РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2023Справа № 910/3215/23
За позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп»

про стягнення 570 672,98 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 570 672, 98 грн, з яких: 556 295, 83 грн основний борг, 3 200, 61 грн 3% річних та 11 176, 54 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 526, 610, 611, 612, 625, 629, 693 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором про закупівлю №УЗ/ЦЛ-21298/Ю від 12.10.2021, в частині повної та своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також вказаною ухвалою зобов`язано позивача в період з 03.04.2023 по 05.04.2023 надати суду: виписку банку про рух коштів між позивачем та відповідачем починаючи з 12.10.2021 та на даний час і письмове підтвердження, чи не змінилася, станом на день надання підтвердження, ціна позову (та у випадку повного або часткового погашення відповідачем спірної суми - надати докази такого погашення).

03.04.2023 від позивача надійшло клопотанням про продовження строку для надання документів на виконання ухвали суду, в обґрунтування якого зазначено, що позивач звернувся до банківської установи за випискою, однак своєчасно подати документи до суду не встигає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 заяву позивача про продовження строку для надання документів задоволено та продовжено останньому строк для надання документів на виконання ухвали суду від 06.03.2023 до 14.04.2023.

04.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позов.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження судом встановлено відповідачу строк для подачі відзиву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), зокрема, встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження була отримана відповідачем 14.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 135.

Відтак, останній день строку для подання відповідачем відзиву на позов є саме 29.03.2023.

До господарського суду надійшов відзив відповідача, зданий до відділення поштового зв`язку 31.03.2023, тобто після закінчення строку встановленого судом для його подання.

Положеннями частини 2 статті 118 ГПК України визначено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відзив поданий відповідачем до суду із пропуском встановленого судом процесуального строку та приймаючи до уваги відсутність клопотання про продовження строку на подання відзиву або поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, суд залишає поданий відповідачем відзив на позов без розгляду в порядку ч. 2 ст. 118 ГПК України.

07.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

13.04.2023 від позивача на виконанням вимог ухвали суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме довідки банку про рух коштів між ним та відповідачем за період з 01.01.2022 по 06.04.2023 та письмове підтвердження, що станом на 13.04.2023 ціна позову залишається незмінною.

01.05.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.05.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення.

19.052023 від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2021 між позивачем (далі - замовник) та відповідачем (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю №УЗ/ЦЛ-21298/Ю, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується організувати та забезпечити безперебійну поставку автомобільного палива для автотранспорту замовника, а саме паливо дизельне (літри) (далі - товар, паливо) за допомогою паливних карток літрових та/або смарт карток (далі - картки), через мережу АЗС, у найменуванні, кількості та за ціною, які зазначені у специфікації №1 (додаток № 1 до цього договору). Постачальник передає картки замовнику та оформлює відповідні документи. Замовник зобов`язується прийняти картки, а також здійснити оплату за паливо в строки та на умовах, визначених цим договором. З моменту переходу права власності на паливо, паливо залишається на зберіганні у постачальника. Відпуск палива зі зберігання замовнику здійснюється за допомогою карток на АЗС. Підтвердженням фактичного відпуску палива замовнику є чек реєстратора розрахункових операцій (або розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару).

Код ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (п. 1.2. договору).

Код УКТЗЕД - 2710.19.43.00:Паливо дизельне ДП-3 (Л)- Євро 5-ВО (п. 1.3. договору).

Відповідно до пунктів 1.4., 1.5. замовником товару є філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». Кінцевим отримувачем товару є виробничий(і) підрозділ(и), що зазначається у рознарядці.

У пункті 3.3. договору сторони погодили, що постачальник здійснює цілодобовий відпуск палива для автотранспорту замовника на автозаправних станціях АЗС, визначених в додатку № 2 до цього договору. У разі виникнення в постачальника необхідності технічної перерви у відпуску палива на час аварійного пошкодження, проведення ремонту, реконструкції АЗС тощо, постачальник зобов`язаний протягом доби письмово повідомити про це замовника та надати перелік найближчих АЗС, які забезпечать безперебійну поставку палива на час дії таких обставин (що не може тривати більше десяти діб).

Згідно із п. 3.4. договору видаткова накладна та/або акт приймання-передачі та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору, вважаються належним чином оформлені за умови їх підписання та скріплення печатками постачальником, кінцевим отримувачем замовника (керівник виробничого підрозділу (особа, що виконує його обов`язки) та/або заступник керівника та/або головний інженер) та уповноваженими представниками замовника, зазначених у п.3.2. цього договору. У видатковій накладній та/або акті приймання-передачі обов`язково зазначається: найменування, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість поставки палива з ПДВ.

Пунктом 3.6. договору погоджено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за товаро-розпорядчими документами картками на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442.

Строк поставки товару - до закінчення строку дії карток, може бути подовжений за умови якщо замовник не встиг використати об`єми палива, що були зараховані в особистому кабінеті замовника та не були використані до закінчення строку дії карток (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 3.9. договору картки є підставою для відпуску (заправки) на АЗС паливом відповідної марки в об`ємі, що не перевищує залишку на такій картці. Зобов`язання постачальника вважаються виконаними після відпуску палива в об`ємі, що був зарахований в особистому кабінеті замовника та відпущений (поставлений) замовнику та/або кінцевому отримувачу товару при цьому постачальник не може поставити замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій ніж зараховано в особистому кабінеті постачальника.

У пункті 4.1. договору сторони погодили, що вартість палива в договорі визначається в національній валюті України (гривні) та встановлюється відповідно до проведених відкритих торгів, та включає вартість палива, всі додатки та збори, що встановленні Українським законодавством, у тому числі ПДВ, які вказується в специфікації №1 (додаток № 1) до даного договору.

Згідно із п. 4.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 до договору) сума цього договору на момент його підписання становить: 7 644 556, 50 грн без ПДВ, крім того

ПДВ 20% - 1 528 911, 30 грн, що разом становить 9 173 467,80 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 та до закінчення терміну дії картки, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1. договору).

Сторонами погоджено специфікацію до договору (в редакції додаткової угоди № 1 до договору) на загальну суму 9 173 467, 80 грн.

На виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу 9 173 467, 80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4529265 від 14.02.2022.

Позивачем було повернуто відповідачу товару (паливні картки) на загальну суму 7 766 295, 83 грн, що підтверджується накладною на повернення від покупця № 1/1 від 28.02.2022, яка підписана та скріплена печаткою з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідачем за період з 17.03.2022 по 09.01.2023 повернуто позивачу грошові кошти в загальному розмірі 7 210 000, 00 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2022 по 06.04.2023.

Також між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків відповідно до якого станом на 18.11.2022 заборгованість відповідача перед позивачем складає 566 295, 83 грн.

Як зазначає позивач, ним направлено на адресу відповідача претензію за № ПК-7/1889 від 02.12.2022, в якій міститься вимога про сплату заборгованості за договором в розмірі 566 295, 83 грн.

Доказів направлення відповідачу та вручення претензії відповідачу матеріали справи не містять.

Позивач стверджує, що відповідач не повернув суму попередньої оплати, в результаті чого на момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість з повернення суми попередньої оплати в розмірі 556 295, 83 грн (7 766 295, 83 грн (сума поверненого товару) - 7 210 000, 00 грн (сплачена сума грошових коштів за повернений товар)).

Предметом спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача 556 295,83 грн попередньої оплати, 3 200, 61 грн 3% річних та 11 176, 54 грн інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як слідує із матеріалів справи позивачем сплачено відповідачу за товар 9 173 467, 80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4529265 від 14.02.2022.

Згідно із п. 1.1. договору з моменту переходу права власності на паливо, паливо залишається на зберіганні у постачальника.

Пунктом 3.6. договору погоджено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за товаро-розпорядчими документами картками на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442.

Відповідно до п. 3.9. договору картки є підставою для відпуску (заправки) на АЗС паливом відповідної марки в об`ємі, що не перевищує залишку на такій картці. Зобов`язання постачальника вважаються виконаними після відпуску палива в об`ємі, що був зарахований в особистому кабінеті замовника та відпущений (поставлений) замовнику та/або кінцевому отримувачу товару при цьому постачальник не може поставити замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій ніж зараховано в особистому кабінеті постачальника.

Згідно ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання позивачу всього оплаченого згідно платіжного доручення № 4529265 від 14.02.2022 товару.

Разом з тим позивачем було повернуто відповідачу товару (паливні картки) на загальну суму 7 766 295, 83 грн, що підтверджується накладною на повернення від покупця № 1/1 від 28.02.2022.

Суд зазначає, що вказана накладна підписана та скріплена печаткою з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Отже, із реалізацією покупцем його права на повернення передоплати за договором, правочин, що витікає з цього договору, припиняється та виникає нове грошове зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №925/125/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, у відповідача виникло грошове зобов`язання по поверненню позивачу передоплати в розмірі 7 766 295, 83 грн, а строк його виконання настав 28.02.2022, тобто після повернення товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено та повернуто позивачу грошові кошти в загальному розмірі 7 210 000, 00 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2022 по 06.04.2023.

Також між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого станом на 18.11.2022 заборгованість відповідача перед позивачем складає 566 295, 83 грн.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17 та від 11.01.2022 у справі № 924/1263/19.

Суд розцінює часткові оплати відповідача та підписання акту звірки взаєморозрахунків, як визнання ним основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 556 295, 83 грн (7 766 295, 83 грн - 7 210 000, 00 грн), відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення в порядку передбачено ГПК України суду не надано, а тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 556 295, 83 грн попередньої оплати.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 02.12.2022 по 09.02.2023 в розмірі 3 200, 61 грн та 11 176, 54 грн інфляційних втрат за період з грудня 2022 року по січень 2023 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за заявлений ним період з 02.12.2022 по 09.02.2023 в розмірі 3 200, 61 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги частині стягнення 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також перевіривши розрахунок інфляційних втрат наданий позивачем у сумі 11 176, 54 грн за заявлений ним період з грудня 2022 року по січень 2023 року, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки при розрахунку позивачем застосовано індекс інфляції за січень 2023 року в розмірі 101,3%, тоді як вірним є 100,8%.

Отже, враховуючи зазначене вище, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, обмежуючись періодом та сумою заявленими позивачем.

Так за розрахунком суду інфляція за період з грудня 2022 року по січень 2023 року складає 8 375, 59 грн, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, в розмірі визначеному судом.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 556 295,83 грн основного боргу, 3 200,61 грн 3% річних та 8 375, 59 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (01010, місто Київ, провулок Хрестовий, будинок 2, офіс 405, ідентифікаційний код 39039648) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03049, місто Київ, вулиця Уманська, будинок 8, ідентифікаційний код 41022900) 556 295 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн 83 коп. основного боргу, 3 200 (три тисячі двісті) грн 61 коп. 3% річних, 8 375 (вісім тисяч триста сімдесят п`ять) грн 59 коп. інфляційних втрат та 8 518 (вісім тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн 08 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань