ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1638/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Коваленко І.М., представник;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.02.2023 (суддя Боєва О.С., м. Запоріжжя, повний текст якого підписаний 07.03.2023), у справі №908/1638/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання", (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35)

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, (69057, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення суми 3457653,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" про стягнення з відповідача: Головного управління Національної поліції в Запорізькій області заборгованості за спожиту електричну енергію за період березень, квітень, травень 2022 року за договором про постачання електричної енергії споживачу № 105/19-22 від 21.01.2022 в розмірі 3 296 045,08 грн., 3% річних в сумі 22 951,36 грн., інфляційних втрат в сумі 138 657,35 грн., що разом складає 3 457 653,79 грн.

20.12.2022 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, за якою позивач просив прийняти до розгляду вказану заяву, зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 159 766 грн. 50 коп., яка складається з: суми 22 550 грн. 10 коп. - 3% річних за період з 27.04.2022 по 01.08.2022 та суми 137 216 грн. 40 коп. - інфляційних втрат за період з 01.05.2022 по 30.06.2022.

Вказана заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду, що відображено в ухвалі від 04.01.2023.

Таким чином, предметом розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 22 550 грн. 10 коп. 3% річних та суми 137 216 грн. 40 коп. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу № 105/19-22 від 21.01.2022. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані відповідачу до стягнення сума 22 550 грн. 10 коп. 3% річних та сума 137 216 грн. 40 коп. інфляційних втрат, які заявлені ним до стягнення.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.02.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" суму 18 370 грн. 19 коп. 3% річних та суму 137 216 грн. 40 коп. інфляційних втрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" суму 2 333,80 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням у задоволеній частині вимог, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити нове рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що Відповідно до пп. 3 пункту 7.2 Договору №105/19-22 Постачальник зобов`язується надавати Споживачу рахунок та Акт для сплати за спожиту електричну енергію на адресу Споживача до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Аналогічна норма міститься у пункті 3 Комерційної пропозиції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Як вбачається із наведеного закону акт приймання-передачі електричної енергії та рахунок є первинними документами бухгалтерського обліку і не можуть вважатись повідомленням і повинні надаватись в оригіналі на юридичну адресу Споживача зазначену у Договорі №105/19-22.

Крім того, Договором №105/19-22 та додатками до нього не передбачено надсилання Акту приймання-передачі та рахунків на електрону адресу Споживача, оскільки ці документи (акти приймання-передачі та рахунки) не є повідомленнями за Договором, надсилання яких на електрону адресу Споживача передбачено п. 13.9 Договору.

Звертає увагу, що копії актів приймання-передачі електричної енергії та рахунки, які містяться в матеріалах справи і які відповідно до висновку суду надісланні і отриманні Споживачем електронною поштою, не містять обов`язкового реквізиту електронного документу, як електронний підпис відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а отже, не можуть вважатись документом.

Лише 16.06.2022 відповідачем отримано оригінали актів прийняття-передавання товарної продукції та рахунки за спожиту електричну енергію (щомісячно), за період березень, квітень, травень 2022.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення суми 18 370 грн. 19 коп. 3 % річних та суми 137 216 грн. 40 коп. інфляційних втрат, виходив із виставлених рахунків від 18.04.2022 № 44_105/03ВЦ, від 12.05.2022 №44_105/04ВЦ, від 15.06.2022 №44_105/05ВЦ та факту про їх отримання в цей же день відповідачем. Однак, безпідставно не взяв до уваги, що позивач самостійно скасував ці рахунки і на момент розгляду справи по суті виставив нові рахунки на оплату електричної енергії, які є новою вимогою, яка не охоплюється предметом спору в цій справі. І як вбачається з вищевикладеного, сума 18 370 грн. 19 коп. 3 % річних та сума 137 216 грн. 40 коп. інфляційних втрат розрахована на підставі скасованих рахунків, а відтак на суму боргу, якого не існує. Оскільки основної суми боргу не існує, то відсутня правова підстава для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що пунктом 13.9. Договору передбачена можливість здійснювати направлення актів прийняття-передавання товарної продукції та рахунків за спожиту електричну енергію шляхом надіслання їх засобами електронної пошти, що зазначена у Заяві-приєднанні.

На підставі п. 3.4 Договору, 18.04.2022, 12.05.2022 та 15.06.2022 ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" на електронну адресу Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену: в Додатку № 1 до Договору ("Заява-приєднання"), Додатку № 2 до Договору ("Комерційна пропозиція") були направлені підписані з боку Позивача акти прийняття-передавання товарної продукції та рахунки за спожиту електричну енергію (щомісячно), за період березень, квітень, травень 2022, на загальну суму 3342768,88 грн.

Фактом підтвердження вказаних обставин є те, що Відповідачем самостійно було здійснено часткову сплату рахунків за березень, квітень, травень 2022, що підтверджується платіжними дорученнями № 6091 від 07.07.2022 на суму 13164,05 грн., № 6090 від 07.07.2022 на суму 15583,49 грн., № 6089 від 07.07.2022 на суму 17976,26 грн., всього на загальну суму 46723,80 грн.

З урахуванням часткової оплати, у Відповідача виник борг за спожиту електричну енергію у період березень, квітень, травень 2022, який станом на день звернення з позовом до суду становив 3 296 045,08 грн. та не був оплачений Відповідачем.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" щодо апеляційної скарги відповідача пояснила, що з 01.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» виконує функції оператора системи розподілу електричної енергії ( далі - ОСР). Відповідно до п. 10 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» як адміністратор комерційного обліку, відповідно до п.4.3 ПРРЕЕ, надав Позивачу дані за березень, квітень, травень 2022 року, яка була надана ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" листом № 007-66/3395 від 13.07.2022, які склали:

- березень 2022 року - 507 249 кВт*г;

- квітень 2022 року - 224 877 кВт*г;

- травень 2022 року - 132 945 кВт*г.

Разом з тим, ПАТ "Запоріжжяобленерго" провело коригування обсягів споживання Головного управління Національної поліції в Запорізької області за зазначений період, про що повідомило ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" листом № 007-66/5901 від 06.12.2022.

Скориговані обсяги електричної енергії становлять:

- березень 2022 року - 506 153 кВт*г;

- квітень 2022 року - 214 728 кВт*г;

- травень 2022 року - 125 374 кВт*г.

Розрахунки за спожиту електроенергію та послуги з розподілу ГУ Національної поліції в Запорізької області проводяться безпосередньо з ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" у відповідності до умов договору про постачання електричної енергії споживачу. ПАТ "Запоріжжяобленерго" щомісячно надає інформацію щодо обсягів розподіленої електроенергії споживачем ГУ Національної поліції в Запорізької області для подальшого виставлення рахунків електропостачальником. Заперечень з приводу обсягу спожитої електроенергії Відповідач не має.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Березкіна О.В., Дармін М.О.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 21.03.2023 здійснено запит матеріалів справи №908/1638/22 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

04.04.2023 матеріали справи №908/1638/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2023 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів направлення скарги учасникам провадження листом з описом вкладення. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

17.04.2023 розпорядженням керівника апарату суду, відповідно до пунктів 2.3.50, 2.6.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1638/22 з метою дотримання процесуального строку на вчинення відповідної дії, а саме - для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, тощо, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Іванова О.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023, справу №908/1838/22 (для вирішення процесуальних питань) передано колегії суддів у складі: Чус О.В. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2023 (у складі колегії суддів: Чус О.В. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.02.2023 у справі № 908/1638/22; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 24.05.2023.

У зв`язку із виходом на роботу судді-доповідача Іванова О.Г. після відпустки, розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 01.05.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.05.2023 для розгляду справи №908/1638/22 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В., якою справу прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 24.05.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

21.01.2022 Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області (Споживач, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" (Постачальник, позивач у справі) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 105/19-22 (далі - Договір), шляхом приєднання споживача до Договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції Постачальника - Додаток № 2 до Договору, для чого Споживач 21.01.2022 подав електропостачальнику заяву-приєднання до Договору.

В пункті 1.1 Договору сторонами визначено, що цей договір про постачання електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Додатком 1 до Договору є підписана Споживачем заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії.

За змістом п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.4 Договору факт постачання товару підтверджується підписаним сторонами Актом (-ами) прийняття-передавання товарної продукції.

Підпунктом 1 пункту 6.2 Договору встановлено, що Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору на підставі належним чином оформлених Постачальником рахунку та Акту.

Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами, що визначені Комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору (п. 5.1 Договору).

В п. 1 Комерційної пропозиції (Додаток № 2 до Договору) визначено ціну 1 кВт/год електричної енергії, яка складає 4,173227 грн. за кВт/год з ПДВ.

Згідно з п. 3 Комерційної пропозиції термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати - рахунок та Акт надаються Постачальником на адресу Споживача до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим; оплата рахунку та Акту здійснюється у строк до 15 робочих днів з моменту отримання його Споживачем.

Термін дії Договору до 31.12.2022 (п. 5 Комерційної пропозиції).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період: березень-травень 2022 від ПАТ "Запоріжжяобленерго", який виконує функції ОСР на території Запорізької області, було отримано інформацію про фактичні (звітні) обсяги купівлі електричної енергії по кожному споживачу (лист № 007-66/3395 від 13.07.2022).

За підсумками за період: березень -травень 2022 між електропостачальником та ОСР підписані акти приймання-передавання послуг з розподілу електричної енергії.

На підставі п. 3.4 Договору, 18.04.2022, 12.05.2022 та 15.06.2022 позивачем на електронну адресу відповідача, зазначену в Додатку № 1 до Договору ("Заява-приєднання") були направлені підписані з боку позивача акти прийняття-передавання товарної продукції та рахунки за спожиту електричну енергію (щомісячно), за період березень, квітень, травень 2022, на загальну суму 3 342 768,88 грн.

Відповідачем було здійснено часткову сплату рахунків за березень, квітень, травень 2022, що підтверджується платіжними дорученнями № 6091 від 07.07.2022 на суму 131 64,05 грн., № 6090 від 07.07.2022 на суму 15 583,49 грн., № 6089 від 07.07.2022 на суму 17 976,26 грн., всього - на загальну суму 46 723,80 грн.

І, відповідно, як зазначив позивач у позовній заяві, з урахуванням часткової оплати, у відповідача виник борг за спожиту електричну енергію у період березень, квітень, травень 2022, який станом на день звернення з позовом до суду становив 3 296 045,08 грн.

З матеріалів справи також слідує, що під час розгляду даної справи № 908/1638/22 позивачем було отримано від ОСР лист від 06.12.2022 № 007-66/5901, яким ОСР повідомило позивача про здійснення коригування обсягів спожитої електричної енергії відповідачем у період березень-серпень 2022, перерахунок - 65 805 кВт.год.

09.12.2022 (під час розгляду даної справи № 908/1638/22) відповідачем було сплачено борг за спожиту електричну енергію за березень 2022 в сумі 1 928 515,82 грн. (пл. доручення № 11343 від 09.12.2022), за квітень 2022 в сумі 818 144,60 грн. (пл. доручення № 11344 від 09.12.2022), за травень 2022 в сумі 477 692,99 грн. (пл. доручення 11345 від 09.12.2022).

Вказані обставини щодо коригування обсягів спожитої електричної енергії та сплати відповідачем за спожиту електричну енергію за період березень-травень 2022 стали підставою для зменшення позивачем розміру позовних вимог, що не суперечить приписам ст. 46 ГПК України і є правом позивача, про що ним було заявлено 20.12.2022, шляхом подачі заяви про зменшення розміру позовних вимог, за якою позивач просив прийняти до розгляду вказану заяву, зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 159 766 грн. 50 коп., яка складається з: суми 22 550 грн. 10 коп. 3% річних за загальний період з 27.04.2022 по 01.08.2022 та суми 137 216 грн. 40 коп. інфляційних втрат за загальний період з 01.05.2022 по 30.06.2022, які нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором.

Вказана заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду, що відображено в ухвалі від 04.01.2023.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати поставленої електричної енергії за період березень-травень 2022 року. Через що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 137 216,40 грн, підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що при його здійсненні були допущені помилки в частині визначення початку періоду прострочення, що, відповідно, призвело до невірного визначення розміру 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача. Внаслідок чого суд встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума 18370,19 грн. 3% річних.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2022 Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 105/19-22, шляхом приєднання споживача до Договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції Постачальника - Додаток № 2 до Договору, для чого Споживач 21.01.2022 подав електропостачальнику заяву-приєднання до Договору.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до п.3.1.1 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (надалі - ПРРЕЕ), постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії".

У статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Статтею 276 Господарського кодексу України визначено, що загальна кількість енергії, яка відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі, виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Закону України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 3.1.1 р. III Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (надалі - Правила), постачання електричної енергії споживачам здійснюється обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Постачання електричної енергії електропостачальником здійснюється з дотримання Правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу, який затверджує Регулятор (ч. 6, 7, 11 ст. 56 Закону "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Отже, укладений сторонами договір про постачання електричної енергії № 105/19-22 від 21.01.2022 за своїм змістом є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Доказів розірвання договору у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України пропущенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 4.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Відповідно до п. 3 Комерційної пропозиції (Додаток № 2 до Договору) оплата рахунку та Акту здійснюється у строк до 15 робочих днів з моменту отримання його Споживачем.

Як встановлено колегією суддів вище, рахунки та акти за березень, квітень та травень 2022 були направлені позивачем на електронну адресу відповідача, зазначену в Додатку № 1 до Договору ("Заява-приєднання"), 18.04.2022, 12.05.2022 та 15.06.2022, відповідно.

Таким чином, за березень 2022 відповідач повинен був здійснити розрахунок до 09.05.2022 включно, за квітень 2022 - до 02.06.2022 включно, за травень 2022 - до 06.07.2022 включно.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в порушення умов договору оплату вартості спожитої електричної енергії в обумовлені договором терміни належним чином не виконав; оплата відповідачем була здійснена із порушенням строків, встановлених договором. Остаточні розрахунки відповідач здійснив 09.12.2022.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що Договором №105/19-22 та додатками до нього не передбачено надсилання Акту приймання-передачі та рахунків на електрону адресу Споживача, оскільки ці документи (акти приймання-передачі та рахунки) не є повідомленнями за Договором, надсилання яких на електрону адресу Споживача передбачено п. 13.9 Договору, є безпідставними та ґрунтується на суб`єктивному і неправильному тлумаченні умов Договору.

Так, відповідно до пп. 3 пункту 7.2 Договору №105/19-22 Постачальник зобов`язується надавати Споживачу рахунок та Акт для сплати за спожиту електричну енергію на адресу Споживача до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Аналогічна норма міститься у пункті 3 Комерційної пропозиції.

Колегія суддів констатує, що умовами договору не визначено конкретний спосіб надання Постачальником Споживачу рахунку на оплату та Акту для сплати за спожиту електричну енергію.

Разом з тим, відповідно до пункту 13.9 Договору №105/19-22 усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійсненні в письмовій формі та надісланні одним із способів:

- особисто, що підтверджується підписом одержувача та /або реєстрацію вхідної кореспонденції;

- поштою рекомендованим листом;

- за допомогою системи електронного документообігу;

- телефонограмою;

- факсом або електронною поштою, зазначеною у Заяві-приєднанні.

У заяві-приєднанні зазначена електронна адреса пошти споживача: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до матеріалів справи на підставі п. 3.4 Договору, 18.04.2022, 12.05.2022 та 15.06.2022 ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" на електронну адресу Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену в Додатку № 1 до Договору ("Заява-приєднання"), Додатку № 2 до Договору ("Комерційна пропозиція"' були направлені підписані з боку Позивача акти прийняття-передавання товарної продукції та рахунки за спожиту електричну енергію (щомісячно), за період березень, квітень, травень 2022, на загальну суму 3 342 768,88 грн.

Отже, з огляду на загальні засади цивільного законодавства, встановлені ст. 3 ЦК України: справедливість, добросовісність та розумність, саме направлення Постачальником письмової форми актів прийняття-передавання товарної продукції та рахунків за спожиту електричну енергію за період березень, квітень, травень 2022 року, зокрема, засобами електронного зв`язку, та отримання Споживачем цих документів дозволяє покласти на Споживача обов`язок оплати рахунків та Актів у строк до 15 робочих днів з моменту їх отримання

Колегія суддів вважає, що п. 3.4, пп. 3 пункту 7.2 Договору №105/19-22, пункт 3 Комерційної пропозиції можливо застосовувати разом із пунктом 13.9 Договору №105/19-22, оскільки, як вже зазначено вище, умовами Договору не визначено конкретний спосіб надання Постачальником Споживачу рахунків на оплату та актів. В той же час, надсилання цих документів електронною поштою, зазначеною у Заяві-приєднанні, не суперечить пункту 13.9 Договору.

Головним в цьому випадку є саме факт отримання рахунків та актів Споживачем.

Відповідач у жодній заяві по суті не заперечував факту отримання від ТОВ "Запоріжжяелектропостачання на свою електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену в Додатку № 1 до Договору ("Заява-приєднання"), 18.04.2022, 12.05.2022 та 15.06.2022 підписаних з боку Позивача актів прийняття-передавання товарної продукції та рахунків за спожиту електричну енергію.

З урахуванням часткової оплати, у Відповідача виник борг за спожиту електричну енергію у період березень, квітень, травень 2022, який станом на день звернення з позовом до суду становив 3296045,08 грн. та не був оплачений Відповідачем.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що копії актів приймання-передачі електричної енергії та рахунки, які містяться в матеріалах справи і які відповідно до висновку суду надісланні і отриманні Споживачем електронною поштою, не містять обов`язкового реквізиту електронного документу, як електронний підпис відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а отже, не можуть вважатись документом, суперечать чинному законодавству, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (стаття 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

Відповідно до частини першої статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

У частині другій статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині третій зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Відповідно до частини першої та другої статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частини третя-п`ята статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання умов договору 18.04.2022, 12.05.2022 та 15.06.2022 на електронну адресу Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену: в Додатку № 1 до Договору ("Заява-приєднання"), Додатку № 2 до Договору ("Комерційна пропозиція"' були направлені підписані з боку Позивача акти прийняття-передавання товарної продукції та рахунки за спожиту електричну енергію (щомісячно), за період березень, квітень, травень 2022, на загальну суму 3 342 768,88 грн., що підтверджуються скріншотами електронного листування (а.с. 40-42).

На підтвердження направлення вказаних актів та рахунків позивач надав роздруківки з електронної пошти. Такі роздруківки електронних листів та додатків до них є паперовою копією електронного доказу. Звідси, вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом.

При цьому письмові акти та рахунки, направлені постачальником, не є електронним документом у розумінні статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», адже не мають його ознак.

У справі № 923/1379/20 Верховний Суд зазначив, що сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Крім того, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 зазначила, що чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.

Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації.

На викладеного колегія суддів вважає, що оскільки акти прийняття-передавання товарної продукції та рахунки за спожиту електричну енергію (щомісячно), за період березень, квітень, травень 2022 не є електронними документами, тому питання про застосування електронного підпису при їх оформленні та направленні не постає.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивач самостійно скасував попередні рахунки на оплату і на момент розгляду справи по суті виставив нові рахунки на оплату, які є новою вимогою, яка не охоплюється предметом спору в цій справі, є безпідставними, оскільки коригування оператором системи розподілу електричної енергії (ПАТ «Запоріжжяобленерго») показів обсягів спожитої електричної енергії, яке відбулось у грудні 2022, не змінює строків оплати, визначених умовами укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії споживачу. Тим більше, що коригування відбулось в бік зменшення, а не збільшення.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до приписів ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанові Верховного Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат є обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат, колегія суддів встановила, що розрахунок позивачем здійснений вірно, а тому вимоги в цій частині правомірно задоволено господарським судом в заявленому позивачем розмірі, а саме - в розмірі 137216,40 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, колегія суддів встановила, що при його здійсненні були допущені помилки в частині визначення початку періоду прострочення, що, відповідно, призвело до невірного визначення розміру 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача.

Так, враховуючи викладені вище висновки, за березень 2022 початком періоду прострочення є 10.05.2022, за квітень 2022 - 03.06.2022, за травень 2022 - 07.07.2022. Здійснивши перерахунок 3% річних, з урахуванням вказаних початків прострочення по кожному з актів, господарський суд правильно встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума 3% річних у розмірі 18 370,19 грн..

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.02.2023 у справі № 908/1638/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.02.2023 у справі № 908/1638/22 - залишити без змін.

Судові витрати Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддями Івановим О.Г., Березкіною О.В. 31.05.2023, суддею Дарміним М.О. 01.06.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін