ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"01" червня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/704/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову від 30.05.2023 у справі

за позовом: Приватного підприємства "Гермес Агро"

до Фермерського господарства "Лада 2005"

про стягнення 6966952,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Гермес Агро" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фермерського господарства "Лада 2005" про стягнення заборгованості у розмірі 6966952,01 грн, з яких 3623450,68 грн основного боргу (з урахуванням 908571,99 грн курсової різниці станом на 08.05.2023), 542975,76 грн 20% штрафу, 1566566,72 грн пені та 1233958,85 грн 30% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого товару за договором поставки №15/2021 від 13.04.2021.

Ухвалою суду від 29.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.07.2023 о 12:40.

30.05.2023 до суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що містяться на банківському рахунку ФГ "Лада 2005" за реквізитами НОМЕР_1 , ОУ «Ощадбанк» м.Житомир, МФО 311647. До заяви додано платіжну інструкцію №1498 від 26.05.2023 про сплату судового збору на суму 1342,00 грн та докази її надіслання відповідачу.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не сприятиме ефективному захисту та поновленню оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки відповідач не повертає кошти за поставлений товар у добровільному порядку, за час розгляду справи може розпорядитися своїми коштами, відчужити майно іншим особам, дії відповідача, який ухиляється від виконання договірних зобов`язань, свідчать про його недобросовісну поведінку, у позивача виникають побоювання, що відповідач має намір уникнути відповідальності.

Суд встановив, що вказана заява відповідає вимогам ст.139 ГПК України.

Згідно з ч.1 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову від 30.05.2023, суд не знайшов підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Згідно з приписами п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №915/167/20).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №925/1441/20, від 19.10.2021 у справі №903/533/21.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Зі змісту п.1 ч.1 ст.137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (схожий за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 23.07.2021 у справі №915/1429/20).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19).

При цьому суд наголошує, що обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Тобто сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд зазначає, що позивач в обґрунтування заяви від 30.05.2023 не надав жодних належних і допустимих доказів в порядку приписів ст.ст. 76 - 79 ГПК України, які підтверджують дійсну ймовірність утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення господарського суду у разі невжиття згаданих заходів забезпечення позову у випадку його задоволення.

Натомість викладені у заяві доводи зводяться до вказівок позивача на ухилення відповідача від виконання договірних зобов`язань та побоювання позивача щодо наявності у відповідача наміру уникнути відповідальності.

Заявником документально не підтверджено вчинення відповідачем на даний час будь-яких дій щодо списання грошових коштів з рахунків, що йому належать, або реалізації майна з метою виведення усіх наявних активів для подальшого невиконання зобов`язання.

Суд звертає увагу, що посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у даній справі без подання належних доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наявність у заявника припущень щодо наведених ним обставин не є належним та ґрунтовним доказом існування ризиків, які свідчать про утруднення чи неможливість виконання рішення суду.

За висновком суду, заява про забезпечення позову мотивована виключно припущеннями позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання судового рішення у випадку задоволення позову, що в будь-якому разі не може бути достатньою підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відтак позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову від 30.05.2023.

Відповідно до ч.6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 137, 140, 234-235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову від 30.05.2023 відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 ГПК України.

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) + на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1;

- представнику позивача на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2;

3 - відповідачу (рек.).