ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2023 р. Справа№ 910/12929/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Омельченко І.В.;

відповідача - не з`явилися.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023

у справі №910/12929/22 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СБПМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СБПМ" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" про стягнення 823822,56 грн, з яких: 620400,00 грн сума попередньої оплати, 185178,33 грн - інфляційні втрати та 18244,23 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив зобов`язання за договором поставки №21/31М від 05.11.2021 в частині повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 відкрито провадження у справі №910/12929/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До суду 12.01.2023 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з погашенням суми основного боргу, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "СБПМ" просило стягнути з відповідача неустойку у розмірі 228537,56 грн та інфляційні втрати у розмірі 189766,8 грн.

Господарський суд міста Києва прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/12929/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СБПМ" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Також у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме сертифікатів якості продукції.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням приписів процесуального права.

На переконання скаржника, на момент подання позову Товариством з обмеженою відповідальністю "СБПМ" терміни повернення попередньої оплати відповідачем не були порушені, оскільки додатковою угодою №1 від 24.10.2022 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021 сторонами погоджено графік сплати заборгованості. При цьому відповідач зазначає, що в повному обсязі повернув суму попередньої оплати за договором поставки, а тому відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, так як останнім не було прострочено виконання грошового зобов`язання.

Крім того відповідач стверджує, що заява позивача про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог подана з порушенням вимог ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки позивач одночасно змінив предмет та підстави позову, що є неприпустимим.

Заперечуючи проти стягнення неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ скаржник вказує на безпідставне стягнення штрафних санкцій поза межами строку нарахування та без врахування вини відповідача (виробниками товару, що поставлявся відповідачем, були підприємства республіки білорусь з якими після 24.02.2022 були припинені господарські відносини).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" у справі №910/12929/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд", суддею-доповідачем виявлено недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору за її подання у встановлених порядку та розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 апеляційну скаргу у справі №910/12929/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 07.03.2023 у встановлений процесуальний строк від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/922/23 від 13.03.2023 у зв`язку з відставкою судді Пашкіної С.А. призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12929/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 апеляційну скаргу у справі №910/12929/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/12929/22, справу призначено до розгляду на 25.04.2023, надано позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

03.04.2023 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що станом на день подання позовної заяви (20.11.2022) заборгованість відповідача перед позивачем становила 620400,00 грн. Однак 22.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБПМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021 якою погоджено графік сплати заборгованості, що була сплачена останнім. Тобто, зобов`язання відповідача перед позивачем в розмірі 620400,00 грн припинено після звернення позивача з даним позовом до суду.

Разом з тим позивач стверджує про наявність підстав для нарахування неустойки та інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" строків поставки товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СБПМ» вважає безпідставними твердження апелянта щодо неможливості виконання поставки за договором через військову агресію російської федерації, що є форс-мажором, оскільки відповідачем в порушення умов договору не повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин та не надано сертифікату Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної палати на підтвердження їх виникнення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 25.04.2023 представника скаржника, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 відкладено розгляд справи №910/12929/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 до 30.05.2023.

19.05.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні 30.05.2023 головуючий суддя поставив на обговорення порушене в апеляційній скарзі клопотання відповідача про долучення доказів.

Представник позивача заперечував проти заявленого клопотання.

Розглянувши наведене клопотання колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, зважаючи на таке.

Статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4, 5 вказаної статті).

У розумінні наведених положень докази, якими відповідач спростовує заявлені позовні вимоги, мають бути подані одночасно з відзивом на позовну заяву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована.

Разом з тим відповідачем не доведено неможливості подання вказаних доказів одночасно з поданням відзиву на позовну заяву, а судом не встановлено винятковості випадку, що унеможливлює прийняття вказаних доказів в суді апеляційної інстанції.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБПМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" укладено договір поставки №21/31М відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити і передати у власність позивача мінеральні добрива, а позивач прийняти і оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2 договору поставка товару здійснюється партіями. Кількість (обсяг), асортимент (найменування, марка) товару в партії, ціна на товар, вартість партії товару, а також інші умови, необхідні для поставки товару, узгоджуються сторонами у додатку (специфікації).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору поставка товару здійснюється за ціною та вартістю, узгодженими та зазначеними сторонами у специфікації на поставку конкретної партії товару. Строк оплати товару узгоджується сторонами у специфікації на поставку конкретної партії товару.

Цей договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2022 (п. 7.1. договору).

Згідно умов договору між сторонами були підписані наступні специфікації щодо поставки конкретних партій товару:

- cпецифікація №1 від 05.11.2021, згідно якої постачальник зобов`язався поставити покупцю товар до 30.12.2021 загальною вартістю 46979260,26 грн. Пунктом 4 специфікації сторонами унормовано, що покупець сплачує постачальнику оплату в сумі 100% вартості товару згідно виставленого рахунку;

- cпецифікація №2 від 22.12.2021, згідно якої постачальник зобов`язався поставити покупцю товар до 25.02.2022 загальною вартістю 21424787,18 грн. Покупець сплачує постачальнику оплату в сумі 100% вартості товару згідно виставленого рахунку (п. 4 специфікації).

На виконання вимог договору, укладених до нього специфікацій та виставлених відповідачем рахунків, Товариство з обмеженою відповідальністю «СБПМ» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" предоплату в рахунок оплати вартості товару на суму 63237476,10 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Судом встановлено, що позивач, на виконання умов п. 3 специфікацій №№1, 2 своєчасно здійснив оплату товару, а отже строки на поставку товару мали бути додержані відповідачем, а саме по специфікації №1 від 05.11.2021 термін відвантаження до 30.12.2021, по специфікації №2 від 22.12.2021 - до 25.02.2022.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було поставлено позивачу мінеральні добрива на загальну суму 62226111,27 грн, що слідує з видаткових накладних (№1010/1 від 27.11.2021 на суму 860310,00 грн, №1013/3 від 27.11.2021 на суму 5308301,56 грн, №1014/1 від 28.11.2021 на суму 3533236,03 грн, №1014/2 від 28.11.2021 на суму 5137716,50 грн, №1015/1 від 29.11.2021 на суму 3034680,00 грн, №1015/2 від 29.11.2021 на суму 3146550,00 грн, №1022/1 від 04.12.2021 на суму 5568090,00 грн, №1024 від 05.12.2021 на суму 5526840,00 грн, №1030 від 13.12.2021 на суму 4421670,00 грн, №1035 від 31.12.2021 на суму 4263930,00 грн, №1 від 02.01.2022 на суму 7133170,39 грн, №2 від 07.01.2022 на суму 4954450,88 грн, №9 від 21.01.2022 на суму 4736934,94 грн, №12 від 27.01.2022 на суму 3442163,23 грн та №15 від 20.02.2022 на суму 1158067,74 грн).

Тобто, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 1011364,83 грн, що складає суму невиконаних зобов`язань за договором з повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.

28-29.07.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" повернуло на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» суму попередньої оплати в загальному розмірі 390964,83 грн.

12.09.2022 позивач надіслав відповідачу вимогу №189 від 09.09.2022 про повернення грошових коштів, згідно якої вимагав повернути грошові кошти в сумі 620400,00 грн сплачені в якості попередньої оплати за мінеральні добрива.

У відповідь на вказаний лист, відповідач звернувся до позивач з листом №22/09/22-14 від 22.09.2022, згідно якого запропонував Товариству з обмеженою відповідальністю «СБПМ» розглянути можливість проведення переговорів щодо укладення угоди з погодження графіку повернення попередньої оплати.

26.10.2022 позивач надіслав відповідачу лист №24/10-2022-11 від 24.10.2022 до якого долучено проект додаткової угоди №1 від 24.10.2022 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021 та проект договору №24/10-ЕС від 24.10.2022 про зарахування зустрічних однорідних вимог, а також запропоновано відповідачу надіслати відповідь на вказаний лист протягом 3 календарних днів з дня його отримання.

Вказаний лист відповідач отримав 10.11.2022, що підтверджується витягом з сайту Укрпошта.

Однак станом на 16.11.2022 позивач не отримав відповіді на вказаний лист та відповідно, підписані договір та додаткову угоду, що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 620400,00 грн попередньої оплати за договором.

Окрім цього, на розмір неповернутої суми попередньої оплати позивачем нараховано 3% річних у розмірі 18244,23 грн та 185178,33 грн інфляційних втрат.

В подальшому, 10.01.2023 позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з погашенням суми основного боргу, згідно якої просив стягнути з відповідача неустойку в розмірі 228537,56 грн та інфляційні нарахування в сумі 189766,80 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач стверджував, що вимога про сплату 3% річних та інфляційних збитків є вичерпаною, оскільки сторонами був погоджений графік сплати залишку основного боргу та здійснено зарахування зустрічних однорідних позовних вимог.

За результатами розгляду спору, з урахуванням заяви позивача про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, місцевий господарський суд встановивши факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо строків поставки товару та своєчасного повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнув з відповідача неустойку в розмірі 228537,56 грн та 189766,80 грн інфляційних втрат.

Північний апеляційний господарський суд не погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Оскаржуючи рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у даній справі відповідач стверджує, що суд безпідставно прийняв до уваги заяву позивача про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. 46 ГПК, при одночасній зміні предмету і підстав позову.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, подану позивачем заяву, приходить до наступного висновку.

Як визначено у ст. 46 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому суд вважає, що у вирішенні питання щодо оцінки поданої заяви, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Верховний Суд у постанові від 09.07.2020у справі №922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Водночас потрібно брати до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви саме як заяви про збільшення/зменшення розміру заявлених позовних вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 у справі №916/1764/17.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та у постанові Верховного Суду від 15.11.2020 у справі №922/2575/19, у постанові Верховного суду від 22.07.2021 у справі №910/18389/20.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у ст. 16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому суд касаційної інстанції неодноразово зазначав про те, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Отже, суд вважає за необхідне дослідити пред`явлення та зміну вимог позивача у даному спорі.

Так, звертаючись 20.11.2022 до суду з відповідним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «СБПМ» були висловлені наступні вимоги до відповідача:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» грошові кошти в розмірі 620400,00 грн, сплачені як попередня оплата за мінеральні добрива відповідно до умов договору поставки №21/31М від 05.11.2021, 18244,23 грн 3% річних та 185178,33 грн інфляційні нарахування.

Як на підстави позову позивач посилався на те, що відповідач не здійснив поставку оплаченого товару у передбачений договором строк, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути суму попередньої оплати за договором у розмірі 620400,00 грн, а також нараховані на суму попередньої оплати 3% річних та інфляційні втрати. Правовими підставами позову визначено ст. ст. 536, 693, 625 ЦК України.

Згідно заяви від 09.01.2022 про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог позивач виклав позовні вимоги наступним чином:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» неустойку в сумі 228537,56 грн та інфляційні нарахування в сумі 189766,80 грн.

У вказаній заяві позивач повідомив, що 22.11.2022 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021, згідно якої відповідач визнав заборгованість в сумі 620399,99 грн та зобов`язався її сплатити згідно узгодженого графіку (до 24.11.2022 та до 24.12.2022 по 303620,16 грн).

На виконання вказаної додаткової угоди Товариство з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» 607240,32 грн. Залишок зобов`язання у сумі 13159,68 грн сторони домовились припинити шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно договору №22/11-ЕС від 23.12.2022. Таким чином, за повідомленням позивача, після подання позову в даній справі зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" в розмірі 620400,00 грн припинено, а тому позивач вважає за необхідне змінити підставу позову та зменшити розмір позовних вимог.

З урахуванням викладеного позивач зазначив, що у зв`язку з порушенням строків поставки товару, згідно п. 5.1 договору, наявні правові підстави для нарахування неустойки та інфляційних втрат. Правовими підставами позову визначено ст. ст. 536, 693, 625 ЦК України.

Отже, дослідивши редакцію позовної заяви та заяву позивача від 09.01.2023 про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог, суд вбачає, що за останніми змінено не лише підстави позову (погашення суми основного зобов`язання), а і предмет позовних вимог. Викладено нові обґрунтування та обставини позовних вимог.

Так, в заяві від 09.01.2023 позивач по суті змінює свої вимоги, про що свідчить зміна позивачем редакції позовних вимог та викладення нової вимоги про стягнення неустойки.

На думку колегії суддів, таким чином позивач змінив предмет позову.

Також суд звертає увагу позивача на наступне. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Під зміною розміру позовних вимог не можна розуміти заявлення ще однієї чи кількох вимог додатково до викладених у позовній заяві - така дія кваліфікується як зміна предмета позову.

Неправомірно під виглядом зміни розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 10.12.2019 у справі №923/1061/18, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, від 09.07.2020 у справі №922/404/19.

Таким чином місцевий господарський суд мав відмовити у прийнятті заяви позивача від 09.01.2023 про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог, та розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, оскільки у вказаній заяві позивачем фактично змінено як предмет, так і підстави позову, що суперечить положенням ст. 46 ГПК України та не допускається.

З огляду на викладене, під час апеляційного перегляду даної справи позовні вимоги підлягають розгляду в редакції, наведеній в позовній заяві, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 620400,00 грн, які сплачені як попередня оплата за мінеральні добрива відповідно до умов договору поставки №21/31М від 05.11.2021, 18244,23 грн 3% річних та 185178,33 грн інфляційні нарахування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525 та 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до специфікації №1 від 05.11.2021 відповідач мав поставити позивачу до 30.12.2021 товар на суму 46979260,26 грн, а згідно специфікації №2 від 22.12.2021 товар на суму 21424787,18 грн мав бути поставлений до 25.02.2022. При цьому, позивачем здійснено попередню оплату товару на суму 63237476,10 грн.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було поставлено позивачу мінеральні добрива на підставі видаткових накладних, підписаних сторонами на загальну суму 62226111,27 грн.

Тобто, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 1011364,83 грн, що складає суму невиконаних зобов`язань за договором з повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.

28-29.07.2022 відповідачем частково повернуто суму попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 390964,83 грн.

Відтак станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 620400,00 грн, що складає суму сплаченої попередньої оплати в рахунок якої поставка не відбулася.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, 22.11.2022 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021, згідно якої відповідач визнав заборгованість в сумі 620399,99 грн та зобов`язався її сплатити згідно узгодженого графіку (до 24.11.2022 та до 24.12.2022 по 303620,16 грн).

Позивачем повідомлено, що на виконання вказаної додаткової угоди Товариство з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СБПМ» 607240,32 грн. Залишок зобов`язання у сумі 13159,68 грн сторони домовились припинити шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно договору №22/11-ЕС від 23.12.2022.

Таким чином, після подання позову в даній справі припинено зобов`язання відповідача перед позивачем в розмірі 620400,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" після відкриття провадження у справі повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю «СБПМ» 607240,32 грн попередньої оплати, а також зважаючи на припинення зобов`язань перед позивачем в сумі 13159,68 грн внаслідок укладення договору №22/11-ЕС про зарахування зустрічних однорідних вимог, провадження у справі №910/12929/22 в частині позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СБПМ" 620400,00 грн слід закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд відмічає наступне.

Як слідує з позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача 18244,23 грн 3% річних нарахованих на суму попередньої оплати, а саме: 12635,13 грн нарахованих за період з 26.02.2022 по 27.07.2022 на суму 1011364,83 грн та 5609,10 грн нарахованих за період з 30.07.2022 по 16.11.2022 на суму 620400,00 грн. А також 185178,33 грн інфляційних втрат нарахованих на суму попередньої оплати, а саме: 150460,75 грн нарахованих за період з 26.02.2022 по 27.07.2022 на суму 1011364,83 грн та 34717,58 грн нарахованих за період з 30.07.2022 по 16.11.2022 на суму 620400,00 грн.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства слід зазначити, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

Відповідно до встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, за змістом ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (п. 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому в ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як було встановлено судом під час апеляційного перегляду даного спору, відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, а тому Північний апеляційний господарський суд погоджується з твердженнями позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання покладених на нього згідно договору поставки зобов`язань (повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах заявленого періоду, колегія суддів встановила його арифметичну вірність, з огляду на що наявні підстави для стягнення з відповідача 18244,23 грн 3% річних та 185178,33 грн інфляційних втрат.

Разом з тим колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника стосовно того, що на момент подання позову терміни повернення попередньої оплати відповідачем не були порушені, оскільки додатковою угодою №1 від 24.10.2022 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021 сторонами погоджено графік сплати заборгованості.

Слід звернути увагу скаржника, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом (20.11.2022) відповідачем не надано відповіді на лист позивача №24/10-2022-11 від 24.102022 та не підписано додаткову угоду №1 від 24.10.2022 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021, а також договір №24/10-ЕС від 24.10.2022 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Разом з тим додаткова угода №1 до договору поставки №21/31М від 05.11.2021 укладена між сторонами 22.11.2022, а 23.12.2022 між сторонами укладено договір №22/11-ЕС від 24.10.2022 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Отже, з дати закінчення строку поставки товару (поставка за специфікацією №2 мала бути здійснена до 25.02.2022) до моменту укладення між сторонами додаткової угоди №1 до договору поставки (22.11.2022), відповідач вважається таким, що прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати. А тому на спірні правовідносини (за період з 26.02.2022 по 21.11.2022) поширюється дія положень ст. 625 ЦК України.

З урахуванням викладеного Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для її часткового задоволення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/12929/22 прийнято з порушенням норм процесуального права, що в силу п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для його скасування та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/12929/22 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Закрити провадження у справі №910/12929/22 в частині позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СБПМ" 620400 (шістсот двадцять тисяч чотириста) грн 00 коп.

4. В іншій частині позов задовольнити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" (03062, м. Київ, вул. Кулібіна, буд. 11, оф. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СБПМ" (03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, корпус В, кім. 15, ) 18244 (вісімнадцять тисяч двісті сорок чотири) грн 23 коп 3% річних та 185178 (сто вісімдесят п`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн 33 коп інфляційних втрат.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" (03062, м. Київ, вул. Кулібіна, буд. 11, оф. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СБПМ" (03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, корпус В, кім. 15, ) 3051 (три тисячі п`ятдесят одну) грн 34 коп витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СБПМ" (03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, корпус В, кім. 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкібуд" (03062, м. Київ, вул. Кулібіна, буд. 11, оф. 11, ) 4576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн 98 коп витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.05.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко