ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 Справа № 922/2233/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (адреса: 01601, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; )
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (адреса: 62371, Харківська обл., Дергачівський р.-н, с. Подвірки; )
про стягнення 679 342 809,32 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Верхацький І. В. (довіреність № 14-114 від 26.12.2022);

відповідача - Сивак А. Ю. (довіреність б/н від 10.01.2018).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (далі - відповідач) 679342809, 32 грн, з яких:

515720223,49 грн - основного боргу;

21895467,91 грн - 3% річних;

141727117,92 грн - інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 20/21-7042-ЕЕ-32 від 25.09.2020 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2022 відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.12.2022.

В підготовчих засіданнях неодноразово оголошувалася перерва.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.01.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 24.04.2023.

В процесі розгляду справи по суті судом оголошувалася перерва в судових засіданнях.

Відповідач надіслав до суду заяву про відстрочення виконання рішення (вх. № 9938 від 24.04.2023), в якій просить суд відстрочити виконання рішення у справі № 922/2233/22 про стягнення з стягнення з ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» 679342809,32 грн заборгованості за договором постачання природного газу № 20/21-7042-ЕЕ-32 від 25.09.2020, 868350,00 грн судового збору, на один рік.

Необхідність задоволення поданої заяви відповідач обґрунтовує такою сукупністю обставин:

1) важкого фінансового стану відповідача, зокрема, внаслідок пошкодження енергогенеруючого обладнання ракетними обстрілами військ РФ 24.02.2022, 10.04.2022, 06.08.2022, 20.08.2022, 10.02.2023, 09.03.2023, обмеження вироблення електричної, теплової енергії, надання допоміжних послуг третинного регулювання (ДПРЗ), неповних розрахунків за теплову енергію та пом`якшену воду з боку основного покупця КП «Харківські теплові мережі»;

2) невідповідність структури тарифів на теплову енергію згідно з постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2736 реальним витратам відповідача в умовах дії мораторію на їх підвищення згідно з Законом № 2479-IX;

3) відсутності компенсації різниці в тарифах на теплову енергію у зв`язку із запровадженням мораторію на їх підвищення Законом № 2479-IX;

4) відсутності компенсації витрат та/або втрат, понесених внаслідок воєнних дій, витрат на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрат від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг відповідно до ст. 2 Закону № 2479-IX;

5) визнання та встановлення законодавцем шляхом прийняття Закону № 1730 можливості відтермінування погашення заборгованості теплогенеруючих організацій перед АТ «НАК «Нафтогаз України».

Клопотання аналогічного змісту надійшло через систему «Електронний суд» (вх. № 10000 від 24.04.2023).

Позивач подав заперечення на заяву відповідача (вх. № 9912 від 24.04.2023), в якій просить відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду з посиланням на те, що поставка природного газу відбувалась із жовтня 2020 року по квітень 2021 року і остаточно відповідач повинен був розрахуватися до жовтня 2021 року, тобто до початку введення воєнного стану в Україні. Позивач зазначає, що відповідач не надав доказів наявності або відсутності у нього майна, за рахунок якого можливе погашення заборгованості.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем фактично не доведено належними та допустимими доказами наявність тих виключних обставин в розумінні статті 331 ГПК України, які можуть бути підставами для відстрочення виконання рішення суду.

Також позивач зазначає, що надання відстрочки виконання вказаного рішення судом не стимулює процедуру погашення заборгованості, а сприяє відповідачу і в подальшому порушувати свої зобов`язання, оскільки надана відстрочка буде порушувати майнові інтереси позивача, внаслідок перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах.

Крім того, позивач надав суду платіжні інструкції № 1428 від 09.05.2023 та № 1429 від 10.05.2023 на загальну суму 5000 грн., згідно з якими відповідач здійснив часткове погашення основного боргу.

У судове засідання 24.05.2023 прибули представники сторін.

Представник позивача наполягає на задоволенні вимог, викладених у позовній заяві, у повному обсязі, та відмовити відповідачу в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

Представник відповідача зазначив, що відповідач не визнає заявленого позову, та просить суд надати йому відстрочення у виконанні рішення на один рік згідно з поданою ним заявою.

Крім того, представник відповідача просить суд врахувати при прийнятті рішення факт часткового погашення основного боргу на загальну 5000 грн. згідно з платіжними інструкціями № 1428 від 09.05.2023 та № 1429 від 10.05.2023.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 25.09.2020 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 20/21-7042-ЕЕ-32 (далі за текстом договір; т. с. 1, а. с. 15-22), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії (п. п. 1.1-1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу у жовтні 2020 квітні 2021 року замолений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 304530 тис. куб. метрів (триста чотири мільйони п`ятсот тридцять тисяч куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди; тис. куб. м.):

жовтень 2020 41500;

листопад 2020 50400;

грудень 2020 59300;

січень 2021 37620;

лютий 2021 34930;

березень 2021 41950;

квітень 2021 38830.

Всього 304530.

Пунктом 3.8 договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі.

Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений постачальником до свого реєстру, з урахуванням положень п. 3.3 даного договору.

В акті приймання-передачі природного газу ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період (розміщується на офіційному веб-сайті постачальника), також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору).

Відповідно до п. 4.2 договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 30.03.2021) ціна за 1000 куб. м. природного газу з 01 березня 2021 року за цим договором складає 6279,77 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 7535,724 грн.

До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП № 3013 від 24.12.2019 124,16 грн за 1000 куб. м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 148,99 грн.

Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 березня 2021 року природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 6403,93 за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 7684,72 грн.

На підставі п. 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відповідно до п. 11.1 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов даного договору поставив відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу б/н: від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020, від 31.01.2021, від 28.02.2021, від 31.03.2021 та від 30.04.2021 (т. с. 1, а. с. 29-35), всього на загальну суму 2 056 619 311,52 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати природного газу своєчасно не виконував, допускаючи систематичні прострочення їх виконання, що підтверджується наданими позивачем виписками з банківського рахунку (т. с. 1, а. с. 37-38).

Станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі відповідач сплатив основний борг лише в сумі 1 540 899 088,03 грн.

Решта боргу за поставлений природний газ в сумі 515 720 223,49 грн відповідач на момент подання позову не сплатив.

Обставини щодо стягнення боргу в зазначеній сумі стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 21895467,91 грн 3% річних за загальний період прострочення з 26.03.2021 по 30.09.2022 та 141727117,92 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з квітня 2021 по вересень 2022 року включно.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив на користь позивача основний борг в загальній сумі 5000 грн. згідно з платіжними інструкціями № 1428 від 09.05.2023 та № 1429 від 10.05.2023.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В даному випадку, факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 20/21-7042-ЕЕ-32 від 25.09.2020 підтверджується матеріалами справи, а саме, актами приймання-передачі природного газу б/н: від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020, від 31.01.2021, від 28.02.2021, від 31.03.2021 та від 30.04.2021 (т. с. 1, а. с. 29-35), згідно з якими було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 2 056 619 311,52 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу виконав лише частково. Як зазначалось, станом на момент звернення позивача до суду борг відповідача перед позивачем становив 515 720 223,49 грн.

Однак, після звернення позивача до суду з позовом у даній відповідач частково сплатив існуючий борг в сумі 5000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1428 від 09.05.2023 та № 1429 від 10.05.2023, а також представниками сторін у судовому засіданні 24.05.2023.

За таких обставин провадження у справі щодо розгляду позовних вимог у частині стягнення 5000 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Разом з тим, оскільки, відповідач не надав суду доказів сплати решти боргу в сумі 515 715 223,49 грн, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення вказаного боргу з відповідача на користь позивача.

Щодо позову в частині стягнення 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач прострочив виконання грошових зобов`язань, оскільки, не виконав їх в строк, встановлений умовами укладеного між сторонами договору. Зазначене надає право позивачу на нарахування, зокрема, 3% річних та інфляційних за весь час прострочення.

Перевіривши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон складений позивачем розрахунок 3% річних суд констатує його відповідність вимогам чинного законодавства та арифметичну вірність.

Відповідач доказів необґрунтованості такого розрахунку також не навів, а з поданням заяви про відстрочення виконання рішення фактично визнав правомірність здійсненого розрахунку.

За таких обставин, позов в зазначеній частині вимог також підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 21895467,91 грн 3% річних та 141727117,92 грн інфляційних втрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З урахуванням викладеного, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 868343,61 грн. судового збору.

При цьому, в зв`язку з закриття провадження у справі в певній частині вимог позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 6,39 грн. судового збору.

Щодо заяви позивача про відстрочення виконання рішення, суд зазначає.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Отже, підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.

В рішенні Конституційного Суду України N 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява N 22774/93, пункт 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 р. у справі Корнілов та інші проти України, заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

При цьому, господарське процесуальне законодавство надає суду право відстрочити або розстрочити виконання судового рішення, але розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд враховує те, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-IX. На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб (указ Президента України № 58/2023 від 06.02.2023). Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34,38,39,41,44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Загальновідомо, що військовий стан негативно вплинув на більшість суб`єктів господарювання: скоротилися обсяги товарообігу та продаж, підприємці зазнали збитків та/або взагалі знищені. У цьому контексті першочерговим завданням державних органів є вжиття відповідних заходів з метою мінімізації ризиків та втрат вітчизняного товаровиробника, захист населення держави і національних виробників продукції та послуг.

У даному випадку, як свідчать матеріали справи, підприємство боржника є виконавцем важливої стратегічної та соціальної функції, здійснює забезпечення м. Харкова та області тепловою та електричною енергією, надає важливі допоміжні послуги для забезпечення функціонування ринку електричної енергії та Об`єднаної енергосистеми України.

За змістом Закону України «Про критичну інфраструктуру» від 16.11.2021 № 1882-IX, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури» від 09.10.2020 № 1109, підприємство відповідача належить до об`єктів критичної енергетичної інфраструктури України.

Внаслідок неодноразових ракетних обстрілів військами рф території та виробничих потужностей відповідача 24.02.2022, 10.04.2022, 06.08.2022, 20.08.2022, 10.02.2023, 09.03.2023 пошкоджено майно та енергетичне обладнання ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» як об`єкту критичної енергетичної інфраструктури. Загальна попередня вартість відновлювальних робіт по енергоблокам № 2, № 3, мазутному господарству та головному корпусу складає 980,0 млн. грн.

Через пошкодження енергогенеруючого обладнання істотно зменшилася здатність ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» виробляти електричну та теплову енергію.

Також, у зв`язку із зміною режимів роботи ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» для забезпечення виконання завдань з надання допоміжної послуги для забезпечення регулювання частоти та активної потужності в ОЕС України, а саме забезпечення резервів заміщення (третинне регулювання) (ДПРЗ), збиток відповідача протягом 2022 року склав 701,0 млн. грн.

При цьому відповідач вказує на відсутність компенсації витрат та/або втрат, понесених внаслідок воєнних дій, витрат на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрат від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг відповідно до ст. 2 Закону № 2479-IX.

Таким чином, станом на дату винесення даного судового рішення фінансово-економічний стан підприємства відповідача є вкрай складним. Разом з тим, судом враховано, що одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до погіршення фінансового становища боржника, зупинки фінансово-господарської діяльності підприємства відповідача та подальшого його банкрутства у зв`язку з неплатоспроможністю.

Отже, враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку про можливість відстрочення виконання рішення суду на один рік.

Суд зазначає, що відстрочка виконання рішення в даній справі саме на один рік не порушить баланс інтересів сторін, а досягне мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача, сприятиме можливості продовження господарської діяльності відповідача і зробить реальною можливість отримання позивачем стягнутих за рішенням суду коштів.

За таких обставин, заява відповідача (вх. № 9938 від 24.04.2023) про відстрочення виконання рішення підлягає задоволенню, з наданням відповідачу відстрочення виконання рішення на один рік.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 231, 232-233, 237-238, 240-241, 331 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (адреса: 62371, Харківська обл., Дергачівський р.-н, с. Подвірки; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (адреса: 01601, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ):

51571 223,49 грн. - основного боргу;

21895467,91 грн. - 3% річних;

141727117,92 грн. - інфляційних втрат;

868343,61 грн. - судового збору.

В частині позову про стягнення 5000,00 грн. основного боргу провадження у справі № 922/2233/22 закрити.

Задовольнити заяву Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (вх. № 9938 від 24.04.2023) про відстрочення виконання рішення.

Відстрочити виконання даного рішення в частині стягнення 515715223,49 грн. основного боргу, 21895467,91 грн. 3% річних, 141727117,92 грн. інфляційних втрат та 868343,61 грн. судового збору на один рік, до 24.05.2024.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (адреса: 01601, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) з Державного бюджету 6,39 грн судового збору, сплаченого до господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № від 11.11.2022, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "30" травня 2023 р.

Суддя О.І. Байбак