільним транспортом - НОМЕР_3. Також відповідач вказував на необґрунтованість заявлених до стягнення позивачем витрат на переклад міжнародної товарно-транспортної накладної CMR SK 2022040, оскільки, на його думку, вони відносяться до звичайних витрат суб`єкта господарювання під час здійснення його діяльності. При цьому, з наданих позивачем доказів не вбачається, що заявлені ним до стягнення витрати на послуги перекладача здійснені саме щодо вищезазначеної накладної.

3 травня 2023 року на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказав, що внаслідок орфографічної описки у договорі-заявці на перевезення вантажу від 14 лютого 2022 року № 2539 було помилково зазначено дані автомобільного транспорту "НОМЕР_2", замість правильного - "НОМЕР_3". Разом із цим, інші документи, які підтверджують надання послуг за вищевказаною угодою, а саме: міжнародна товарно-транспортна накладна CMR SK 2022040 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21 лютого 2022 року № 135, містять правильні ідентифікуючі номери транспортного засобу, яким здійснювалося спірне перевезення. Крім того, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21 лютого 2022 року № 135 підписаний відповідачем без заперечень та зауважень щодо наданих послуг за вищевказаною угодою, що свідчить про повне виконання позивачем своїх зобов`язань за таким правочином.

Жодних інших клопотань та заяв по суті справи від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті справи, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даного спору по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2022 року між Підприємцем та Товариством було укладено договір-заявку на перевезення вантажу № 2539, який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до умов вказаної угоди позивач взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу - відходів поліетилену, вагою 22 тони, за маршрутом: Байч (Bajс) (Словаччина) - митний перехід Чоп (Україна) та митний перехід Чоп (Україна) - місто Київ (Україна); дата та час навантаження - 17 лютого 2022 року о 15:00 год; адреса навантаження - 94654 Bajс; пункт розвантаження - місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, 136; термін доставки - 21 лютого 2022 року.

У вказаному правочині сторонами узгоджено наступний порядок оплати послуг: безготівкова форма на умовах 100 % оплати протягом 30 календарних днів після розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку, переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг.

Також сторонами в договорі-заявці узгоджено вартість фрахту в розмірі 2 100,00 Євро по курсу НБУ на дату розвантаження.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору-заявки Підприємець надав транспортно-експедиційні послуги з автоперевезення вантажів за маршрутом: Байч (Bajс) (Словаччина) - митний перехід Чоп (Україна) - місто Київ (Україна), а відповідач - прийняв такі послуги, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їх печатками актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21 лютого 2022 року № 135 на суму 67 611,00 грн.

Крім того, матеріали справи містять копію міжнародної товарно-транспортної накладної CMR SK 2022040 про отримання відповідачем вантажу 21 лютого 2022 року, що підтверджується підписом представника відповідача, скріпленого печаткою у графі 24 цієї накладної.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за підписаним між сторонами договором-заявкою на перевезення вантажу також свідчить відсутність з боку Товариства претензій і повідомлень про порушення Підприємцем умов даної угоди.

25 листопада 2022 року позивачем надіслано на адресу відповідача лист-вимогу щодо сплати заборгованості у розмірі 1 876 965, 74 грн за виконані роботи по організації транспортно-експедиційних послуг за укладеними між сторонами договорами-заявками, у тому числі за договором-заявкою від 14 лютого 2022 року № 2536 згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21 лютого 2022 року № 135 на суму 67 611,00 грн та рахунку на оплату від 21 лютого 2022 року № 135 на вказану суму.

Дана вимога отримана відповідачем 1 грудня 2022 року, однак була залишена без задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною 1 статті 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу за надані Підприємцем послуги з організації перевезення вантажу автомобільним транспортом за договором-заявкою від 14 лютого 2022 року № 2539, яка складає 67 611,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, не спростована відповідачем і на момент прийняття рішення останній не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовної вимоги Підприємця щодо стягнення з Товариства вказаної суми.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором-заявкою, позивач також просив суд стягнути з відповідача 13 174,38 грн інфляційних втрат та 2 033,89 грн 3 % річних, нарахованих на суму основного боргу за період прострочення з 23 березня 2022 року по 23 березня 2023 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок вказаних компенсаційних виплат у зв`язку з тим, що позивачем неправильно визначено початкову дату періоду прострочення сплати спірної заборгованості.

Зокрема, згідно умов договору-заявки відповідач повинен був провести оплату за надані позивачем послуги протягом 30 календарних днів з дня розвантаження автомобіля.

При цьому, частиною 1 статті 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, нарахування 3% річних повинно здійснюватися не з 23 березня 2022 року (тридцятий день обумовленого сторонами строку), а з 24 березня 2022 року.

За розрахунком суду, обґрунтований розмір трьох процентів річних складає 2 028,33 грн, у зв`язку з чим позов у частині стягнення з Товариства вказаних компенсаційних виплат підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. Вимоги про стягнення 5,56 грн трьох процентів річних є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Разом із цим, оскільки заявлений позивачем розмір інфляційних втрат не перевищує розрахованої судом суми вказаної компенсаційної виплати, дана вимога позивача підлягає задоволенню в повному обсязі.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, зокрема, заперечення відповідача щодо невірного зазначення ідентифікуючого номера транспортного засобу, яким здійснювалося спірне перевезення, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Крім того, позивач просив суд зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу.

Суд звертає увагу на те, що частиною 10 статті 238 ГПК України передбачає можливість такого нарахування виключно відносно відсотків або пені, а не інфляційних втрат.

Зокрема, відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Слід зазначити, що застосування вищезазначених положень ГПК України є правом, а не обов`язком суду.

Проте, рішення суду не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь-яких порушень, не може містити будь-яких умов, за яких воно буде виконуватись.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Ухвалення рішення на майбутнє, приймаючи за наявність неіснуюче порушення, прямо суперечить завданням судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для застосування вказаної норми ГПК України.

Водночас, у разі невиконання рішення у даній справі, Підприємець не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період, який не був предметом розгляду цього спору.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Підприємця підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат за переклад товарно-транспортної накладної у розмірі 400,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 4 статті 127 ГПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою робіт перекладача, позивачем надано рахунок від 22 березня 2023 року № 59 на суму 400,00 грн та акт виконаних робіт від цієї ж дати № 59 на суму 400,00 грн.

Згідно вищевказаного акта Товариство з обмеженою відповідальністю Агентство з міжнародного туризму "Інтурист-Рівне" (далі - Агентство) надало Мазурику Б.В. послуги з перекладу зі словацької та німецької мови на українську мову CMR (Irbis group) на загальну суму 400,00 грн. Вказаний акт підписаний сторонами без заперечень та зауважень щодо якості та повноти наданих послуг.

Разом із цим, зі змісту цих документів не вбачається, що Агентством надано послуги з перекладу на українську мову саме міжнародної товарно-транспортної накладної CMR SK 2022040, наявної в матеріалах даної справи. Інші докази, які б свідчили про зворотнє, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вказані витрати позивача не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 29; ідентифікаційний код 31111758) на користь Фізичної особи - підприємця Мазурика Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 67 611 (шістдесят сім тисяч шістсот одинадцять) грн 00 коп. основної заборгованості, 13 174 (тринадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн 38 коп. інфляційних втрат, 2 028 (дві тисячі двадцять вісім) грн 33 коп. трьох процентів річних та 2 651 (дві тисячі шістсот п`ятдесят одну) грн 79 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 31 травня 2023 року.

Суддя Є.В. Павленко