ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

м. Київ

Cправа № 910/13313/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Банасько О. О.-головуючий, Білоуса В. В., Картере В. І.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплекс": Сологуба С. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплекс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023

у складі колегії суддів: Кравчука Н. А. (головуючого), Козир Т. П., Коробенка Г. П.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022

у складі судді Зеленіної Н. І.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект"

до

1. Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

2. Міністерства юстиції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

Вступ

1. Товариство звернулося з позовом до територіального органу державної виконавчої служби та Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності відповідачів з виконання судових рішень на користь позивача та зобов`язання вжити невідкладних заходів для їх виконання.

2. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні позову констатувавши, що матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено, що у державного виконавця була реальна можливість вчинення виконавчих дій, які б могли забезпечити стягнення боргів на користь позивача, так само як і не доведено протиправності дій/бездіяльності Міністерства юстиції України та їх взаємозв`язку з обставинами примусового виконання окремих судових рішень на користь позивача.

3. Товариство оскаржило судові рішення попередніх інстанцій у касаційному порядку, стверджуючи про неврахування при їх ухваленні висновків Верховного Суду у справах № 905/2458/16 та № 905/2986/16, а також стверджує про відсутність висновків Верховного Суду щодо обов`язку виконавця вживати заходи для примусового виконання рішення в період зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до статей 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження" та висновку щодо обов`язку Міністерства юстиції України здійснювати контроль за діяльністю державних виконавців незалежно від звернень учасників виконавчого провадження.

4. З урахуванням висновків судів попередніх інстанцій та доводів касаційної скарги Верховний Суд у цій справі вирішив питання:

- щодо наявності підстав для урахування у цій справі зазначених скаржником висновків Верховного Суду у справах № 905/2458/16 та № 905/2986/16;

- щодо наявності підстав для формування за результатами касаційного перегляду правових висновків із зазначених касантом питань: застосування положень статті 34, частини 4 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" та застосування статей 6 та 12 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

5. Верховний Суд не погодився з доводами касаційної скарги та залишив оскаржувані судові рішення без змін.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави позову

6. У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" (далі - ТОВ "ТК "Технокомплект", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Вишневий відділ ДВС, відповідач 1) та Міністерства юстиції України (далі - Міністерство, відповідач 2) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідачів, що полягала відповідно у тривалому невиконанні рішення Господарського суду Донецької області від 08.09.2010 у справі № 23/199, рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі № 910/12996/16 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/18833/17 та незабезпеченні своєчасного, повного і неупередженого виконання таких рішень;

- зобов`язання відповідачів вжити невідкладних заходів для виконання рішення Господарського суду Донецької області від 08.09.2010 у справі № 23/199, рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі № 910/12996/16 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/18833/17, або захистити порушені права та інтереси позивача в інший спосіб, що не суперечить закону і забезпечує ефективний захист його права на виконання судових рішень.

7. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що протягом тривалого часу органами державної виконавчої служби не вжито жодних дій, спрямованих на реальне виконання судових рішень, виконавчі провадження з незаконних підстав зупиняли, а накази повертали позивачу, постійно порушувалися строки виконавчого провадження. Позивач вважає, що заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" не були вжиті, або були вжиті в обсязі, недостатньому для виконання судових рішень, та відповідно така бездіяльність виконавчої служби щодо тривалого невиконання судових рішень є протиправною.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

8. Рішенням Господарського суду Донецької області від 08.09.2010 у справі № 23/199 позов ТОВ "ТК "Технокомплект" в частині стягнення з ДП "Макіїввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Управління матеріально-технічного постачання" задоволено, стягнуто основний борг у розмірі 123 396,80 грн, інфляційні витрати у розмірі 6 674,58 грн, 3% річних у розмірі 1 724,17 грн, витрати по сплаті держмита у розмірі 1 317,96 грн та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 185,49 грн.

9. 22.11.2010 на виконання рішення видано відповідний наказ.

10. 02.03.2016 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50379639 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199 .

11. Під час виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві постановою від 20.04.2016 накладено арешт на рухоме і нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а постановою від 21.04.2016 накладено арешт на кошти, що містяться на вказаних у постанові рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, що належать боржнику у межах суми 146 728,90 грн.

12. Постановою від 19.05.2016 виконавче провадження № 50379639 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199 об`єднано у зведене виконавче провадження № 51178629.

13. 27.05.2016 та 27.06.2017 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову, якою оголошено в розшук все рухоме майно (автомобілі за переліком наданим УДАІ м. Києва), що належить боржнику.

14. У зв`язку з необхідністю передачі виконавчого провадження до іншого відділу для подальшого виконання постановою державного виконавця від 11.07.2017 виведено виконавче провадження № 50379639 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199 із зведеного виконавчого провадження № 51178629, яке веде Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

15. Постановою від 11.07.2017 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на підставі частини четвертої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передано виконавче провадження № 50379639 (виконавчий документ) до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, оскільки встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано два житлових будинки, розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, 38 та за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, 37.

16. 30.08.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 50379639 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199.

17. Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 20.12.2017 у виконавчому провадженні № 50379639, виконавчий документ - наказ Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199, переданий до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві для організації подальшого виконання. Це рішення державний виконавець обґрунтував тим, що майно ДП "Макіїввугілля", яке складається з основних фондів та оборотних коштів, є державною власністю й закріплюється за ним на праві повного господарського володіння, а отже, дане підприємство підпадає під дію Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна". При цьому, матеріали справи не містять документального підтвердження від боржника та його керуючого органу, що описані й арештовані два будинки боржника за адресою с. Петропавлівська-Борщагівка, вул. Київська, 38, та за адресою с. Петропавлівська-Борщагівка, вул. Вишнева, 37 забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства чи не забезпечують виробничу діяльність підприємства - боржника, з чого убачається унеможливлення їх подальшої реалізації відповідно до норм Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

18. 02.04.2018 постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві прийнято виконавче провадження № 50379639 про примусове виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199, передане з Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

19. 24.04.2018 постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві передано виконавчий документ виконавче провадження № 50379639 - наказ Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199, до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області. Мотивована така передача визнанням протиправними дій державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС у виконавче провадження № 53965179, що полягали у винесенні постанови від 20.12.2017 про передачу виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа про стягнення заборгованості з боржника - ДП "Макіїввугілля" до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області та скасуванням цієї постанови ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у справі від 14.03.2018 № 753/366/18.

20. Постановою від 25.05.2018 виконавче провадження № 50379639 прийнято до виконання заступником начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

21. 11.06.2018 постановою заступника начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області наказ Господарського суду Донецької області від 22.11.2010 № 23/199 у виконавче провадження № 50379639 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність у боржника майна).

22. Постановою від 21.01.2020 на підставі абзацу четвертого частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" скасовано постанову заступника начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 11.06.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

23. У зв`язку з ліквідацією Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області та утворенням Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постановою від 21.01.2020 було передано Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області та постановою від 29.01.2020 прийнято Києво-Святошинським РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження № 50379639 (виконавчий документ).

24. 28.12.2021 державним виконавцем Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні 52058980 на підставі пункту 3 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

25. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі № 910/12996/16 стягнуто з ДП "Макіїввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Управління матеріально-технічного постачання" на користь ТОВ "ТК "Технокомплект" 25 735,76 грн - 3% річних та 151 134,08 грн - інфляційних витрат та 2 653,66 грн - витрат по сплаті судового збору.

26. 22.08.2016 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

27. 30.08.2016 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52058980 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 № 910/12996/16.

28. 31.08.2016 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову, якою виконавче провадження № 52058980 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 № 910/12996/16 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 51178629.

29. 18.07.2017 постановою державного виконавця виведено виконавче провадження № 52058980 із зведеного виконавчого провадження № 51178629, яке веде Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, у зв`язку з необхідністю передачі до іншого відділу для подальшого виконання.

30. 18.07.2017 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову, якою виконавче провадження № 52058980 (виконавчий документ) передано до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

31. 30.08.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 52058980 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 № 910/12996/16 про стягнення 179 523,50 грн.

32. 20.12.2017 постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області виконавчий документ виконавчого провадження № 52058980 наказ Господарського суду міста Києва № 910/12996/16 від 22.08.2016, переданий до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві для організації подальшого виконання за місцем реєстрації та знаходження боржника.

33. 30.03.2018 постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві прийнято виконавче провадження № 52058980 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 № 910/12996/16, передане з Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

34. 25.04.2018 державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про передачу виконавчого документа - наказу Господарського суду міста Києва від 22.11.2010 № 910/12996/16, до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

35. 24.05.2018 заступником начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 52058980.

36. 29.05.2018 постановою заступника начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області наказ Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 № 910/12996/16 у виконавчому провадженні № 52058980 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність у боржника майна).

37. 21.01.2020 постановою державного виконавця на підставі абзацу четвертого частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" скасовано постанову заступника начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 29.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

38. 21.01.2020 постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області передано виконавчий документ виконавчого провадження № 52058980 до Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у зв`язку з ліквідацією Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області та утворенням Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

39. 29.01.2020 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 52058980 до виконання.

40. 28.12.2021 державним виконавцем Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні 52058980 на підставі пункту 3 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

41. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/18833/17 стягнуто з ДП "Макіїввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Управління матеріально-технічного постачання" на користь ТОВ "ТК "Технокомплект" 22 213,60 грн - інфляційних витрат, 4 757,00 грн - 3% річних, 781,74 грн - витрат на правову допомогу та 404,56 грн - судового збору.

42. 26.12.2017 на виконання рішення видано відповідний наказ.

43. 18.12.2018 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57934143 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/18833/17 від 26.12.2017 про стягнення 28 156,90 грн.

44. 16.01.2019 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про передачу виконавчого документа - наказу Господарського суду міста Києва від 26.12.2017 № 910/18833/17 до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області.

45. 06.02.2019 державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 57934143.

46. 08.02.2019 державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову у виконавчому провадженні № 57934143 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

47. 21.01.2020 постановою державного виконавця на підставі абзацу четвертого частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" скасовано постанову державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 08.02.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

48. 21.01.2020 постановою державного виконавця передано виконавчий документ виконавчого провадження № 57934143 до Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у зв`язку з ліквідацією Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області та утворенням Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

49. 29.01.2020 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 57934143 до виконання.

50. 28.12.2021 державним виконавцем Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 57934143 на підставі пункту 3 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

51. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ "ТК "Технокомплект" до Вишневого відділу ДВС, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

52. Мотивуючи це рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що органи державної виконавчої служби (зокрема Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області) не мали реальної можливості виконати спірні виконавчі документи, оскільки матеріалами справи підтверджено, що запис про податкову заставу на виявлене майно боржника було внесено до прийняття відділом виконавчих документів позивача до виконання. У свою чергу порушення строків вчинення виконавчих дій у даному випадку не є підставою для визнання незаконними таких дій, оскільки саме по собі рішення є правильним та не могло вплинути на результати виконавчих дій, у випадку своєчасного вчинення виконавчих дій.

53. Крім того, судом першої інстанції взято до уваги, що на час розгляду справи постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.12.2021 оскаржені позивачем не були.

54. Також суд першої інстанції вказав, що позивачем не зазначено які саме фактичні обставини свідчать про те, що невчинення державним виконавцем Києво-Святошинського відділу ДВС виконавчих дій мало результатом невиконання спірних рішень. Констатація факту невиконання судового рішення без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність. Проте, судом першої інстанції не встановлено, що у державного виконавця Києво-Святошинського відділу ДВС була реальна можливість вчинення виконавчих дій.

55. Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження від 20.01.2020, якою визнано протиправними дії державного виконавця, не є безумовною підставою для визнання дій державної виконавчої служби протиправними, оскільки як вбачається із матеріалів справи після винесення указаної постанови допущені порушення були усунуті.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

56. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 апеляційну скаргу ТОВ "ТК "Технокомплект" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21 залишено без змін.

57. Апеляційний суд повною мірою погодився з висновками місцевого господарського суду, акцентувавши, зокрема, що

- для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій, адже важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків;

- згідно з листом Департаменту вугільно-промислового комплексу Міністерства енергетики України від 21.08.2020 №8.1-ВИХ/64-20 надісланий Києво-Святошинському відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) на виконання Указу Президента України від 14.11.2014 № 875 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях" згідно з наказом Міненерговугілля від 25.11.2014 № 841 18.01.2016 здійснено державну реєстрацію змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про його місцезнаходження, а саме: 02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10, проте підприємство фактично не здійснило переміщення, оскільки через галузеві особливості гірничої промисловості не може провадити господарську діяльність на контрольованій території. Фінансова (бухгалтерська) звітність підприємства до Міненерго не надходить;

- з моменту набрання чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", 24.05.2017, до моменту звернення позивача до суду з позовом у даній справі згідно з вимогами стаття 1 цього Закону тимчасово, до 01.01.2022, підлягали зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім окремих рішень стосовно соціальних виплат;

- матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено, що у державного виконавця Києво-Святошинського відділу ДВС була реальна можливість вчинення виконавчих дій;

- судом першої інстанції правильно констатовано, що матеріалами справи не підтверджені доводи позивача щодо незабезпечення Міністерством юстиції України виконання рішень судів у справах № 23/199, № 910/12996/16, № 910/18833/17. Жодних доказів звернення до Міністерства юстиції України із скаргами або заявами щодо спірних виконавчих проваджень позивачем до матеріалів справи не додано.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

Рух касаційної скарги

58. 22.03.2023 ТОВ "ТК "Технокомплект" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21.

59. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/13313/21 визначено колегію суддів Верховного Суду: Банасько О. О. (головуючий), Білоус В. В., Картере В. І., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023.

60. Ухвалою Верховного Суду від 29.03.2023 відкрито касаційне провадження, призначено справу до розгляду на 27.04.2023 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

61. У судове засідання 27.04.2023 представники учасників справи не з`явилися.

62. Заяв від учасників справи щодо неможливості участі у судовому засіданні чи реалізувати свої процесуальні права станом на час розгляду скарги до суду касаційної інстанції не надійшло.

63. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні ГПК України.

64. Участь представників сторін у судовому засіданні, призначеному на 27.04.2023, обов`язковою не визнавалася.

65. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за неявки представників її учасників.

ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

66. У касаційній скарзі ТОВ "ТК "Технокомплект" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

67. В обґрунтування доводів касаційної скарги касант посилається на неповне з`ясування судами попередніх інстанцій обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, відтак, зазначає в якості підстав касаційного оскарження пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України та стверджує, що:

- судами попередніх інстанцій надано неправильну оцінку обставинам невиконання судових рішень, оскільки не було враховано висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16 щодо здійснення судового контролю за виконанням крізь призму принципу обов`язковості судового рішення та у постанові від 12.08.2019 у справі № 905/2986/16 щодо оцінки застосування судами попередніх інстанцій у вказаній справі положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та частини четвертої статті 35 цього ж Закону щодо обов`язку виконавця вживати заходів для примусового виконання рішень в період зупинення вчинення виконавчих дій;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 6 та 12 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" щодо обов`язку Міністерства юстиції України здійснювати контроль за діяльністю державних виконавців незалежно від звернень учасників виконавчого провадження.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

68. 11.04.2023 до Верховного Суду від Міністерства юстиції України надійшов відзив, в якому викладено заперечення щодо вимог касаційної скарги, які останній вважає безпідставними та необґрунтованими, а рішення судів першої та апеляційної інстанції законними, обґрунтованими, винесеними із дотриманням норм матеріального і процесуального права, оскільки судом надана мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке:

- за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Суд дійшов вірного висновку зазначивши, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою для висновку про протиправну бездіяльність;

- матеріалами справи не підтверджені доводи позивача щодо того, що Міністерство юстиції України не забезпечило виконання рішень;

- жодних звернень до Міністерства юстиції України зі скаргами або заявами щодо спірних виконавчих проваджень до матеріалів справи не додано;

- судами попередніх інстанцій встановлено, що жодних звернень та скарг на адресу Міністерства юстиції України не надходило, відтак останнє не знало та не могло знати за всі обставини, що склались під час виконання судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Стосовно підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

69. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

70. Цим Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець звузив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

71. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

72. Зміст правовідносин для з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

73. Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилання на сам лише висновок Верховного Суду щодо застосування певної норми не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення з цієї підстави є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив такий правовий висновок, до правовідносин у справі, перегляд якої ініціює касант.

74. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 сформулювала висновок про те, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

75. Отже, за загальним правилом відмінність за змістовим критерієм правовідносин у справі, що переглядається в касаційному порядку, від правовідносин за яких сформульовано правовий висновок Верховного Суду, на який посилається касант, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, а відмінність лише за суб`єктним чи об`єктним критерієм матимуть такий наслідок, якщо для застосування відповідної норми права, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

76. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин. Отже, у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними (див. висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

77. Зі змісту касаційної скарги ТОВ "ТК "Технокомплект" вбачається, що обґрунтовуючи оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України касант стверджує, що суди попередніх інстанцій не урахували висновки Верховного Суду у постановах:

- від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16 щодо змісту позитивного обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення та здійснення судового контролю за виконанням крізь призму принципу обов`язковості судового рішення;

- від 12.08.2019 у справі № 905/2986/16 щодо оцінки застосування судами попередніх інстанцій у вказаній справі положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

78. Надаючи оцінку зазначеній касантом підставі касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України в контексті подібності правовідносин у справі, що переглядається, та справі № 905/2458/16 суд касаційної інстанції враховує таке.

79. У цій справі (№ 910/13313/21) предметом розгляду є вимоги стягувача у виконавчих провадженнях (ТОВ "ТК "Технокомплект") до органу державної виконавчої служби (Вишневий відділ ДВС, відповідач 1) та Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, що полягала відповідно у тривалому невиконанні рішення Господарського суду Донецької області від 08.09.2010 у справі № 23/199, рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі № 910/12996/16 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/18833/17 та незабезпеченні своєчасного, повного і неупередженого виконання таких рішень. Позивач просив зобов`язати орган державної виконавчої служби та Міністерство юстиції України вжити невідкладних заходів для виконання цих судових рішень або захистити порушені права та інтереси позивача в інший спосіб, що не суперечить закону і забезпечує ефективний захист його права на виконання судових рішень.

80. Таким чином, позивачем у порядку позовного провадження в господарському судочинстві заявлено вимоги до двох відповідачів, один з яких є центральним органом виконавчої влади та не здійснював виконання судових рішень, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії з виконання судових рішень на користь позивача.

81. Разом з тим, позивач не конкретизував які саме дії просить зобов`язати вчинити відповідачів на виконання судових рішень.

82. Зазначені обставини з огляду на завдання, диспозитивність і змагальність господарського судочинства та склад відповідачів не дають підстав для розгляду позову ТОВ "ТК "Технокомплект" в порядку розділу VI ГПК України, як скарги на рішення, дію або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

83. Водночас, за змістом позову спірними у цій справі є правовідносини з примусового виконання судових рішень про стягнення коштів з боржника, що є державним вугледобувним підприємством, відтак врегульовані, окрім Закону України "Про виконавче провадження", також приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", Податкового кодексу України в частині податкової застави накладеної на майно боржника, переважна більшість активів якого знаходяться на тимчасово окупованій території України.

84. Відповідно до абзацу першого статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" (від 13.04.2017 № 2021-VIII зі наступними змінами) тимчасово, до 1 січня 2024 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

85. Як установлено судами попередніх інстанцій згідно з листом Департаменту вугільно-промислового комплексу Міністерства енергетики України від 21.08.2020 №8.1-ВИХ/64-20 надісланий Києво-Святошинському відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) на виконання Указу Президента України від 14.11.2014 № 875 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях" згідно з наказом Міненерговугілля від 25.11.2014 № 841 18.01.2016 здійснено державну реєстрацію змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про його місцезнаходження, а саме: 02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10, проте підприємство фактично не здійснило переміщення, оскільки через галузеві особливості гірничої промисловості не може провадити господарську діяльність на контрольованій території. Фінансова (бухгалтерська) звітність підприємства до Міненерго не надходить.

86. З відкриття 02.03.2016 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві першого (№ 50379639) з трьох виконавчих проваджень про стягнення коштів з ДП "Макіїввугілля" на користь ТОВ "ТК "Технокомплект" ним вживалися заходи для виявлення та звернення стягнення на майно боржника, проте органи державної виконавчої служби не мали реальної можливості виконати спірні виконавчі документи, оскільки матеріалами справи підтверджено, що запис про податкову заставу на виявлене майно боржника було внесено до прийняття виконавчих документів позивача до виконання.

87. З моменту набрання чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" 24.05.2017 та до моменту звернення позивача до суду з позовом згідно з вимогами статті 1 цього Закону тимчасово, до 01.01.2022, підлягали зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімалися арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім окремих рішень стосовно соціальних виплат.

88. Тож, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено, що у державного виконавця була реальна можливість виконати рішення на користь позивача.

89. Натомість у справі № 905/2458/16 (постанова Верховного Суду від 28.05.2019) предметом судового розгляду була скарга на дії приватного виконавця з вимогами визнати протиправними його дії з продажу майна боржника та зобов`язати відновити становище, що була розглянута судами за правилами розділу VI ГПК України відповідно до заявлених вимог і доводів та складу учасників.

90. У цій справі позивач стверджував про протиправність дій приватного виконавця з реалізації майна з підстав одночасного здійснення органом державної виконавчої служби іншого виконавчого провадження стосовно боржника та наявності коштів, належних боржнику від інших осіб.

91. До того ж, у справі № 905/2458/16 не підлягали вирішенню питання застосування Закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", Податкового кодексу України в частині податкової застави накладеної на майно боржника.

92. Отже, аналіз змісту постанови Верховного Суду, викладених у постанові від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16 свідчить про неподібність спірних правовідносин до справи, що переглядається в касаційному порядку, оскільки у цих справах суттєво відмінними є правове регулювання спірних правовідносин та обставини, що входять до предмету доказування на обґрунтування протиправності бездіяльності органу державної виконавчої служби, Міністерства юстиції України (справа № 910/13313/21) чи протиправної реалізації майна боржника (справа № 905/2458/16).

93. До того ж, наведений касантом правовий висновок у справі № 905/2458/16 щодо оцінки дій виконавця з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення має загальний характер, отже реалізується судами при вирішенні конкретного спору з урахуванням змісту спірних правовідносин, сукупності застосованих правових норм та фактичних обставин справи.

94. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 916/701/21, від 07.03.2023 у справі № 905/715/21, від 16.03.2023 у справі № 910/174/22).

95. За наведеного, колегія суддів касаційної інстанції вважає помилковими доводи ТОВ "ТК "Технокомплект" стосовно наявності підстав для касаційного перегляду та скасування судових рішень у цій справі через неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16.

96. Відхиляючи посилання касанта на висновок Верховного Суду у постанові від 12.08.2019 у справі № 905/2986/16 колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що предметом судового розгляду у зазначеній справі була скарга на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що була розглянута судами за правилами розділу VI ГПК України відповідно до заявлених вимог і доводів та складу учасників, на відміну від цієї справи № 910/13313/21 в якій розглядається позов до територіального органу державної виконавчої служби та Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності відповідачів з виконання судових рішень на користь позивача та зобов`язання вжити невідкладних заходів для їх виконання.

97. До того ж за усталеним правовим висновком Верховного Суду щодо оцінки обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах (див. постанови Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 922/19/21, 22.11.2022 у справі № 925/224/21, 02.02.2023 у справі № 910/20567/20, 06.04.2023 у справі № 908/2504/21).

98. Отже, не може вважатися висновком щодо застосування норми права в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України висновок касаційного суду щодо згоди/незгоди з судами попередніх інстанцій за відсутності тлумачення змісту норми права та механізму її реалізації за конкретних умов.

99. Колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про те, що зазначене у касаційній скарзі твердження Верховного Суду у постанові від 12.08.2019 у справі № 905/2986/16 стосовно згоди з висновками судів попередніх інстанцій не є висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах для цілей касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 287 ГПК України.

100. Тож наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження.

101. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

102. З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі колегії судів Касаційного господарського суду дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ТК "Технокомплект" у цій частині на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Стосовно підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

103. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

104. Зі змісту наведеної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом формування Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

105. Тож, на скаржника при посиланні на зазначену підставу касаційного оскарження покладається обов`язок обґрунтувати не тільки відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, але й необхідність застосування таких правових норм для правильного вирішення спору.

106. Тож, гіпотетичне твердження скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з правозастосування не може бути достатньою підставою для касаційного перегляду судових рішень за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

107. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у cправі № 909/595/21, від 15.03.2023 року у cправі № 910/20600/21, від 04.04.2023 у справі № 910/2094/21).

108. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Великої Палати Верховного Суду 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, постанова Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).

109. У касаційній скарзі ТОВ "ТК "Технокомплект" стверджує про те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та частини четвертої статті 35 цього ж Закону щодо обов`язку виконавця вживати заходів для примусового виконання рішень в період зупинення вчинення виконавчих дій.

110. Єдиним обґрунтуванням необхідності формування такого висновку є посилання касанта на те, що у виконавчих провадженнях, які є предметом цієї судової справи, 28.12.2021 винесені постанови про зупинення виконавчих дій.

111. Втім, касаційний суд бере до уваги, що предметом розгляду у цій справі є позовна заява ТОВ "ТК "Технокомплект", одержана місцевим господарським судом 03.08.2021, з урахуванням заяви про усунення недоліків від 01.09.2021, тобто позов у цій справі було подано раніше, ніж зупинено 28.12.2021 виконавчі дії щодо судових рішень, невиконанням яких обґрунтовано вимоги скаржника.

112. Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановами державного виконавця Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 28.12.2021 було зупинено виконавчі провадження № 50379639, № 52058980 та № 57934143 на підставі пункту 3 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

113. На час ухвалення 08.02.2022 рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/13313/21 позивач ці постанови не оскаржив, аргументів щодо їх протиправності чи обставин вчинення/невчинення державним виконавцем виконавчих дій після 28.12.2021 не навів.

114. За наведеного Верховний Суд відхиляє, як необґрунтовані доводи касанта (позивача) про необхідність касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 34, частини четвертої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", позаяк обставини зупинення 28.12.2021 виконавчих дій не були і не могли бути підставою позовних вимог ТОВ "ТК "Технокомплект", а врахування нових доводів позивача для обґрунтування позовних вимог на стадії касаційного перегляду справи не можливе, зворотнє призвело б до порушення принципів правової визначеності та рівності сторін.

115. Стосовно твердження скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 6 та 12 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" щодо обов`язку Міністерства юстиції України здійснювати контроль за діяльністю державних виконавців Верховний Суд зазначає таке.

116. За усталеним правовим висновком, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

117. Обґрунтовуючи необхідність касаційного перегляду судових рішень з цих підстав ТОВ "ТК "Технокомплект" стверджує, що у спірних правовідносинах Міністерство юстиції України не забезпечило своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень в порядку встановленому законодавством України.

118. За змістом позову ТОВ "ТК "Технокомплект" вимоги про визнання протиправними бездіяльності Міністерства юстиції України та зобов`язання вжити заходів є похідними, отже їх задоволення залежить від задоволення основної вимоги - про визнання неправомірною бездіяльності органу державної виконавчої служби з виконання судових рішень на користь позивача.

119. Як убачається з рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023, відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ "ТК "Технокомплект", оскільки суди дійшли висновків, що матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено підстав для визнання протиправною бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконані судових рішень на користь позивача.

120. У касаційному провадженні підстав для перегляду таких висновків не встановлено.

121. За таких обставин, у цій справі не підлягають застосуванню статі 6 та 12 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" в аспекті обсягів та форм контролю Міністерства юстиції України за діяльністю державних виконавців, позаяк рішеннями судів попередніх інстанцій відмовлено у визнанні протиправною бездіяльності органу державної виконавчої служби і касант обґрунтованих підстав для перегляду таких висновків у касаційному провадженні не надав.

122. Враховуючи наведене Верховний Суд вважає, що у задоволенні касаційної скарги ТОВ "ТК "Технокомплект" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно відмовити, позаяк судом касаційної інстанції посилання скаржника таку підставу касаційного оскарження визнано необґрунтованими.

123. Відхиляючи доводи скаржників щодо неповноти з`ясування судом обставин справи колегія суддів касаційної інстанції акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

124. Верховний Суд звертає увагу, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

125. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

126. Верховний Суд звертає увагу, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

127. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, №115, с. 22, п.56, рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, №212-A, с.15, п.31).

128. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд зазначив, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

129. Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine"). Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

130. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". Водночас, процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Щодо суті касаційної скарги

131. Доводи касаційної скарги ТОВ "ТК "Технокомплект" не знайшли свого підтвердження в якості підстав для скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

132. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

133. Відтак, оскільки зазначені у касаційній скарзі ТОВ "ТК "Технокомплект" підстави для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі у цій частині.

134. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

135. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

136. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень немає, отже касаційну скаргу ТОВ "ТК "Технокомплект" в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, належить залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

137. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21 витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги не покладаються на скаржника.

Висновки щодо застосування норм права

138. Наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (заявлених вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

139. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

140. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

На підставі наведеного та керуючись статтями 286, 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 910/13313/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" залишити без задоволення в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/13313/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. В. Білоус

В. І. Картере