ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1570/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

від Фермерського господарства «Діамант» - Бередеу К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Діамант»

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2023

по справі №916/1570/22

за позовом Приватного підприємства «ТІМУРАГРО»

до відповідача Фермерського господарства «Діамант»

про стягнення 345966, 83 грн.

суддя суду першої інстанції Літвінов С.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2023

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фермерського господарства «ДІАМАНТ» про стягнення 345966,83грн. з яких 270000грн. - основна заборгованість, 46547,38грн. - інфляційні, 16380,93грн.- пеня, 13038,52грн.- 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог, ПП «ТІМУРАГРО» посилалось на невиконання відповідачем Фермерським господарством «ДІАМАНТ» умов про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №БП20209-2401 від 24.01.2020 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.01.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фермерського господарства «ДІАМАНТ» на користь Приватного підприємства «ТІМУРАГРО» 270 000 грн. основного боргу, 46547,38 грн. втрат від інфляції, 16380,93 грн. пені, 13038,52 грн. 3% річних та 5189,50 грн. витрат зі сплати судового збору.

В мотивах прийнятого рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про правильність розрахунків позивача, тому позовні вимоги про стягнення 16380,93 грн. пені, 46547,38 грн. втрат від інфляції та 13038,52грн 3% річних підлягають задоволенню.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Фермерське господарство «ДІАМАНТ» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області 11.01.2023 по справі № 916/1570/22 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПП «ТІМУРАГРО» у задоволенні позовних вимог до ФГ «Діамант».

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції необгрунтованно було не прийнято до уваги відзив відповідача, поданих доказів та необгрунтованно відмовлено в задоволенні заяви про допущення до участі у справі для представлення інтересів господарства як відповідача та участі у судовому процесі працівника-юриста Бедереу К.О., що призвело до порушення права відповідача на захист та винесення незаконного судового рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник також зазначає, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції визнав встановленою обставину укладення № БП-2020/2401 про надання поворотної фінансової допомоги від 24.01.2020, оскільки на підтвердження укладання між сторонами спору даного договору, позивач надав до суду першої інстанції копію даного договору. При цьому, відповідно до вимог ст. 162 ГПК України зазначив у позовній заяві, що всі докази, долучені до позовної заяви маються у позивача в оригіналі.

Зазначений висновок суду першої інстанції не відповідає дійсності, оскільки юристом відповідача до суду надавались відзив, пояснення, заява про долучення доказів, клопотання про витребування доказів, в яких зазначено, що між сторонами даного спору не укладався договір № БП-2020/2401 про надання поворотної фінансової допомоги від 24.01.2020. Відповідач зазначав, що не має оригіналу (примірнику) даного договору, оскільки даний договір господарством не укладався, а підпис зі сторони керівника відповідача на наданій суду копії даного договору виконаний невідомою особою.

Крім того, Фермерське господарство «ДІАМАНТ» зазначає, що відповідач надав суду докази того, що ним вчинялись дії щодо отримання від позивача оригіналу даного договору та з огляду на ігнорування такої вимоги, відповідач надавав клопотання про витребування від позивача даного договору в оригіналі із метою наступного проведення судово- почеркознавчої експертизи та відповідно отримання доказу - висновку експерта.

Однак, суд першої інстанції, зважаючи на недопущення представника до участі у справі, проігнорував всі надані до суду процесуальні документи та докази, що відповідно призвело до не встановлення судом першої інстанції дійсних обставин справи та відповідно призвело до винесення незаконного рішення.

Зокрема, незважаючи на твердження відповідача про невизнання факту укладання даного Договору, а також незважаючи на власні заяви представника позивача відносно того, що такий договір мається у наявності у сканованій копії, а також на те, що даний договір укладений шляхом направлення сканованої копії на електронну скриньку відповідача, суд першої інстанції як і зазначено вище визнав встановленою обставину укладання даного договору.

У зв`язку з чим, Фермерське господарство «ДІАМАНТ» вважає, що є підстави для скасування судового рішення, оскільки позивач протягом строку розгляду справи у суді першої інстанції жодного разу не надав суду оригінал даного договору і позивач підтверджував, що даний договір існує у сканованому вигляді.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/1570/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1570/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Діамант» на рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2023 по справі №916/1570/22 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

09.02.2023 матеріали справи №916/1570/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Діамант» на рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2023 по справі № 916/1570/22.

Призначено справу № 916/1570/22 до розгляду на 07.03.2023 о 13:00 год.

Зобов`язано Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» оригінал договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги БП-2020/2401 від 24.01.2020 та оригінал платіжного доручення №1683 від 24.01.2020 на суму 270 000,00 грн. протягом протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 відкладено розгляд справи №916/1570/22 на 18.04.2023 о 14:30 годині.

Повторно зобов`язано Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» надати оригінал договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги БП-2020/2401 від 24.01.2020 та оригінал платіжного доручення №1683 від 24.01.2020 на суму 270 000,00 грн. протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» розкрити банківську таємницю та підтвердити здійснення платіжної операції в розмірі 270 000,00 грн. за платіжним дорученням №1683 від 24.01.2020 на суму 270 000,00 грн.

23.03.2023 до суду апеляційної інстанції надійшов лист від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», у якому Банк підтвердив перерахування платежу у сумі 270 000,00 грн. згідно платіжного доручення №1683 від 24.01.2020.

18.04.2023 до суду надійшли пояснення Фермерського господарства «Діамант».

18.04.2023 до суду від Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» надійшла заява про залучення до матеріалів справи документів, а саме: копії постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №916/2132/22 та платіжної інструкції №1683 від 24.01.2020.

Крім того, Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» просила розглядати справу за відсутності представника позивача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відкладено розгляд справи №916/1570/22 на 23.05.2023 о 14:30 годині. Зобов`язано Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» надати суду оригінал договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги БП-2020/2401 від 24.01.2020 протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

В судове засідання 23.05.2023 з`явився представник Фермерського господарства «Діамант», який просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2023 у справі №916/1570/22 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Приватного підприємства «ТІМУРАГРО» в судове засідання 23.05.2023 не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

24 січня 2020 року між Приватним підприємством «ТІМУРАГРО» та Фермерським господарством «ДІАМАНТ» був укладений договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №БП20209-2401, відповідно до якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник приймає ії та зобов`язується повернути в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

За умовами вищевказаного договору, відповідно до п.п. 2.1 та 2.2. договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у сумі 270 000, 00 грн.

Згідно п.2.3 договору №БП2020-2401 від 24.01.2020 року поворотна фінансова допомога надається позикодавцем повністю або частинами шляхом її безготівкового перерахунку на рахунок позичальника або шляхом внесення грошових коштів до каси позичальника.

На виконання умов договору 24.01.2020 р. ПП «ТІМУРАГРО» було перераховано на рахунок ФГ «ДІАМАНТ» 270 000, 00 грн. із зазначенням в призначенні платежу: «надання фінансової допомоги згідно договору №БП2020-2401 від 24.01.2020 року», що підтверджується платіжним дорученням №1683 від 24.01.2020.

Відповідно до п. 3.1. договору, поворотна фінансова допомога надається строком на 173 днів і підлягає остаточному поверненню позикодавцю до 15.07.2020 року.

Позиція Південно-західного апеляційного господарського суду та норми права, які регулюють правовідносини.

Предметом доказування у даній справі з урахуванням доводів апеляційної скарги є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю договірних відносин за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № БП-2020/2401 від 24.01.2020 між сторонами та правових підстав для повернення відповідачем отриманих за платіжним дорученням № 1683 від 24.01.2020 грошових коштів у сумі 270 000,00 грн., а також стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних у заявлених позивачем сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, у даній справі позивачем обґрунтовуючи позовні вимоги надано копію договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № БП-2020/2401 від 24.01.2020.

В свою чергу відповідач під час розгляду справи судом факт укладення договору № БП-2020/2401 від 24.01.2020 (підписання та погодження всіх істотних умов договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги) заперечує; вказував на те, що договір № БП-2020/2401 від 24.01.2020 є неукладеним.

З приводу вказаних обставин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За частинами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

У постанові від 02.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поворотна фінансова допомога надається на підставі договорів, що передбачають передачу підприємству у користування на певний строк суми грошових коштів без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плату за користування такими грошовими коштами.

Операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами статті 1046 «Договір позики» глави 71 Цивільного кодексу України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. З моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним.

За приписами статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положеннями частини 1 статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, юридичний аналіз зазначених нормативних приписів у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №290816 від 29.08.2016 між сторонами можна вважати укладеним лише після його підписання обома сторонами або отримання позивачем письмової відповіді відповідача про повне й безумовне прийняття пропозиції щодо укладення спірного договору на визначених ним умовах та фактичного отримання відповідачем за цим договором грошових коштів.

Так, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 зобов`язано Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» надати суду оригінал договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги БП-2020/2401 від 24.01.2020 та оригінал платіжного доручення №1683 від 24.01.2020 на суму 270 000,00 грн. протягом протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 повторно зобов`язано Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» надати оригінал договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги БП-2020/2401 від 24.01.2020 та оригінал платіжного доручення №1683 від 24.01.2020 на суму 270 000,00 грн. протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» розкрити банківську таємницю та підтвердити здійснення платіжної операції в розмірі 270 000,00 грн. за платіжним дорученням №1683 від 24.01.2020 на суму 270 000,00 грн.

23.03.2023 до суду апеляційної інстанції надійшов лист від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», у якому Банк підтвердив перерахування платежу у сумі 270 000,00 грн. згідно платіжного доручення №1683 від 24.01.2020.

18.04.2023 до суду від Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» надійшла заява про залучення до матеріалів справи документів, зокрема, платіжної інструкції №1683 від 24.01.2020, проте оригінал договору позивачем не надано.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 втретє зобов`язано Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» надати суду оригінал договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги БП-2020/2401 від 24.01.2020 протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги, то за відсутності в матеріалах справи оригіналу вказаного договору, укладеного сторонами згідно вимог чинного законодавства, отже, позивач не надав доказів укладання відповідачем договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № БП-2020/2401 від 24.01.2020 чи то інших письмових доказів на підтвердження прийняття ним вказаного договору до виконання.

За наведених обставин, враховуючи викладену в позові правову позицію позивача, колегія суддів не вбачає об`єктивної можливості встановити обставини, викладені позивачем в позові в частині зобов`язань сторін та інших істотних умов договору № БП-2020/2401 від 24.01.2020, зокрема, щодо розміру та строку повернення фінансової допомоги.

Також в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти договір на певних умовах за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Наведена позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 29.01.2020 року у справі №905/304/19.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов щодо предмету, строку дії, строку повернення коштів тощо.

Отже, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся) в силу приписів частини 8 статті 181 Господарського кодексу України.

Відтак, як помилково вважає позивач, одного факту перерахування позивачем грошових коштів відповідачу недостатньо для висновку про укладення сторонами договору поворотної фінансової допомоги (позики) й виникнення між сторонами договірних зобов`язань. Нормативні положення статті 193 Господарського кодексу України, які регулюють загальні умови виконання господарських зобов`язань та на які посилається позивач, на спірні правовідносини сторін не розповсюджуються.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення заявлених до стягнення сум в межах договірних відносин між сторонами внаслідок неналежного виконання зобов`язання на підставі статей 1048, 1050 Цивільного кодексу України.

Разом з тим судова колегія враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, що узгоджується з принципом «jura novit curia» або «суд знає закони». Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Колегія суддів відзначає, що обставини справи свідчать про набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24.01.2020 Приватне підприємство «ТІМУРАГРО» на користь Фермерського господарства «Діамант» було перераховано грошові кошти в сумі 270 00 грн. з призначенням платежу "безвідсоткова зворотня фінансова допомога згідно договору № БП-2020/2401 від 24.01.2019 без ПДВ», що підтверджується платіжним дорученням №1683 від 24.01.2020.

Як зазначено вище, 23.03.2023 до суду апеляційної інстанції надійшов лист від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», у якому Банк підтвердив перерахування платежу у сумі 270 000,00 грн. згідно платіжного доручення №1683 від 24.01.2020.

Також відповідачем не було повідомлено суду апеляційної інстанції правові підстави отримання ним вказаних грошових коштів, враховуючи позицію відповідача щодо неукладення договору №БП-2020/2401 від 24.01.2020, який зазначено у призначенні платежу.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що застосуванню підлягають положення глави 83 Цивільного кодексу України, якою врегульовано набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, та зокрема положення статті 1212 Цивільного кодексу України.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Тобто, зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. При цьому за змістом статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі № 904/2342/18 та від 12.02.2019 у справі № 910/20926/16.

В свою чергу платіжне доручення № 1683 від 24.01.2020 судова колегія розцінює лише як письмовий доказ передачі позивачем відповідачеві грошових коштів в сумі 270 000 грн., а отже даний доказ не є обставиною, достатньою для того, щоб дійти висновку про існування між сторонами договірних відносин в контексті конкретного зазначеного в платіжному дорученні господарського договору.

В даному випадку майном є грошові кошти в сумі 270 000 грн., які були отримані відповідачем у зв`язку з їх перерахуванням позивачем на поточний рахунок останнього без укладення договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № БП-2020/2401 від 24.01.2020, тобто отримані Фермерським господарством «Діамант» без достатніх правових підстав.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Аналогічна правова позиція викладені в постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/5027/18.

Наразі, відповідачем, у відповідності до приписів чинного процесуального закону не спростовано жодними доказами факт відсутності правових підстав для перерахування 24.01.2020 спірних грошових коштів в сумі 270 000 грн.

Будь - яких документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем також не надано.

З огляду на наведені приписи матеріального права, враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору позики (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги), отримані відповідачем від позивача грошові кошти в сумі 270 000 грн., що перераховані відповідно до платіжного доручення № 1683 від 24.01.2020, підпадають під правову кваліфікацію безпідставно набутого майна в силу приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із претензією від 04.04.2022, направлена на адресу відповідача 05.04.2022 в якій просив протягом встановленого строку для розгляду претензії перерахувати суму заборгованості.

Визначаючись із граничним строком виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, а також періодом прострочення, суд враховує приписи частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи надсилання позивачем Вимоги про повернення грошових коштів - 05.04.2022, а також встановлений у ній позивачем строк, отже строк повернення відповідачем грошових коштів у сумі 270 000,00 грн. настав.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повернення відповідачем грошових коштів у сумі 270 000 грн. позивачу відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, колегія суддів вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять докази перерахування позивачем грошових коштів у сумі 270 000 грн. та не містять доказів виконання відповідачем вимоги позивача щодо повернення вказаних коштів у визначені позивачем строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 270 000 грн.

Позивач нарахував 16380,93 грн пені за період з 16.07.2020 по 16.01.2021 (з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України), 46547,38 грн втрат від інфляції та 13038,52грн 3% річних за період з 16.07.2020 до 23.02.2022 (з урахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Щодо стягненні пені за період з 16.07.2020 по 16.01.2021 у розмірі 16380,93 грн, колегія суддів відмовляє у цій частині позовних вимог, оскільки відповідно до статей 1 Закону України від 22.11.1996 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, оскільки в рамках даної справи встановлено, що договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № БП-2020/2401 від 24.01.2020 не укладений, отже сторони не узгодили розмір пені.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних наведений у позовній заяві, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки розрахований до пред`явлення претензії відповідачу, водночас, як зазначено вище, відповідно до статті до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, частковому скасуванню рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2023 по справі №916/1570/22 та прийняття нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку судом першої інстанції не було з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків суду, встановленим обставинам справи та було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 4 050 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Діамант» - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 11.01.2023 у справі №916/1570/22 скасувати частково та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «ДІАМАНТ» (код 25422920, комплекс будівель та споруд №3 Калачівська сільрада, Тарутинський район, Одеська область,68525) на користь Приватного підприємства «ТІМУРАГРО» (код 37163073, проспект Миру, будинок 7, Тарутине, Тарутинський район, Одеська область, 68500) 270 000грн основного боргу та 4050,00 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.05.2023.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя С.В. Таран