ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/10501/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

від позивача - Накоп`юк Я.В.,

від відповідача - Лапій А.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 (повний текст рішення складено 03.03.2023)

у справі № 910/10501/22 (суддя Марченко О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання внести зміни до особового рахунку, -

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому 311 232 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу плати за додатковий час використання вагонів на станції призначення за межами України у сумі 311 232 грн., та, відповідно, для списання цих грошових коштів з особового рахунку, то останні вважаються набутими відповідачем без достатньої правової підстави.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому 4 800 грн. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 72 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач при замовленні послуг на перевезення вантажів за межі України зобов`язаний вживати всіх заходів для своєчасного повернення вагонів на митну територію України, натомість позивачем не подано суду жодних доказів належного виконання інструкції на повернення вагонів, а тому місцевим господарським судом встановлено, що фактично розмір плати за додаткове перебування вагонів за межами України становить 306 432 грн., проте Залізницею нараховано 311 232 грн., тобто на 4 800 грн. більше.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, на які посилалось товариство, як на підставу своїх вимог, оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, не містить мотивів відхилення доводів та доказів позивача. Зокрема скаржник вважає, що місцевий господарський суд порушуючи приписи ст. 74 Господарського процесуального кодексу України та принцип змагальності сторін, самостійно змінив предмет доказування із правомірності/безпідставності нарахування Залізницею плати на підставі пп.1, п.3.3.2. Договору на доведення позивачем відсутності порушення Інструкції на повернення вагонів, і це при тому, що таке питання сторонами не піднімалось, а дискреційні повноваження (прерогатива) щодо встановлення факту порушення вказаної інструкції належить виключно Залізниці. На думку скаржника, саме Залізниця повинна заявляти про порушення Інструкції на повернення вагонів та доводити цей факт. Отже, оскільки позивачем неодноразово заявлялось про відсутність такої події, як порушення Інструкції на повернення вагонів, у силу приписів ч. 2, ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доказування наявності порушення Інструкції на повернення вагонів покладається саме на Залізницю. Також скаржник вважає, що принцип (порядок) нарахування Залізницею спірних коштів не підпадає під жодний із пунктів Договору, тобто, здійснено не згідно Договору, не на виконання Договору. Крім цього позивача зазначає, що оскільки правовідносини між сторонами існують на підставі Договору, а кошти у сумі 311 232, 00 грн. списано Залізницею без достатньої правової підстави, то до спірних правовідносин підлягає застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України про, що детально описано в позовній заяві.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10501/22.

29.03.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/10501/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року, розгляд справи призначено на 03.05.2023 року.

06.04.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард", позивача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2023 року у справі №910/10501/22 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

28.04.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення в яких останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судове засідання, призначене на 03.05.2023 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці з 01.05.2023 року по 14.05.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 року розгляд справи призначено на 31.05.2023 року.

В судовому засіданні 31.05.2023 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 06.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" відповідно до повідомлення №43-41564379/2020-001 від 06.03.2020 року (т.1, а.с. 10) було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом відповідно до п. 1.1. якого предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги; у розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою. (т.1, а.с. 11-39).

Згідно п. 1.2. Договору при виконанні Договору сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів: Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут); Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила перевезення вантажів); Правила планування перевезень вантажів (статті 17 - 21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873 (далі - Правила планування перевезень вантажів); Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 (далі - Правила користування вагонами); Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317 (далі - Збірник тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно); Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС); Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ).

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться; умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховуються відповідно до пунктів 9.3 і 9.4 Договору та законодавства (пункт 1.5 Договору).

Також відповідно до п. 1.6. Договору, Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).

Відповідно до п. 1.7. Договору, Договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти Договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною; приймаючи пропозицію укласти Договір друга сторона засвідчує, що ознайомилася та згодна з усіма умовами Договору (пункт 1.7 Договору).

Згідно з п. 1.8. Договору умови Договору, що потребують визначення окремих параметрів їх надання (окрему станцію надання послуг, ін.) набирають сили і застосовуються у відносинах сторін шляхом надання перевізником пропозиції укласти такі додаткові умови до Договору (оферти), прийняття пропозиції (акцепту) замовником та підтвердження її прийняття перевізником з підтвердженням таких умов надання послуг; приймаючи пропозицію отримання послуг на умовах, що потребують визначення окремих параметрів їх надання, замовник засвідчує, що ознайомився та згоден з такими умовами.

В пункті 1.9. Договору сторони погодили, що перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє другій стороні у власній інформаційній системі повідомлення з накладенням КЕП: або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення; або про дату укладення договору, присвоєння замовнику коду замовника як платника, коду вантажовідправника / вантажоодержувача; код платника є номером Договору з замовником; до отримання повідомлення про укладення Договору, друга сторона має право відкликати свою заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти Договір.

Пунктом 1.10 Договору передбачено, що Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 Договору.

Замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за Договором, з сум внесеної передплати за кодом платника; самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі чинних тарифів та умов Договору, при цьому, зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (підпункт 2.1.4 пункту 2.1 Договору).

Відповідно до підпункту 2.1.13 пункту 2.1 Договору при перевезенні вантажів у власних вагонах перевізника за межі України замовник, зокрема, зобов`язаний: вносити плату за використання вагонів в робочому стані за час перебування їх за межами України в країнах СНД, Балтії та Грузії, відповідно до розділу 3 Договору; повертати на територію України порожні власні вагони перевізника з країн СНД, Балтії та Грузії одразу після вивантаження згідно з інструкцією на повернення вагонів, розміщеною на сайті http://uz-cargo.com/; повертати порожні власні транспортери перевізника з країн СНД, Балтії та Грузії одразу після вивантаження на визначені перевізником станції відстою; забезпечувати належне оформлення перевізних документів на повернення порожніх власних вагонів перевізника після вивантаження на станціях Рені Од. Рені-Порт Од., Галац (ЧФР) на станцію Кучурган Од; до дати прибуття завантаженого власного вагону перевізника на станцію призначення надавати одержувачу інформацію щодо подальшого відправлення вагонів після вивантаження на станцію наступного навантаження або на прикордонну передавальну станцію України при перевезенні за межі України, якщо не встановлено іншого порядку.

В пункті 2.3. Договору визначено обов`язки перевізника серед, яких зокрема:

відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоїти замовнику код вантажовідправника / вантажоодержувача; надані коди зазначаються перевізником в інформаційному повідомлені про укладення Договору в порядку, визначеному в пункті 1.9 Договору (підпункт 2.3.3 пункту 2.3 Договору);

вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі; паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами, встановленими в додатку 1-1 до Договору, через станцію або через один з підрозділів філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Залізниці, що вказано у такому зверненні замовника; в разі оформлення первинних документів із зауваженнями їх паперові копії надаються замовнику безоплатно (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 Договору);

розміщувати на сайті http://uz-cargo.com/ інструкцію на повернення власних вагонів перевізника (підпункт 2.3.11 пункту 2.3 Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Відповідно до п. 3.2. Договору замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з: 1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; 2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного у додатку 1-2 до Договору; у випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені пунктами 5 і 7 розділу ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів; 3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.

Пунктом 3.3. Договору обумовлено, що відповідно до зобов`язань, вказаних у пункті 2.1 Договору, замовник сплачує плату за використання власного вагону перевізника за час перебування власного вагону перевізника за межами України; ставка плати за використання власного вагону перевізника за межами України встановлена у додатку 1-2 до Договору; розмір плати за використання власного вагону перевізника визначається окремо за розрахунковий та додатковий час перебування вагону за межами України, з округленням неповної доби до повної.

Розрахунковий час перебування вагону за межами України складає дві доби за кожні розпочаті 200 км відстані від прикордонної передавальної станції України до станції призначення за межами України, яка зазначена в перевізних документах (далі у цьому пункті - станція призначення) із додаванням двох додаткових діб; під час транзитного перевезення по території Молдови відстань розраховується між прикордонними передавальними станціями України; сума нарахованої плати за використання власного вагону перевізника за розрахунковий час перебування вагону за межами України відображається в перевізних документах при відправленні власного вагону перевізника за межі України (підпункт 3.3.1 пункту 3.1 Договору).

Розмір додаткового часу перебування вагону за межами України визначається в залежності від обставин, а саме: 1) при перебуванні власного вагону перевізника на станції призначення починаючі з третьої доби такого перебування до моменту укладання наступного договору про перевезення, який засвідчується календарним штемпелем у графі 26 перевізного документу; 2) при збільшенні відстані перевезення за межами України через зміну договору перевезення (переадресування вантажу) - шляхом перерахунку розрахункового часу перебування вагону за межами України відповідно до підпункту 3.3.1 пункту 3.3 Договору; 3) у випадку невиконання інструкції на повернення вагонів - з моменту відправлення вагону зі станції призначення до моменту його приймання на прикордонній передавальній станції України; сума нарахованої плати за використання власного вагону перевізника за додатковий час перебування вагону за межами України відображається у зведеній відомості за результатами кожного місяця (підпункт 3.3.2 пункту 3.3 Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за Договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Залізниці.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у розділі 14 Договору; датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок перевізника зі спеціальним режимом використання; одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що за мірою виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів перевізника за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо; пені; виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання Договору; у виписці відображаються дати утворення, розміри заборгованості та нарахована пеня.

В пункті 4.7. Договору встановлено, що наявність підписаної зведеної відомості не позбавляє перевізника права здійснити донарахування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди за наявності для цього достатніх підстав.

Згідно з п. 4.8. Договору замовник упродовж 5 робочих днів з дня отримання зведеної відомості зобов`язаний надіслати перевізнику підписану зведену відомість; у випадку підписання зведеної відомості із зауваженнями перевізником здійснюється перевірка наданих послуг та їх вартості на підставі окремого звернення замовника; за результатами перевірки, за наявності підстав перевізником проводиться коригування, яке відображається в наступних зведених відомостях; у випадку, якщо замовником не підписано зведену відомість упродовж 15 днів з дня її отримання без письмового обґрунтування, зведена відомість вважається погодженою обома сторонами без зауважень; датою отримання зведеної відомості у випадку направлення її в паперовій формі вважається відмітка поштової служби на повідомлені про вручення рекомендованого листа або дата календарного штемпеля поштової служби у випадку повернення відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, незнаходження абонента за адресою (за зазначеною адресою не проживає), з відмовою адресата від одержання.

Крім цього, відповідно до п. 4.9. Договору у випадку незгоди з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів замовник для проведення перевірки письмово повідомляє перевізника на вказану у розділі 7 Договору адресу; у випадку виявлення перевізником неправильного нарахування платежів здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних перевізнику платежів в порядку та строки передбачених законодавством.

Відповідно до п. 4.10 за необхідності, на вимогу замовника або перевізника, проводиться звіряння розрахунків між ними, результати якої оформляються актом звіряння взаємних розрахунків; із замовником - нерезидентом акт звіряння взаємних розрахунків проводиться в національній валюті України та в іноземній валюті; звіряння розрахунків проводиться не рідше одного разу на рік; підписання сторонами акта звіряння розрахунків не позбавляє перевізника права на донарахування та стягнення коштів за не врахованими раніше грошовими вимогами за наявності для цього достатніх підстав.

Строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за Договором, становить один рік (пункт 7.3 Договору).

Пунктом 7.4. Договору встановлено, що у випадку задоволення грошових вимог (претензій) замовника перевізник має право відобразити відповідні грошові суми на особовому рахунку замовника в якості попередньої оплати; належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку замовника про зарахування коштів на нього.

Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору, здійсненого на вебсайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення; дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору; на звернення замовника умови Договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли у сторін до його укладення та введення в дію (пункт 12.1 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору Залізницею надавалися позивачу послуги з організації перевезення вантажів залізничним транспортом за межами України протягом серпня - грудня 2021 року, в зазначені періоди діяли різні редакції Договору та відповідно до умов Договору змінювалася ставка плати за використання власних вагонів перевізника (далі - Спл) у вантажному та порожньому рейсах за межами України. Плата нараховується за ставками, що діють на дату приймання вантажу до перевезення.

З наданих інформаційних повідомлень, які наявні в матеріалах вбачається, що на підставі пункту 1 підпункту 3.3.2 пункту 3.3 Договору нараховано плату за додатковий час перебування вагонів №95694444, №95792321, №95650149, №59598037, №95328274, №95329678, №95350575, №95666871, №95760625, №95646444, №95374062, №95754263, №95531513, №95516977, №95344958, №58564725, №95677472, №95800975, №95525531, №95760484, №95353777, №95831285, №58563719, №95532156, №95348462, №95641130, №95796033, №95752978, №95151486, №95379608, №95830808, №95758033 і №95684080 за межами України у сумі 311 232 грн.

Водночас, позивач вважає, що у ході перевірки ним виявлено, що Залізницею неправильно визначено кількість діб, які підлягають оплаті, тому оскільки у позивача, як вантажовідправника відсутні дані про дату та час прибуття вагонів на станцію призначення, 20.12.2021 року на адресу Залізниці та філії "Центр транспортної логістики" надіслано запити вих. №1712/КВ-92 і вих. №1712/КВ-93 про надання детального розрахунку плати та відомостей щодо дати і часу прибуття спірних вагонів на станції призначення. (т.1, а.с. 86, 89).

Листом №ЦМ-12/5 від 11.01.2022 року, залізниця надала відомості за 26 вагонами про дату відправлення, дату прибуття на прикордонні станції (станції переходу) та дати прибуття станції в Україні, відомості про дати прибуття вагонів на станції призначення не надано. (т.1, а.с. 91).

В подальшому, позивачем 11.02.2022 року надіслано адвокатський запит вих. №А-10/22 щодо витребування аналогічної інформації за 127 вагонами; листом №ЦЦО-13/79 надано відповідь, втім, за спірними 33 вагонами відомості про дату і час прибуття відсутні. (т.1, а.с. 94-96).

Листом №ЦЦО-13/79 від 21.02.2022 року Залізниця повідомила, що розглянула адвокатський запит від 11.02.2022 року №А-10/22 та надала наявну в інформаційній базі даних філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця».

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу плати за додатковий час використання вагонів на станції призначення за межами України у сумі 311 232 грн., та, відповідно, для списання таких коштів з особового рахунку, то останні вважаються набутими відповідачем без достатньої правової підстави.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), статті 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями частини 5 статті 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2, ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Статтею 2 Статуту передбачено, що Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до статті 3 Статуту дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

Перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями, що будуються, до здавання їх у постійну експлуатацію здійснюється згідно з порядком, який визначають власник або орган управління будівництва та відповідна залізниця за погодженням з Держнаглядохоронпраці.

Згідно з частиною другою статтею 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 2 Правил приймання вантажів перевезення вантажів здійснюються вагонними, дрібними, контейнерними, груповими або маршрутними відправками.

Згідно з пунктом 1.2 Правил планування перевезень вантажів перевезення вантажів залізницями здійснюються на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред`явленням, за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням - експедиторських організацій).

Пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказ Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138), передбачено, що накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до пункту 3.2 Договору замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:

1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного у додатку 1-2 до Договору; у випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені пунктами 5 і 7 розділу ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;

3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.

Згідно з підпунктом 2.1.4 пункту 2.1 Договору замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника; самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника.

Відтак, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що позивач, укладаючи Договір, добровільно погодився на встановлення особливого порядку здійснення розрахунків, беручи при цьому на себе відповідні зобов`язання.

Статтею 61 Статуту передбачено, що тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту.

Тарифи на перевезення і ставки зборів, затверджені залізницями, публікуються у засобах масової інформації із зазначенням терміну введення їх у дію.

Відповідно до § 1 - 3 статті 30 СМГС провізні платежі обчислюються за тарифами, що застосовуються перевізниками, які здійснюють перевезення.

Провізні платежі обчислюються окремо кожним перевізником, що бере участь у перевезенні, за відстані перевезення та у валюті, що визначаються відповідно до застосовуваних тарифів для даного перевезення у міжнародному сполученні.

Провізні платежі обчислюються за тарифами, що діють у день укладання договору перевезення.

Згідно зі статтею 32 СМГС перевізнику слід відшкодувати всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами та викликані причинами, які залежать від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожного відправлення та підтверджуються відповідними документами.

Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів та неустойок".

Параграфом 1, 4 і 5 статті 31 СМГС передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком:

1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж, за здійснювану ними перевезення;

2) одержувача - перевізнику, що видає вантаж, за здійснювану їм перевезення.

У разі неправильного обчислення провізних платежів недобір підлягає сплаті, а перебір - поверненню.

Провізні платежі та неустойки сплачуються перевізнику у порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якій провадиться оплата.

Відповідно до підпункту 8.1 пункту 8 Збірника тарифів плата за перевезення вантажів нараховується при перевезеннях у залізничному сполученні експортних, оформлених накладною прямого міжнародного залізничного сполучення, - за тарифами, що діють на дату укладання договору перевезення, зазначену в перевізних документах договірним перевізником.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем правомірно нараховано плату за додатковий час оскільки відповідно до зобов`язань, зазначених в Розділі 2.1. Договору, Замовник, сплачує плату за використання власного вагону Перевізника за час перебування власного вагону перевізника за межами України.

Ставка плати за використання власного вагону Перевізника за межами України встановлена в Лолатку 1-2 до Договору. Розмір плати за використання власного вагону Перевізника визначається окремо за розрахунковий та додатковий час перебування вагону за межами України, з округленням неповної доби до повної (п. 3.3 Договору).

Пунктом 3.3.1. Договору сторони погодили, що розрахунковий час перебування вагону за межами України складає дві доби за кожні розпочаті 200 км відстані від прикордонної передавальної станції У країни до станції призначення за межами України, яка зазначена в перевізних документах із додаванням двох додаткових діб.

При цьому, відповідно до п. 3.3.2 Договору, розмір додаткового часу перебування вагону за межами України визначається в залежності від обставин, а саме:

при перебуванні власного вагону Перевізника на Станції Призначення-починаючі з третьої доби такого перебування до моменту укладання наступного договору про перевезення, який засвідчується календарним штемпелем у графі 26 перевізного документу;

при збільшенні відстані перевезення за межами України через зміну договору перевезення (переадресування вантажу) шляхом перерахунку розрахункового часу перебування вагону за межами України відповідно до п. 3.3.1. Договору;

у випадку невиконання інструкції на повернення вагонів - з моменту відправлення вагону зі Станції Призначення до моменту його приймання на прикордонній передавальній станції України.

Відтак, колегія суддів зазначає, що умовами Договору встановлено для Замовників ПОСЛУГ розрахунковий час перебування вагонів за межами України, а саме:

- відстань від прикордонної станції України до станції призначення / на кожні розпочаті 200 км = кількість діб (приміт.: календарні доби) на перевезення вантажу на станцію призначення;

- додаткові 2 доби (примітка: календарні доби) на навантаження/вивантаження;

відстань від станції відправлення по інозалізниці до прикордонної станції України / 200 км = кількість діб (приміт.: календарні доби) на повернення порожніх вагонів на прикордонну станцію України.

В свою чергу, місцевий господарський суд детально описав та встановив в своєму рішенні, що вагони №№ 95694444, 95792321, 95650149, 95328274, 95329678, 95350575, 95666871, 95760625, 95646444, 95374062, 95754263, 95531513, 95516977, 95344958, 58564725, 95677472, 95800975, 95525531, 95760484, 95353777, 95831285, 58563719, 95532156, 95348462, 95641130, 95796033, 95752978, 95151486, 95379608, 95830808, 95758033, 95684080, 95694444, 59598037 перебували за межами України впродовж встановленого розрахункового часу, який визначений для відповідних напрямків перевезення, а Відповідачем на підставі п. 3.3.2 Договору нараховано додатковий час за перебування вагонів за межами України.

Також, як вже було зазначено, у разі знаходження вагонів понад встановлений розрахунковий час за межами України, АТ «Укрзалізниця» нараховує плату за додатковий час перебування вагонів за межами України.

Отже, колегія суддів, перевіривши детальний розрахунок, зроблений судом першої інстанції по кожному з вагонів №№ 95694444, 95792321, 95650149, 95328274, 95329678, 95350575, 95666871, 95760625, 95646444, 95374062, 95754263, 95531513, 95516977, 95344958, 58564725, 95677472, 95800975, 95525531, 95760484, 95353777, 95831285, 58563719, 95532156, 95348462, 95641130, 95796033, 95752978, 95151486, 95379608, 95830808, 95758033, 95684080, 95694444, 59598037, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що фактично розмір плати за додаткове перебування вагонів за межами України становить 306 432 грн., проте Залізницею нараховано 311 232 грн., тобто на 4 800 грн. більше.

Крім цього, місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до інструкції на повернення вагонів, викладеної у листі Залізниці 07.09.2021 №ЦТЛ-19/1183, згідно з розпорядженням Департаменту комерційної роботи Залізниці від 24.11.2020 №ЦМ-15/440 та пунктом 2.3.11 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (зі змінами), надається інструкція на повернення на територію України порожніх вагонів перевізника Залізниці (крім транспортерів, фітингових платформ, вагонів-термосів, рефрижераторних секцій, думпкарів); повернення таких вагонів з країн СНД, Литовської Республіки, Латвійської Республіки, Естонської Республіки, Грузії, Румунії через румуно-молдовські прикордонні переходи Кристешь Жижия/Унгень, Галац Ларга / Джурджулешть, в тому числі зі станцій Рені, Рені-Порт Од здійснюється за перевізними документами оформленими окремо на кожен вагон у відповідності до вимог СМГС (розділу 8 Додатку 1 "Правила перевозок грузов", Додатку 4 "Правила перевозки вагона, не принадлежащего перевозчику, как транспортного средства") з особливостями заповнення окремих граф; у випадку прибуття порожніх вагонів власності перевізника на вхідні прикордонні передавальні станції за групповим перевізним документом Залізниця залишає за собою право на приймати вагони на територію України із нарахуванням плати за його використання за весь час перебування за межами України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем не подано жодних доказів належного виконання інструкції на повернення вагонів.

Щодо доводів скаржника стосовно того, що суд першої інстанції самостійно змінив предмет доказування, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було вище зазначено, умовами договору, зокрема п. 2.1.13.2 передбачено обов`язок замовника (позивача) повертати на територію України порожні власні вагони перевізнику з країн СНД, Балтії та Грузії одразу після вивантаження згідно з інструкцією на повернення вагонів.

При цьому, з позову вбачається, що позивач не погоджується з нарахуванням відповідачем плати за додатковий час використання вагонів на станції призначення за межами України.

Тобто предметом доказування в даному випадку випливає дотримання умов договору, як залізницею в частині нарахування такої плати, так і позивачем в частині дотримання всіх взятих на себе обов`язків в частині повернення вагонів на територію України для того, щоб встановити наявність або відсутність для нарахування додаткової плати за використання вагонів.

Отже, місцевий господарський суд, в даному випадку не змінював предмет доказування, а здійснював аналіз та порядок виконання умов договору сторонами, на підставі якого у них виникли правовідносини та відповідно даний спір.

Колегія суддів зазначає, що для доведеності належного виконання умов договору, а саме своєчасного повернення вагонів позивачем на територію України (що може підтвердити обґрунтованість позову), позивач повинен надати суду докази, як підтверджують належне виконання позивачем своїх обов`язків в частині вживання всіх заходів для своєчасного повернення вагонів на митну територію України.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, що до спірних правовідносин підлягає застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України виходячи з наступного.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Приписами наведеної статті встановлено: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1,2 статті ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 ЦК України дає підстави дійти для висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Колегія суддів звертає увагу, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

При цьому, якщо сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 7.4. Договору встановлено, що у випадку задоволення грошових вимог (претензій) замовника перевізник має право відобразити відповідні грошові суми на особовому рахунку замовника в якості попередньої оплати; належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку замовника про зарахування коштів на нього.

Отже, враховуючи положення пункту 7.4. Договору, повернення надлишково стягнутих сум чи неправильного нарахування платежів, відбувається шляхом внесення відповідних змін до особового рахунку замовника, і саме такий спосіб захисту порушеного права узгоджений сторонами в укладеному між ними договорі, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що фактично розмір плати за додаткове перебування вагонів за межами України становить 306 432 грн., проте Залізницею нараховано 311 232 грн., тобто на 4 800 грн. більше, а тому позовні вимоги Товариства правомірно задоволені частково, шляхом зобов`язання Залізниці внести зміни до особового рахунку позивача з відображенням (відновленням, збільшенням) на ньому 4 800 грн.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року у справі №910/10501/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року у справі №910/10501/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10501/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.05.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко