ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2023 р. Справа№ 920/896/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Гончарова С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми»

на рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022, повний текст якого складений 09.01.2023,

у справі № 920/896/22 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми»

до Комунального підприємства «Міськводоканал» Роменської міської ради

про стягнення 115 642,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 70 555,05 грн., інфляційних втрат в сумі 30 652,46 грн. та 3 % річних в сумі 14 434,19 грн., нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати поставленої за період з січня по травень 2021 року включно за умовами договору про постачання теплової енергії споживачу № 151001549 від 13.01.2021 електричної енергії.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- протягом періоду договірних відносин відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням укласти договір реструктуризації заборгованості, що свідчить про те, що відповідач як добросовісна сторона договірних відносин, зі свого боку намагався вжити всіх вичерпних заходів щодо якнайшвидшого погашення боргу та правомірно розраховував на те, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору реструктуризації заборгованості та він буде безумовно укладений з метою найскорішого погашення заборгованості;

- відповідач, як добросовісна сторона договірних відносин, вжив зі свого боку усіх можливих заходів для якнайшвидшого погашення заборгованості відповідно до умов договору, був ініціатором численних перемовин з позивачем, ініціював укладення договору реструктуризації заборгованості, зі свого боку підписав наданий позивачем примірник договору про реструктуризацію заборгованості;

- позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення пені.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 позов задоволений частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено інфляційні втрати в сумі 30 652, 46 грн., 3 % річних в сумі 14 345,15 грн. та 2 481,00 грн. витрат по сплаті судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленої у період з січня по травень 2021 року включно за умовами договору про постачання теплової енергії споживачу № 151001549 від 13.01.2021 електричної енергії, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідно до пп. 4 п. 3 р. ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, що набрав чинності 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги;

- за змістом положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу електричної енергії, а відтак, враховуючи встановлену законом заборону нарахування та стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на період дії карантину, нарахування пені є необґрунтованими, а позовні вимоги про її стягнення не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги про стягнення 70 555,05 грн. пені.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- за змістом положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, а колективний споживач - це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальних послуг;

- при цьому положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не дає визначення, що таке власні потреби;

- Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 і Закон України «Про ринок електричної енергії» надають визначення поняттю побутові потреби як споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію), у тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім нотаріальної, підприємницької, господарської та незалежної професійної діяльності, зокрема діяльності дата-центрів, центрів обробки даних, зі створення віртуальних активів (майнінгу) та надання платних послуг тощо;

- підсумовуючи вказане можна зробити висновок, що власні потреби - це потреби, які не можуть бути пов`язані з веденням підприємницької, господарської діяльності;

- згідно з додатком № 1 до спірного договору (заява-приєднання) постачання електричної енергії споживачу здійснюється на такі об`єкти: насосна станція, підвищувальна насосна станція, водяна свердловина, свердловина № 3 Каналізаційні насосні станції в т. ч. освітлення, очисні споруди, адміністративні та побутові будівлі, тобто об`єкти, які безпосередньо пов`язані з веденням господарської діяльності та не є житловими, садибними, садовими чи дачними будинками;

- при цьому відповідач відповідно до КВЕД займається такими видами як: забір, очищення та постачання води, тобто провадить господарську діяльність, яка має на меті одержання прибутку і відповідно не є споживачем житлово-комунальних послуг (індивідуальним або колективним), оскільки він отримує електричну енергію з метою ведення господарської діяльності.

- Міністерство юстиції України листом № Н-35267-18 від 30.01.2009 зазначає, що при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. Оскільки Закон України «Про ринок електричної енергії» є спеціальним Законом по відношенню до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», то відповідно його потрібно застосувати, адже регулювання постачання електричної енергії в цьому Законі відбувається по-іншому, ніж визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому Законом України «Про ринок електричної енергії» зазначено, що електрична енергія - це енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу;

- відповідач також вважає постачання електричної енергії товаром, оскільки спірний договір був укладений за результатами проведення процедури закупівлі - код класифікатора ДК 021:2015:09310000-5.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023, справу № 920/896/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/896/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №920/896/22.

17.02.2023 від Господарського суду Сумської області до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі №920/896/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

07.03.2023 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що, враховуючи встановлену законом заборону нарахування та стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на період дії карантину, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Аналогічний за змістом відзив поштою надійшов до суду 20.03.2023.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1863/23 від 24.05.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 920/896/22.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи № 920/896/22, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А..

Станом на 29.05.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 01.05.2023 № № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

13.01.2021 позивач (постачальник) та відповідач (споживач) уклали договір про постачання електричної енергії споживачу № 151001549 (далі Договір), а п. 2.1 якого погодили, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору (п.1.1).

Заява-приєднання до умов договору подана відповідачем 13.01.2021.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач у період з січня по травень 2021 року включно постачав відповідачу електричну енергію, яку відповідач оплачував з порушенням встановленого Договором строку.

Вказане сторонами не заперечується та підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії № 15100149/17494/1 від 31.01.2021, № 15100149/35300/1 від 28,02.2021, № 15100149/53136/1 від 31.03.2021, № 15100149/73820/1 від 30.04.2021, № 15100149/88432/1 від 31.05.2021, виписками з банківського рахунку позивача, а також рішеннями Господарського суду Сумської області від 20.04.2021 у справі № 920/220/21, від 17.05.2021 у справі № 920/340/21, від 06.07.2021 у справі № 920/516/21, від 13.07.2021 у справі № 920/614/21, від 30.08.2021 у справі № 920/768/21.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача пеню в сумі 70 555,05 грн., інфляційні втрати в сумі 30652,46 грн. та 3 % річних в сумі 14 434,19 грн..

Суд першої інстанції при розгляді спору сторін по суті:

- встановивши, що факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої за період з січня по травень 2021 року включно за умовами Договору електричної енергії підтверджений матеріалами справи та визнаний відповідачем, дійшов висновку про те, що з огляду на вказане позивач, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах;

- встановивши, що відповідно до пп. 4 п. 3 р. ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, що набрав чинності 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та що за змістом положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу електричної енергії, визнав, що з огляду на вказане, нарахування пені є необґрунтованими, а позовні вимоги про її стягнення не підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 70 555,05 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 30652,46 грн. та 3 % річних в сумі 14 434,19 грн. апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цих частинах рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 30652,46 грн. та 3 % річних в сумі 14 434,19 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Згідно з п. 5.9 Договору у разі несвоєчасної оплати платежів, передбачених Договором, постачальник проводить споживачу нарахування за весь сам прострочення виконання грошового зобов`язання пені, 3% річних від прострочених суми та інфляційних нарахувань. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі, що зазначається в комерційній пропозиції.

У Комерційній пропозиції сторонами погоджено, що за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБК від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати поставленої у період з січня по травень 2021 року включно за умовами Договору, позивач, відповідно до положень Договору має право на стягнення пені у визначеній ним сумі.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та, відповідно, звільнення відповідача від обов`язку сплатити пеню на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ та, з вказаного приводу, зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних, а саме комунальних послуг належить, серед іншого, послуга з постачання та розподілу електричної енергії.

Водночас статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Отже, за змістом положень статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» положення вказаного закону регулюють правовідносини з постачання та розподілу електричної енергії споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, проте, за змістом заяви-приєдання до Договору (Додаток № 1), постачання електричної енергії споживачу здійснюється на такі об`єкти: насосна станція, підвищувальна насосна станція, водяна свердловина, свердловина № 3 Каналізаційні насосні станції в т. ч. освітлення, очисні споруди, адміністративні та побутові будівлі, тобто об`єкти, які не можуть бути віднесені до житлових, садибних, садових, дачних будинків.

Слід зазначити і про те, що ч. 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

За змістом положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, серед іншого, такі види договорів: про постачання електричної енергії споживачу (п. 14); про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (п. 15).

Укладений між сторонами Договір є договором про постачання електричної енергії споживачу положеннями якого встановлено, що електроенергія постачається саме як товарна продукція.

В свою чергу постачання електричної енергії, як комунальної послуги, здійснюється саме на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який також є публічним договором приєднання, умови якого розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

Враховуючи викладене, а також умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів дійшла висновку про те, що правовідносини у даній справі виникли в межах господарських правовідносин між сторонами відповідно до договору в сфері постачання електричної енергії та не регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,що в свою чергу виключає можливість застосування до правовідносин між сторонами вищевказаних положень закону про заборону нарахування штрафних санкцій в період дії карантину.

При цьому колегія суддів вважає помилковими послання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, так як постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями) № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України, а за змістом положень п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, серед іншого, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що те, що він ініціював укладення договору реструктуризації заборгованості не може бути підставою для звільнення його від відповідальності від порушення договірних зобов`язань.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 70 555,05 грн. та задоволення вказаних позовних вимог у повному обсязі.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі в сумі 70 555,05 грн. та задоволення вказаних позовних вимог у повному обсязі, в решті рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 залишається без змін.

Враховуючи вимоги та доводи, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» задовольняється повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом та з апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі в сумі 70 555,05 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення яким вказані позовні вимоги задовольнити.

3. В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 залишити без змін.

4. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Сумської області від 26.12.2022 у справі № 920/896/22 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Роменської міської ради» (42000, Сумська область, м. Ромни, вул. Пригородська, буд. 187, ідентифікаційний код 37929833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, Сумська область, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35, ідентифікаційний код 41884537) пеню в сумі 70 555 (сімдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 05 коп., інфляційні втрати в сумі 30 652 (тридцять тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 46 коп., 3 % річних в сумі 14 434 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 49 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.».

5. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Роменської міської ради» (42000, Сумська область, м. Ромни, вул. Пригородська, буд. 187, ідентифікаційний код 37929833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, Сумська область, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35, ідентифікаційний код 41884537) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн. 50 коп.

6. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Сумської області.

7. Матеріали справи № 920/896/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

С.А. Гончаров