ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. Справа№ 910/4131/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання: Новосельцеві О.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Воронкова В.В.

від відповідача 1: Балабан М.К.

від відповідача 2: Кудіна Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022

у справі №910/4131/22 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Фермерського господарства «Дінекс-Агро»

до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших та Офісу Генерального прокурора

про стягнення 3 567 767,45 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фермерське господарство «Дінекс-Агро» (далі - ФГ "Дінекс-Агро", Господарство, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство, АРМА, відповідач-1) та Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-2) про стягнення 3 567 767,45 грн майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Національним агентством 30.05.2019 протиправно були проведені електронні торги з продажу зернових культур, у тому числі пшениці 6 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 845 тонн, які перебували на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровський елеватор» (далі - елеватор), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, та належали на праві власності Господарству, у зв`язку з чим. останньому було завдано майнової шкоди у сумі 3 567 767,45 грн. Внаслідок зазначених протиправних дій позивач не зміг реалізувати зазначений актив, тому на підставі ст.ст. 22, 1166, 1176, 1190, 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив суд стягнути з Державного бюджету майнову шкоду у розмірі 3 567 767,45 грн .

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 позовні вимоги ФГ "Дінекс-Агро" задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ФГ "Дінекс-Агро" суму майнової шкоди у розмірі 3 567 767,45 грн, судовий збір у розмірі 51 516,51 грн.

Рішення мотивоване тим, що суд керувався ч.ч. 1-3 ст. 22, ст.ст. 1166, 1176, 1190, 1192 ЦК України, ст. 21 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі-Закон), ст.ст. 73, 76-79, 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та дійшов висновку про заподіяння позивачу відповідачами майнової шкоди у розмірі 3 567 767,45 грн, що позивач довів причинний зв`язок між діями відповідачів і понесеною шкодою.

Згідно зі звітом Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ Консалтинг» від 23.05.2019 про незалежну оцінку майна вартість 1 (однієї) тонни зерна склала 1 177,79 грн.

Проте, через відсутність всіх необхідних документів щодо сертифікації продукції при проведені оцінки майна та доступу до зернових культур для встановлення якісних показників зерна, вартість пшениці була значно занижена, що завдало позивачу майнової шкоди.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 17.10.2019 №2598/08.0-7.3 закупівельні оптові ціни станом на 29.05.2019 за пшеницю фуражну 4 - 6 класів становили від 5 100 грн до 5 400 грн за 1 тонну.

Крім того, матеріали справи містять лист Державного підприємства «Держреєстри України» від 21.02.2019 №148, в якому останнє повідомило адвоката позивача про те, що за даними основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, станом на 21.02.2019 на зерновому складі Елеватора за адресою: вул. Маршала Бірюзова, 16, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, згідно з договором №73/Т/18, зберігалося зерно врожаю 2018 року, яке належить Господарству, а саме: 853 160 кг пшениці 6 класу.

Оскільки АРМА було перераховано позивачу лише 995 232,55 грн за продаж 845 тонн пшениці, суд дійшов до висновку, про обґрунтованість та задоволення позовних вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України 3 567 767,45 грн майнової шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги АРМА

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Національне агенство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 у частині задоволених позовних вимог до Національного агентства та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФГ "Дінекс-Агро" до Національного агентства в частині стягнення 1 783 883,73 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АРМА наголошує на тому, виконало вимоги статей 19 і 21 Закону, а саме: отримано актив в управління на підставі ухвали суду, обґрунтовано доцільність обрання шляху реалізації, обрано суб`єкта оціночної діяльності, яким здійснено оцінку арештованого майна (актив), проведено аукціон з продажу, визначено переможця, укладено з останнім договір купівлі-продажу, а у подальшому на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к про скасування арешту повернуто кошти власникам активу разом із нарахованими відсотками; відповідно до інспекційного звіту №PC/PC/L19AP231 до АРМА фактично передано значно менший об`єм (вагу) зернових культур, ніж те, що зазначено в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к про скасування арешту.

Скаржник вказує, що саме клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно, постановлення відповідної ухвали слідчого судді та направлення зазначеного судового рішення із зверненням до АРМА є діями, що зобов`язують АРМА здійснювати відповідні дії з управління активами у межах та у спосіб, визначений Законом; дії, що стали підставою для звернення позивача до суду, є виключно діями, завданими позивачу органами прокуратури, і відшкодування шкоди внаслідок зазначених обставин повинно починатися з визнання протиправності дій прокуратури, а саме зі звернення з відповідним клопотанням про накладення арешту на активи в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України; на момент прийняття активу АРМА ухвала Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к була чинною і підлягала обов`язковому виконанню АРМА; останнє здійснювало заходи з управління активами, передбачені Законом; дослідженню мають підлягати саме дії прокуратури щодо накладення арешту на активи та щодо направлення ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к до АРМА із відповідним зверненням щодо виконання відповідного судового рішення.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку про незалежну оцінку майна, виконану суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "РМ Консалтинг" 23.05.2019. Також скаржник зазначає, що наведені в доказах позивача ціни - це загальна вартість подібних товарів на ринку України, а проведена оцінка ТОВ "РМ Консалтинг" - це комплекс заходів, спрямованих на визначення ринкової вартості саме активу. При цьому, як зазначає апелянт, суб`єктом оціночної діяльності, враховувався той факт, що на оцінюване майно накладено арешт та коефіцієнт фізичного зносу зернових культур : для соняшника та пшениці 50%, для ячменя та кукурудзи - 70%, про що останнім зазначено у звіті.

Отже, на думку апелянта, судом неправомірно встановлено, що вартість активу занижена, посилаючись тільки на один лист Торгово- промислової палати України від 17.10.2019 № 2598/0/.08.0-7.3, у якому зазначена інформація щодо цін на товари агропромислового комплексу на внутрішньому ринку України станом на 29.05.2019 та за яким не можливо встановити, яка саме вартість зерна, яке було фактично реалізовано.

Також, скаржник зазначає, що наданої АРМА інформації та документів щодо активу було достатньо для проведення оцінки, а висновок суду, що вартість активу занижена саме через відсутність всіх документів щодо сертифікації продукції та доступу до зернових культур для встановлення якісних показників зерна не відповідає дійсності.

Тому, на думку апелянта, в частині доведення вартості активу перевагу має саме висновок незалежного суб`єкта оціночної діяльності, який здійснювався відносно конкретного майна, враховуючи усі його недоліки та переваги.

Апелянт, посилаючись на норми Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вказує, що саме суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «РМ Консалтинг» має нести відповідальність за заниження оцінки активу.

На думку скаржника, суд проігнорував приписи ч. 8 ст. 21 Закону і не прийняв до уваги твердження та письмові докази АРМА стосовно того, що після отримання ухвали про скасування арешту та вимоги адвоката позивача - Воронкова О.В. № 41 від 16.06.2020 відповідач -1 здійснив розподіл коштів між позивачем і ПП "Дінекс-Трейд", які сплатив згідно з платіжними дорученнями від 28.08.2020 № 27-1, № 27-2, № 27-3, № 27-4.

Також, на думку скаржника, судом не обґрунтовано нормативно-правовими актами свій висновок про те, що АРМА незаконно реалізувало сільськогосподарську продукцію, тоді як відповідач -1 керувався і діяв в межах вимог ст. 100 КПК України, ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону, Положення про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 613, Порядку реалізації арештованих активів на електронних торгах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2017 № 719, а також об`єктивно, неупереджено й належним чином обґрунтував необхідність реалізації активу, як шлях управління ним.

Скаржник вважає, що позивачем не доведено незаконність рішень, дій чи бездіяльності АРМА як органу державної влади, що спричинило збитки для ФГ "Дінекс-Агро". Відтак, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позовних вимог ФГ "Дінекс-Агро" до АРМА про стягнення на користь позивача майнової шкоди у сумі 3 567 767,45 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Офісу Генерального прокурора

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Офіс Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 через невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і у зв`язку з порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити ФГ "Дінекс-Агро" у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 зазначає, що ФГ «Дінекс-Агро» вживались заходи щодо повернення свого майна (зернових культур) у порядку господарського судочиства. Проте, не повернувши зернові культури та понісши збитки у результаті ведення підприємницької дільяності та вчинення посадовими особами елеватора кримінального правопорушення, вирішило компенсувати майнові втрати за рахунок держави.

Також відповідач -2 вказує, що позивач при передачі елеватору зернових культур для зберігання здійснювало господарську діяльність на власний ризик, а тому майнові втрати не можуть покладати на державу.

Офіс Генерального прокурора звертає увагу, що рішення про арешт майна у кримінальному провадженні приймалось відповідно до вимог КПК України слідчим суддею Печерського районного суду м.Києва, а продаж арештованого майна здійснювався Національним агентством через електронну систему ДП «СЕТАМ» відповідно до закону.

Крім того, Офіс Генерального прокурора зауважує, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції не містить обгрунтвання неправомірності дій Офісу Генерального прокурора під час накладення арешту на майно ФГ «Дінекс-Агро» у кримінальному провадженні № 0000087 від 02.02.2019, а надано оцінку виключно діям АРМА при визначенні вартості зернових культур, проте судом позовні вимоги задоволено як до Національного агентства та і до Офісу Генрального прокурора.

Враховуючи, ФГ «Дінекс-Агро» втратило зернові культури через протиправні дії посадових осіб елеватора, у зв`язку з чим зареєстровано кримінальне провадження, прокуратурою лише заявлено клопотання про накладення арешту на ці зернові культури, оцінка якого до компетенції господарських судів не належить, рішення щодо реалізації арештованого майна прокуратура не приймала, відповідач 2 вважає, що відсутні підстави для притягнення Офісу Генерального прокурора до такого виду відповідальності, як відшкодування шкоди.

Проте, суд не здійснив юридичної оцінки усіх фактичних обставин справи та не надав правової позиції протиправності дій прокуратури для притягнення її до деліктної відповідальності, водночас, дійшов висновку про наявність підстав для притягнення Офісу Генерального прокурора до такого виду відповідальності, як відшкодування шкоди, без мотивування причин притягнення.

Відповідач 2 звертає увагу, що суд також залишив поза увагою, що доказів неправомірних дій при здійснені досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000087 з боку посадових осіб Офісу Генерального прокурора позивачем до матеріалів справи не надано.

Також Офіс Генерального прокурора посилається на те, що відшкодування шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення за рахунок Державного бюджету України, як передбачено ч. 3 ст. 127 КПК України, реалізується лише у випадках та у порядку, що встановлені окремим законом. На сьогодні в Україні єдиним механізмом відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, залишається подання цивільного позову (окремо або в межах кримінального провадження) до особи, яка вчинила злочин.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційних скарг, позивач у відзиві, поданому до Північного апеляційного господарського суду, вказав на те, що АРМА належним чином не обґрунтувало необхідність застосування способу управління майном у вигляді реалізації активу (в тому числі без належного та всебічного з`ясування реального та правомірного власника відповідного активу або його частини). Поряд із зазначеним, в матеріалах даної справи містяться докази звернення ФГ "Дінекс-Агро" до АРМА та Державного підприємства "СЄТАМ" з заявами про недопущення порушень ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 140, 144, 145,235, 326 ГПК України під час дії ухвали Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 про арешт спірного майна. Більш того, як зазначалось вище, на теперішній час у судовій практиці не визначено єдиного підходу, висновку Верховного Суду з питання застосування ст. 21 Закону № 772-VIIІ (зі змінами та доповненнями). У межах провадження у справі № 916/327/19 при частковому задоволенні позову ФГ "Дінекс-Агро", у вказаній справі судом застосовано норми правового інституту "захисту права власності", зокрема, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, чим встановлено юридичний факт наявності у ФГ "Дінекс-Агро" права власності на передану ним для зберігання елеватору сільськогосподарську продукцію по договору складського зберігання зерна № 34 від 26.08.2018. Таким чином, прокурор під час накладення арешту на майно ФГ "Дінекс-Агро" всупереч ст. 98 КПК України прийняв передчасне, належним чином необґрунтоване та невмотивоване процесуальне рішення, винесене без належного врахування обставин вчинення кримінального правопорушення. При цьому, слідчим суддею при задоволенні клопотання не дотримано вимог ст. 173 КПК України, чим допущено істотне порушення вимог КПК України, в свою чергу, АРМА, при ігноруванні ухвали Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 про накладення арешту на зернові культури, які знаходились на території елеватора, діяло без достатніх правових підстав.

На думку позивача, якщо б його не було протиправно позбавлено відповідачами права на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, позивач міг би отримати від реалізації своєї сільськогосподарської продукції 3 567 767,45 грн.

Позивач вважає, що наведені за змістом позовної заяви обставини позбавлення відповідачами позивача права власності на належну йому сільськогосподарську продукцію, запроваджені Великою Палатою Верховного Суду принципи застосування такої цивільно-правової санкції, як відшкодування збитків (шкоди), положення ст.ст. 3, 4, 45 ГПК України, ст.ст. 11, 22, 167, 170, 1166, 1190, 1192 ЦК України, ст. 13 Конвенції, а також наведена у позовній заяві практика Європейського суду з прав людини, на думку позивача, дозволяють застосування у судовому порядку такого альтернативного способу захисту порушеного майнового права (ч. 1 ст. 1192 ЦК України), як відшкодування майнової шкоди, у тому числі, у вигляді реальних збитків чи упущеної вигоди. Доказів, спростовуючи викладене, відповідачами з дотриманням вимог ст.ст.76, 79 ГПК України, під час розгляду даної справи до суду надано не було.

Позивач вважає, що наведені АРМА та Офісом Генерального прокурора за змістом апеляційних скарг доводи та міркування не спростовують наведених та документально підтверджених позивачем за змістом позовної заяви обставин безпосередньої причетності відповідачів, як системо утворюючої ланки в системі правоохоронних органів та посадових осіб, відповідальних за забезпечення державою, так би мовити "доказів кримінального провадження", до незаконного відчуження чужого майна, а наведені судом першої інстанції за змістом оскаржуваного судового рішення у даній справі мотиви задоволення позовних вимог цілком правомірно та відповідно до вимог ч. 4 ст. 75, ч. 4 ст. 236 ГПК України, обґрунтовані запровадженою Великою Палатою Верховного Суду практикою застосування такої цивільно-правової санкції, як відшкодування збитків (шкоди), нормам cт.ст. 11, 22, 167, 170, 1166, 1176, 1190, 1192 ЦК України, ст. 13 Конвенції, та правомірно реалізують такий альтернативних спосіб захисту порушеного майнового права (ч. 1 ст. 1192 ЦК України), як відшкодування майнової шкоди, як у вигляді реальних збитків, так у вигляді упущеної вигоди.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 справу № 910/4131/22 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 19.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Офісу Генерального прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 на 13.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 відкладено розгляд апеляційних скарг Офісу Генерального прокурора та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 на 16.03.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 призначено до розгляду апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 на 10.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 відкладено розгляд апеляційних скарг Офісу Генерального прокурора та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 на 15.05.2023.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, введення воєнного стану в Україні, перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/4131/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 15.05.2023 заперечив проти доводів апеляційних скарг, просив рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 залишити без змін.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 15.05.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 у частині задоволених позовних вимог до Національного агентства та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФГ "Дінекс-Агро" до Національного агентства в частині стягнення 1 783 883,73 грн.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 15.05.2023 просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі № 910/4131/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ФГ "Дінекс-Агро" у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к задоволено клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України Шевченка А.Г. про накладення арешту; накладено арешт на майно, а саме: на зернові культури, круп`яні та олійні культури, які перебувають на території ТОВ «Білгород-Дністровського елкватор» за адресами: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16; Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вул. Колхозна, 20 А, і Одеська область, Біляєвський район, с. Яськи, вул. Севастопольська, 18, заборонивши вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном; передано АРМА в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених статтями 1, 9, 19 - 24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі-Закон), зернові культури, круп`яні та олійні культури, які перебувають на території елеватора.

Метою накладення зазначеного арешту стало збереження конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2019 у справі №916/327/19 за позовом ФГ «Дінекс-Агро» до елеватора про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном задоволено заяву Господарства про забезпечення позову; накладено арешт на пшеницю 6 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 845 тонн, згідно з карткою кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.12.2018 по 16.01.2019 за Господарством, що зберігається на території елеватора, розташованого за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, з передачею її на відповідальне зберігання приватному підприємству «Влахос».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2019 у справі №916/327/19 позов Господарства задоволено повністю; усунуто перешкоди у здійсненні Господарством права користування та розпорядження своїм майном шляхом зобов`язання елеватора утриматися від вчинення будь-яких дій, що перешкоджатимуть Господарству у здійсненні ним вантажо-розвантажувальних робіт, вивозу з території елеватора, розташованого за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, пшениці 6 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 845 тонн, відповідно до картки кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.12.2018 по 16.01.2019 за Господарством; стягнуто з елеватора на користь Господарства 1 921 грн судового збору за подання позову до суду, 960,50 грн за подання заяви про забезпечення позову.

Під час розгляду справи №916/327/19 Господарським судом Одеської області встановлено наступне.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Господарства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, оптова торгівля зерном тощо.

З метою зберігання отриманої в процесі своєї господарської діяльності сільськогосподарської продукції Господарством (поклажодавець) було укладено з елеватором (зерновий склад) договір складського зберігання зерна від 17.12.2018 №73/Т/18 (далі - договір №73/Т/18) предметом якого є послуги елеватора з доведення якості зерна до вимог, обумовлених договором №73/Т/18, а також послуги зі зберігання зерна.

На виконання умов пункту 1.1 договору №73/Т/18 Господарством у відповідності до даних зернового складу згідно з карткою кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.12.2018 по 16.01.2019 було передано на зберігання елеватору пшеницю 6 класу у кількості 845 тонн.

Відповідно до умов пункту 7.1 договору №73/Т/18 сторонами було передбачено строк зберігання зерна тривалістю до 30.04.2019.

Пунктом 3.1 договору №73/Т/18 елеватором взято на себе зобов`язання з забезпечення належного зберігання зерна та здійснення його відпуску поклажодавцю, забезпечення доступу поклажодавдя до зерна для проведення огляду протягом строку його зберігання.

При цьому, зерновий склад (елеватор) не має права розпоряджатися зерном (його частиною) поклажодавця крім випадків, передбачених законодавством та договором №73/Т/18 (пункт 5.1 договору №73/Т/18).

Як зазначало Господарство, 01.02.2019 останнє з метою реалізації своїх повноважень з розпорядження належною йому на праві власності сільськогосподарською продукцією звернулося до елеватора з листом-вимогою про відвантаження на автотранспорт пшениці 6 класу у кількості 845 тонн - об`єкту договору №73/Т/18, проте до теперішнього часу попри чисельні звернення керівництва Господарства до елеватора за його фактичним місцезнаходженням з вимогою про відвантаження переданої елеватору на зберігання пшениці 6 класу у кількості 845 тонн, керівництвом елеватора як усні, так і письмові вимоги ігноруються, директор та бухгалтер елеватора на телефонний зв`язок не виходять.

Враховуючи викладене, у зв`язку з ухиленням елеватора від виконання умов пунктів 3.1 і 5.1 договору №73/Т/18 в частині зобов`язань зернового складу з забезпечення відпуску поклажодавцю належного йому зерна, а також порушенням відповідачем вимог статей 525, 526, 629, 953 ЦК України, статті 193 ГК України, у Господарства виникли об`єктивні побоювання щодо порушення елеватором права власності позивача та законного володіння на об`єкт договору №73/Т/18, переданого Господарством елеватору, згідно з карткою кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.12.2018 по 16.01.2019.

Отже, виходячи з положень законодавства та умов договору №73/Т/18, наявні правові підстави для усунення елеватором перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом зобов`язання останнього утриматися від вчинення будь-яких дій, що перешкоджатимуть Господарству у здійсненні ним вантажно-розвантажувальних робіт, вивозу з території елеватора, розташованого за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, пшениці 6 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 845 тонн, згідно з карткою кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.12.2018 по 16.01.2019.

Частиною четвертою статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2019 у справі №916/327/19 обставини не доказуються при розгляді даної справи.

23.05.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «РМ Консалтинг» на замовлення АРМА було складено звіт про незалежну оцінку майна, об`єктом оцінки якого стало майно: «пшениця вагою 211,256 тн., пшениця (зерносуміш) вагою 84,965 тн, горох вагою 29,807 тн, ячмінь вагою 4,596 тн, насіння соняшника вагою 596,431 тн, що зберігається на складах за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Маршала Бірюзова, буд. 16».

У вказаному звіті, зокрема, зазначено, що вся інформація фінансового, економічного і технічного характеру, надана замовником чи уповноваженими ним особами, в усній чи письмовій формі, підтверджена чи не підтверджена документально, приймалася як достовірна; оцінювач не проводив спеціальної перевірки її достовірності, з зв`язку з тим, що відповідальність за достовірність наданої інформації несе замовник, оцінювач не несе відповідальності за висновки, зроблені на основі наданої замовником інформації чи документів, що містять недостовірні відомості; при виконанні робіт оцінювач не проводив обміру представленого до оцінки майна, а користувався даними технічних паспортів (інвентаризаційних справ) або іншої наданої замовником документації і не несе відповідальності за відхилення фактичних даних відносно наданої замовником документації.

Згідно із звітом вартість 1 (однієї) тонни зерна складає 1 177,79 грн, а вартість 2011,256 тонн - 2 368 841,23 грн.

Відповідно до офіційного сайту державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») 24.05.2019 останнім було опубліковано оголошення стосовно продажу виявлених зернових культур в такій кількості: «пшениця - 1 741,256 мт (об`єм - 2385,86 м3, натура - 0,7298232, вага - 1741,256 тн), пшениця (зерносуміш) - 84,965 мт (об`єм - 116,39 м3, натура - 0,7300026, вага - 84,965 тн), горох - 29,807 мт (об`єм - 38,71 м3, натура - 0,7700077, вага - 29,807 тн), ячмінь - 4,596 мт (об`єм - 7,15 м3, натура - 0,6427972, вага - 4,596 тн), пшениця - 270,000 мт (об`єм - 360,00 м3, натура - 0,75, вага - 270,000 тн), насіння соняшника - 29,961 мт (об`єм - 103,30 м3, натура - 0,29, вага - 30,000 тн), насіння соняшника - 566,470 мт (об`єм - 1531,00 м3, натура - 0,37, вага - 566,500 тн) [згідно інспекційного звіту № №PC/PC/L19AP231]»; номер лоту: 352541; стартова ціна: 3 777 460,32 грн; місцезнаходження майна: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова 16;

Господарство звернулося до АРМА з заявою від 28.05.2019 №б/н про недопущення порушень законодавства України, в якій просило вжити в межах своїх повноважень заходи щодо скасування АРМА на 30.05.2019 аукціону, реєстраційний номер лота 352541, з реалізації лоту «Зернові культури виявлені в наступній кількості: пшениця - 1 741,256 мт (об`єм - 2385,86 м3, натура - 0,7298232, вага - 1741,256 тн), пшениця (зерносуміш) - 84,965 мт (об`єм - 116,39 м3, натура - 0,7300026, вага - 84,965 тн), горох - 29,807 мт (об`єм- 38,71 м3, натура - 0,7700077, вага - 29,807 тн), ячмінь - 4,596 мт (об`єм - 7,15 м3, натура - 0,6427972, вага - 4,596 тн), пшениця - 270,000 мт (об`єм - 360,00 м3, натура - 0,75, вага - 270,000 тн), насіння соняшника - 29,961 мт (об`єм - 103,30 м3, натура - 0,29, вага - 30,000 тн), насіння соняшника - 566,470 мт (об`єм - 1531,00 м3, натура - 0,37, вага - 566,500 тн)», місцезнаходження майна: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, в частині майна, визначеного ухвалою господарського Одеської області від 14.02.2019 у справі №916/327/19 про забезпечення позову.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів №409118, 30.05.2019 відбулися торги за лотом №352541, найменування майна «Зернові культури, круп`яні та олійні культури», місцезнаходження майна: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, стартова ціна - 3 777 460,32 грн, ціна продажу: 3 777 460,32 грн, сума сплаченого гарантійного внеску - 188 873,02 грн; сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця - 3 777 460,32 грн; зазначені суми мають бути сплачені переможцем до 06.06.2019.

03.06.2019 АРМА (продавець) і товариством з обмеженою відповідальністю «Карел-Груп» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу активу №13, за умовами якого:

- у порядку та на умовах, визначених договором, продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти активи за специфікацією, що є невід`ємною частиною договору (додаток) і сплатити за них певну грошову суму (пункт 1);

- місцезнаходження активів: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16 (пункт 2);

- реалізація активу здійснюється продавцем згідно з положеннями статей 1, 9, 21 Закону і на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к (пункт 3);

- ціна договору за активи становить 3 777 460,32 грн згідно з протоколом електронних торгів від 30.05.2019 №409118 (пункт 4).

За специфікацією до вказаного договору найменування активу: зернові культури, круп`яні та олійні культури, які перебувають на території елеватора за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16; одиниця виміру, вага - 2727,124 мт.

АРМА листом від 21.06.2019 №4541/1-33-19/6 повідомило Господарство про те, що частиною восьмою статті 21 Закону передбачено, що у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, АРМА у триденний строк повертає їх законному власнику, а в разі їх реалізації - повертає одержані від цього кошти, а також проценти, нараховані як плата за користування банком такими коштами; на даний час жодних рішень, які б скасовували арешт прийнятих в управління активів на адресу АРМА від прокурора або суду не надходило, у зв`язку з чим рекомендовано звертатися до слідчого, детектива, прокурора, слідчого судді, суду.

ДП «Сетам» листом від 07.06.2019 №1966/9171-12-9/12 повідомило Господарству, що реалізація майна за лотами №352541, №352545 і №352520 відбувалася відповідно до Правил проведення електронних торгів арештованими активами, затверджених наказом ДП «Сетам» від 28.01.2019 №7; наголосило, що вказаними Правилами не передбачено можливості скасування електронних торгів за заявою третіх осіб, однак передбачено припинення електронних торгів; згідно з пунктом 12 розділу 7 таких Правил АРМА має право у будь-який час припинити електронні торги та зняти актив з реалізації у разі припинення дії визначеної законом підстави для реалізації активу або виявлення обставин, що перешкоджають реалізації активу відповідно до Порядку реалізації арештованих активів на електронних торгах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2017 №719 (далі - Порядок), тому всі заходи, пов`язані з припиненням аукціону за лотами №352541, №352545 і №352520, має здійснювати АРМА за наявності підстав, визначених у Правилах; ДП «Сетам» не є належним суб`єктом, на якого покладено обов`язок припинення електронних торгів за лотами №352541, №352545 і №352520.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к в частині накладення решту на майно - пшеницю 6-го класу врожаю 2018 року насипом у кількості 845 тонн, яка належить Господарству та зберігається на території елеватора, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, з забороною вчинення будь-яких дій щодо відчуження, розпоряджання та користування вказаним майном з передачею цього майна на відповідальне зберігання АРМА.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 02.02.2019 №00000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України.

За доводами клопотання про накладення арешту досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестгруп» та підконтрольного ними, зокрема, елеватора, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинили розкрадання ввіреного їм майна на підставі договорів складського зберігання майна (зернових культур), чим спричинили збитки державі та комерційним структурам в особливо великих розмірах;

В рамках вказаного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, а сааме: зернових культур, круп`яних та олійних культур, які перебувають на території елеватора за адресами: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16; Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вул. Колхозна, 20 А, і Одеська область, Біляєвський район, с. Яськи, вул. Севастопольська, 18, зазначивши, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів;

При цьому, постановою слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Драчук Ю.П. від 04.02.2019 зазначене майно, а саме зернові культури, крупяні та олійні культури, які перебувають на території елеватора за адресами: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16; Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вул. Колхозна, 20 А, і Одеська область, Біляєвський район, с. Яськи, вул. Севастопольська, 18, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №00000087.

Задовольняючи подане клопотання, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення відповідності майна критеріям статті 98 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Відповідно до вимог статті 171 КПК України законодавець зобов`язує сторону, яка звертається до суду з клопотання про арешт майна, зазначити таке: підстави і мету такого заходу забезпечення кримінального провадження згідно з положеннями статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинувачем, осудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

Проте вказаних вимог закону прокурором не дотримано, зокрема: у клопотанні прокурора про арешт майна не зазначено кількості та виду зернових культур, які належить арештувати, та його власників; також у такому клопотанні відсутнє мотивування, за якими критеріями статті 98 КПК України майно підпадає під ознаки речових доказів; крім того, до клопотання не долучено документів, які б свідчили про те коли, ким і на яких підставах були передані зернові культури на зберігання Елеватору, за адресами: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16; Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вул. Колхозна, 20 А, і Одеська область, Біляєвський район, с. Яськи, вул. Севастопольська, 18.

У зв`язку з цим, стороною обвинувачення в розумінні вимог статті 173 КПК України не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилався у клопотанні прокурор, а слідчий суддя у відповідності до статті 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Стосовно постанови слідчого про визнання майна речовим доказом, то в ній також не зазначено конкретно, які зернові культури та в якій кількості є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також відсутнє мотивування, за якими критеріями статті 98 КПК України майно підпадає під ознаки речових доказів, що позбавляє суд можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою, визначеною пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФГ "Дінекс-Агро" зазнало збитків наслідок спільних протиправних дій відповідачів, а саме:

- протиправного накладення прокуратурою арешту на актив (зернові культури), що встановлено в ухвалі Київського апеляційного суду від 25.09.2019 у справі № 757/5804/19-к;

- дій АРМА, яке, не зважаючи на ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 у справі № 916/327/19 про накладення з метою забезпечення позову арешту на спірні зернові культури (пшениці 6 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 845 тонн), що зберігаються на території елеватора, яку позивач надіслав АРМА напередодні аукціону, здійснило продаж активу за ціною, значно нижчою від цін, які діяли на той момент на такі ж зернові культури врожаю 2018 року на внутрішньому ринку України.

Вказані обставини, на думку позивача, є підставою згідно зі ст. ст. 22, 1166, 1176, 1190, 1192 ЦК України для стягнення з відповідачів майнової шкоди.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У пункті 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені ст. 1176 ЦК України, відповідно ч. 1 якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, його посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Цими нормами передбачено, що для застосування відповідальності органів державної влади, їх посадових або службових осіб наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади та її посадових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).

Отже, при зверненні з позовом про стягнення збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (ст. 614 ЦК України).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Предметом спору у цій справі є позовна вимога ФГ "Дінекс-Агро» до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та Офісу Генерального прокурора про стягнення 3 567 767,45 грн майнової шкоди на підставі статей 22, 1166, 1176, 1190, 1192 ЦК України, якої позивач зазнав внаслідок спільних протиправних дій відповідачів.

В обґрунтування наявності неправомірних рішень (дій) відповідачів, ФГ "Дінекс-Агро» у позовній заяві послалось на те, що арешт на зернові культури накладено прокуратурою протиправно, що встановлено судом апеляційної інстанції у справі № 757/5804/19-к. АРМА, не зважаючи на ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 у справі № 916/327/19 про накладення арешту на спірне майно, що зберігалося на території елеватора, здійснило продаж активу за ціною, значно нижчою від цін, які діяли на той момент на такі ж зернові культури врожаю 2018 року на внутрішньому ринку України.

На підтвердження протиправності дій відповідача 2 позивач послався на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2019 у справі № 757/5804/19-к у якій апеляційний суд дішов висновку, що не зважаючи на те, що надані матеріали провадження містять постанову слідчого про визнання вказаного у клопотанні майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000087 від 02.02.2019 року, прокурором під час розгляду справи належним чином не доведено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Також прокурором не дотримано зокрема, у клопотанні прокурора про арешт майна не зазначено кількості та виду зернових культур, які належить арештувати та його власників. Крім того, до клопотання не долучено документів, які б свідчили про те, коли, ким і на яких підстава були передані зернові культури на зберігання ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор» за адресами: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16, та Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вул. Колхозна, 20-А та Одеська область, Біляєвський район, с. Яськи, вул. Севастопольська, 18. У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні прокурор, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. У постанові слідчого про визнання майна речовим доказом також не зазначено конкретно, які зернові культури та в якій кількості є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також відсутнє мотивування за якими критеріями ст. 98 КПК України майно підпадає під ознаки речових доказів, що позбавляє суд можливості провести аналіз та зробити висновки про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення.

З урахуванням наведеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що факт скасування судового рішення - ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к про накладення арешту на спірне майно, є підставою для перегляду всіх юридично значимих дій особи, які вона вчинила в період чинності такого судового рішення, зважаючи на встановлені у цій справі інші обставини недобросовісності дій - проведення реалізації майна позивача за наявності накладеного арешту чинною ухвалою про забезпечення позову в справі №916/327/19.

Колегія суддів вважає, що змістом ухвали Київського апеляційного суду від 25.09.2019 у справі № 757/5804/19-к також спростовуються доводи відповідача 2 про недоведеність допущеної бездіяльності або протиправної діяльності при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000013 з боку посадових осіб Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури України), які б відповідали вимогам визначеним у статтях 73, 74 ГПК України.

Отже, як зазначено в ухвалі Київського апеляційного суду від 25.09.2019 у справі № 757/5804/19-к, прокурором клопотання про арешт майна внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У запереченнях проти позовних вимог позивача АРМА стверджує, що діяло на виконання своїх повноважень, встановлених законом, та на підставі чинної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі № 757/5804/19-к, якою накладено арешт на майно з його передачею АРМА для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених статтями 1, 9, 19 - 24 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", яку було скасовано ухвалою Київського апеляційного суду лише 25.09.2019.

Оцінюючи доводи щодо дій відповідача 1, колегія суддів зазначає, що повноваження АРМА визначено Законом України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" і Положенням про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 613 від 11.07.2018.

Управління активом за Законом про АРМА (яким визначені правові та організаційні засади функціонування Агентства) - це діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що абзацом першим частини п`ятої статті 21 Закону про АРМА передбачено окрему підставу для реалізації активу, переданого в управління Національному агенству. Цією нормою визначено, що активи, визначені частиною четвертою цієї статті, передаються для реалізації без згоди власника на підставі ухвали слідчого судді або суду, копія якої надсилається Національному агенству негайно після її винесення з відповідним зверненням прокурора. Передача для реалізації активів може також здійснюватися за згодою їх власника, копія якої надається Агентству з відповідним зверненням прокурора.

Отже, підставою для передачі Національному агентству активів, визначених частиною четвертою цієї статті 21 Закону, для їх реалізації за відсутності згоди власника є відповідний процесуальний документ - ухвала слідчого судді або суду із зазначенням про передачу цих активів Агентству саме для їх реалізації.

Правова проблема щодо тлумачення норм КПК України та Закону про АРМА, що стосуються правових підстав для реалізації майна (активів), на яке накладено арешт у кримінальному провадженні, вирішувалась Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/18647/19.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що порядок зберігання речових доказів та документів в кримінальному провадженні визначений статтею 100 КПК України, частиною шостою якої передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Абзац сьомий частини шостої цієї статті визначає, що речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Агентству для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

На відміну від абзацу першого частини шостої статті 100 КПК України перелік майна, визначений статтею 21 Закону про АРМА, не є вичерпним.

Разом з тим, зазначена стаття 21 Закону про АРМА стосується загалом майна як активів, управління якими здійснює Агентство, та до яких належать кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні чи стягнуті за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Натомість абзац сьомий частини шостої статті 100 КПК України регулює збереження і реалізацію майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, аналіз наведених положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що норма абзацу сьомого частини шостої статті 100 КПК України розмежовує (1) передання речових доказів вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Агентству для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості та (2) передання речових доказів для їх реалізації.

При цьому, за змістом частини шостої цієї статті, для реалізації можуть бути передані речові докази, зазначені в її абзаці першому, тобто тільки речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати із забезпечення спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню.

У пункті 9.19 вищевказаної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що: «враховує практику розгляду судами питання забезпечення доказів у кримінальному провадженні та значення цього забезпечення і звертає увагу на те, що речові докази відповідно до частини другої статті 84 КПК України є процесуальним джерелом доказів у кримінальному провадженні. При цьому їх зберігання є однією з гарантій реалізації завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, та умовою дотримання прав осіб, права яких, у тому числі й майнові, було обмежено щодо речей чи майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і на яке ухвалою слідчого судді уже накладено арешт. Наведений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №758/16546/18, постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26.08.2020 у справ №757/42018/19к».

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів акцентує, що підставою для передачі Агентству активів, визначених у частині четвертій статті 21 Закону про АРМА, для їх реалізації за відсутності згоди власника є відповідний процесуальний документ - ухвала слідчого судді або суду із зазначенням про передачу цих активів Агентству саме для їх реалізації.

Водночас, як вже зазначалось, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі № 757/5804/19-к задоволено клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України Шевченка А.Г. про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: на зернові культури, круп`яні та олійні культури, які перебувають на території елеватора за адресами: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 16; Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вул. Колхозна, 20 А, і Одеська область, Біляєвський район, с. Яськи, вул. Севастопольська, 18, із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном; передано АРМА в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених статтями 1, 9, 19 - 24 Закону зернові культури, круп`яні та олійні культури, які перебувають на території елеватора.

Тобто, спірне майно (зернові, круп`яні та олійні культури) за ухвалою слідчого судді від 08.02.2019 у справі № 757/5804/19-к не було передано АРМА виключно для його реалізації відповідним процесуальним документом. Крім того, у мотивувальній частині ухвали слідчим суддею зазначено про необхідність збереження спірного майна як речового доказу у кримінальному провадженні №0000087.

Постановою Кабінету Міністрів України № 685 від 13.09.2017 (чинною на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Примірний перелік майна, в тому числі у вигляді предметів чи великих партій товарів, зберігання якого через громіздкість або з інших причин неможливе без зайвих труднощів, або витрати на забезпечення спеціальних умов зберігання якого чи управління яким співмірні з його вартістю, або яке швидко втрачає свою вартість, а також майна у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, що підлягає реалізації.

В постанові було визначено, що цей перелік не є вичерпним, а реалізації може підлягати майно, яке не визначене у ньому, якщо його реалізація забезпечуватиме збереження та/або збільшення вартості такого майна більш ефективно порівняно з його переданням в управління за договором управління майном у порядку та на умовах, визначених законом. Термін «зберігання» у цьому Примірному переліку вживається у значенні будь-яких правовідносин зберігання, на які поширюється норма глави 66 ЦК України, якою відповідні правовідносини врегульовані.

Вказані критерії застосовуються у разі, якщо Агентство наділене деяким розсудом щодо вирішення питання та визначення порядку управління активами, переданими йому відповідно до Закону про АРМА, що, однак, не розповсюджується на випадки передачі активу як речового доказу у кримінальному провадженні на підставі статті 100 КПК України без зазначення про передачу такого активу виключно на реалізацію.

Водночас, у цій справі, при наявності у АРМА можливості вибору із декількох варіантів визначення порядку управління активами (згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к - майно передано АРМА в управління для реалізації або передачі в управління), відповідачем 1 належними та допустимими доказами не доведено, що у даному випадку єдиним можливим варіантом управління активом - сільськогосподарською продукцією, яка на час виникнення спірних правовідносин (реалізація майна 30.05.2019) зберігалась у спеціально відведеному для тривалого зберігання зерна місці - зерновому елеваторі, розташованому за адресою: 67700, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Маршала Бірюзова, 16, була його реалізація.

Доказів, на спростування викладеного, відповідачем 1 під час розгляду даної справи до суду надано не було.

Крім того, як встановлено судом першої інтсанції, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 з метою забезпечення позову у справі № 916/327/19 було накладено арешт на належні ФГ "Дінекс-Агро" пшеницю та насіння соняшника, що зберігається на території елеватора, тобто встановлено обтяження щодо розпорядження відповідним майном на всій території України, і про зазначене судове рішення АРМА було повідомлене позивачем заздалегідь - 28.05.2021, що підтверджено наявною в матеріалах даної справи заявою позивача від 28.05.2019 про недопущення порушень законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 14.02.2019.

Суд першої інстанції встановив надсилання позивачем на адресу відповідача заяви про вжиття заходів щодо скасування призначеного на 30.05.2019 аукціону в частині майна, зазначеного в ухвалі Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 у справі № 916/327/19. Отримання вказаної заяви, до якої була додана копія ухвали Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 у справі № 916/327/19, підтверджується, зокрема, змістом листа АРМА від 21.06.2019 за вих. № 4541/1-33-19/6.

З огляду на застосовані щодо цього майна заходи забезпечення (накладення арешту в межах справи №916/327/19), які були чинні на час його продажу, за відсутності доказів припинення заходів забезпечення, дії відповідача 1 призвели до незаконного вибуття з власності позивача майна - сільськогосподарської продукції. Одже, як вірно зазначив суд першої інстанції, накладення арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна.

Наведені обставини підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про недоведеність АРМА здійснення реалізації спірного активу на виконання своїх повноважень, встановлених Законом та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №757/5804/19-к.

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Однак, у справі, що розглядається, діями відповідачів порушуються базові принципи права на вільне володіння власністю, що знайшло своє закріплення в одному з фундаментальних європейських міжнародних договорів - Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. (далі - ЄКПЛ) (ст. 1 Першого Протоколу).

У практиці Європейського суду з прав людини було вироблено три головні критерії для оцінки щодо відповідності конкретного втручання в право власності принципу правомірного і допустимого втручання, яке би відповідало приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такими критеріями є: чи є втручання в право власності законним (тобто чи передбачений такий захід національним законодавством); чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є втручання в право власності пропорційним переслідуваним цілям (тобто чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та інтересами особи, яка страждає від такого втручання).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

У даному випадку законність втручання у право власності визначається з огляду на норми Закону про АРМА, що стосуються чітко визначених правових підстав для передачі Агентству активів та порядку управління цими активами, а також правових підстав для вчинення Агентством дій щодо реалізації майна позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно вирішив, що дії АРМА щодо реалізації активу позивача - сільськогосподарської продукції, за: недоведеності наявності єдиного можливого варіанту управління активом - його продажу з огляду на визначені ухвалою суду альтернативні варіанти порядку управління (для реалізації або передачі в управління за договором); наявності відповідного процесуального документа у господарській справі №916/327/19 - ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно позивача; обізнаності відповідача 1 з цим процесуальним документом, виключають законність втручання відповідача 1 у право власності позивача шляхом продажу його активу.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції оцінивши законність втручання у право власності, дійшов висновку, що встановлені обставини протиправного позбавлення підприємства права на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, наслідком чого стало не отримання прибутку (грошових коштів) від реалізації належної йому сільськогосподарської продукції, дозволяють застосувати такий спосіб захисту порушеного майнового права як відшкодування майнової шкоди.

Досліджуючи природу заявленої до стягнення суми у цій справі, колегія суддів зауважує, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно- наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдана шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Суд першої інстанції у даній справі виходив з того, що згідно протоколу № 409118 "Проведення електронній торгів" від 30.05.2019 ціна продажу за лотом № 352541 склала суму у розмірі 3 777 460,32 грн.

Проте, відповідно до даних листів Торгово-промислової палати України щодо цін на сільськогосподарську продукцію від 17.10.2019 за №2598/08.0-7.3, реалізація арештованого майна електронних торгів, проведених 30.05.2019 організатором електронних торгів державним підприємством "СЕТАМ" у формі аукціоні продажу майна, лот № 352541, (станом на 29.05.2019, тобто на день проведення електронних торгів) діяли наступні закупівельні оптові ціна зернові культури врожаю 2018 року (СРТ-завод, грн/т З ПДВ), а саме: за пшеницю фуражну 4-6 класів у межах 5 100-5 400 грн/т.

Також, відповідно до наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу, укладеного 23.01.2019 Господарством (постачальник) з ТОВ «Південний торговий дім» (покупець) покупець приймає й оплачує пшеницю 6-го класу українського походження врожаю 2018 року насипом здорового товарного вигляду, без зернових шкідників, без цвілі, іншої прихованої зараженості, що відповідає вимогам якості існуючих ДСТУ; передбачений договором товар складається з пшениці 6-го класу у кількості 845 тонн +/-5%, у заліковій вазі за ціною 5 400 грн з ПДВ за одну тонну товару на загальну суму 4 563 000 грн з ПДВ; постачальник підтверджує, що товар належить йому на праві власності та зберігається на території Елеватора, розташованого по вул. Маршала Бірюзова, 16 у м. Білгород-Дністровському Одеської області, згідно з даними картки кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.12.2018 по 16.01.2019.

Крім того, матеріали справи містять лист державного підприємства «Держреєстри України» від 21.02.2019 №148, в якому останнє повідомило адвоката позивача про те, що за даними основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, станом на 21.02.2019 на зерновому складі елеватора за адресою: вул. Маршала Бірюзова, 16, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, згідно з Договором №73/Т/18, зберігалося зерно врожаю 2018 року, яке належить Господарству, а саме: 853 160 кг пшениці 6 класу.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, оскільки АРМА було перераховано позивачу лише 995 232,55 грн за продаж 845 тонн пшениці, то позовні вимоги Господарства про стягнення з Державного бюджету України 3 567 767,45 грн майнової шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість доводів позивача щодо завдання йому шкоди в розмірі 3 567 767,45 грн.

Твердження відповідача 1 про те, що зобов`язання останнього були виконані в межах виручених установою від продажу активів за лотом 352541 шляхом повернення позивачу грошових кошти від реалізації зернових культур правомірно відхилено колегією суддів, з огляду на встановлені обставини реалізації активу за ціною, значно нижчою від цін, які діяли на той момент на такі ж зернові культури врожаю 2018 року на внутрішньому ринку України.

Висновок ТОВ "РМ Консалтинг" про належну оцінку майна від 23.05.2019, наданий відповідачем 1, суд правомірно не прийняв його до уваги з огляду на положення статей 73, 98 ГПК України, встановивши при цьому, що він не підтверджується іншими зібраними у справі доказами, а складений із вихідних даних наданих відповідачем-1 у справі, а не в межах даної справи.

За наведених мотивів колегія суддів вважає такими, що спростовуються, доводи відповідача -1 про неправильне застосування норм матеріального права, а саме статей 1, 19, 21 Закону про АРМА та порушення статті 100 КПК України.

Твердження скаржника 2 про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та помилкове застосування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 910/18647/19, колегією суддів відхиляються, адже, як було зазначено вище, у вказаній справі Великою Палатою Верховного Суду якраз і вирішувалась правова проблема щодо тлумачення норм КПК України та Закону про АРМА, що стосуються правових підстав для реалізації майна (активів), на яке накладено арешт у кримінальному провадженні.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанцій про наявність правових підстав для покладення на відповідачів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі, визнаному доведеним на підставі дослідження наданих учасниками справи доказів, що не були спростовані відповідачами під час вирішення спору.

Інші доводи апеляційних скарг відповідачів є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються наведеним вище, а тому відхиляються колегією суддів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником та заявником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які є посилання в апеляційній скарзі та заяві про приєднання до апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційні скарги Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та Офісу Генерального прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі №910/4131/22 задоволенню не підлягають. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі №910/4131/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржників, у порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі №910/4131/22, залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 у справі №910/4131/22 без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи №910/4131/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, порядку та строку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 24.05.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім