Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023Справа № 910/15033/22

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000"

про стягнення 82 144,69 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Фізична особа-підприємець Мазурик Богдан Володимирович (далі - ФОП Мазурик Б. В., позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (далі - ТОВ "Темп-2000", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 82 144,69 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором транспортно-експедиційного обслуговування відповідно до заявки № 2398 від 10.12.2021) в частині своєчасної сплати вартості наданих послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ФОП Мазурик Б. В. просить стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 64 801,00 грн., інфляційні втрати в сумі 15 623,36 грн. та 3 % річних у сумі 1 720,33 грн., що разом становить 82 144,69 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Представник відповідача, у строк визначений законом, надав суду відзив, у якому проти заявлених вимог заперечив, вказав про відсутність у ТОВ "Темп-2000" заборгованості за заявкою № 2398 від 10.12.2021, оскільки вартість наданих послуг за цією заявкою була сплачена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2317 від 27.10.2022 та бухгалтерською довідкою ТОВ "Темп-2000" № 2398 від 10.12.2021. За таких обставин вважав, що підстав для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних також немає. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Установлено, що за договором-заявкою № 2398 від 10.12.2021 позивач надав відповідачу транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу за маршрутом: Київ (Україна) - Weissandt-Golzau (Німеччина), дата навантаження вантажу - 14.12.2021, вартість послуг - 2 100 євро (по курсу НБУ на дату розвантаження), оплата - 100 % протягом 45 календарних днів з дня розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодерчувача про отримання вантажу та акта приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 930 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України за загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 929 ЦК України, ст. 316 ГК України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, зважаючи на зміст спірних правовідносин та враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини щодо послуг транспортного експедирування шляхом укладення договору у спрощений спосіб з погодженою сторонами умовою оплати послуг - протягом 45 календарних днів з дня розвантаження автомобіля.

Статтею 931 ЦК України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Як встановлено судом, ФОП Мазурик Б. В. свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу передбачені заявкою № 2398 від 10.12.2021 послуги транспортного експедирування на загальну суму 64 801,00 грн. (еквівалент 2 100 євро на дату розвантаження вантажу - 20.12.2021), що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 515 від 20.12.2021, підписаними відповідачем без зауважень, та рахунком на оплату № 515 від 20.12.2021.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість експедиторських послуг у вказаній сумі не сплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що послуги експедирування за заявкою № 2398 від 10.12.2021 були сплачені ТОВ "Темп-2000" у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2317 від 27.10.2022 на суму 155 969,00 грн.

Проте такі доводи відповідача суд до уваги не приймає, оскільки призначенням платежу у вказаному платіжному дорученні є сплата вартості послуг з міжнародних перевезень вантажу за договором - № 2141 від 22.09.2021.

Відповідно до ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно з п. 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 (далі - Інструкція), платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, викладеними в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Відповідно до додатків 3, 9 Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є "призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, встановлених главою 3 Інструкції.

Відповідно до п. 3.7 Інструкції реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, саме на відповідача покладений обов`язок щодо вказівки повної та достовірної інформації про сплачені ним кошти та підстави їх перерахування за платіжним дорученням, зокрема за № 2317 від 27.10.2022.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у випадку, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного.

Таким чином з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим, а питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "призначення платежу" виконаного платіжного доручення, вирішується сторонами у порядку узгодженому між ними, без участі банку. Вказана позиція викладена Національним Банком України у листі № 25-111/1438-7141 від 09.06.2011 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу".

Із матеріалів справи вбачається, що бухгалтерською довідкою № 09/01-23 від 09.01.2023 ТОВ "Темп-2000" змінило призначення платежу, зазначеного у вказаному платіжному дорученні, у зв`язку з допущеною опискою, та просило вважати призначення платежу в сумі 64 801,00 грн. платою за міжнародні перевезення вантажу за договором- заявкою № 2398 від 10.12.2021, про що листом від 09.01.2023 повідомило позивача (ФОП Мазурика Б. В.).

У відповідь на вказаний лист позивач не погодився зі зміною призначення платежу у платіжному дорученні № 2317 від 27.10.2022 (лист від 13.01.2023), оскільки кошти за цим дорученням вже були зараховані у якості оплати за іншими договорами експедирування.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2022 по справі № 904/5429/18 роз`яснив, що з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним, подальше повідомлення відповідачем позивача про зміну призначення платежу фактично є діями, спрямованими на розпорядження чужим майном у спосіб, не передбачений ні умовами договору, ні нормами чинного законодавства, а отже, зазначене повідомлення не створює правових наслідків для позивача щодо отриманих ним грошових коштів.

За таких обставин, оскільки позивач не надав згоди на зміну призначення платежу у платіжному дорученні № 2317 від 27.10.2022 та зарахування такого платежу в односторонньому порядку ні договором, ні законом не передбачено, то платіжне доручення № 2317 від 27.10.2022 не може бути належним доказом виконання зобов`язань відповідачем з оплати наданих послуг за договором-заявкою № 2398 від 10.12.2021 на суму 64 801,00 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості наданих послуг відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимога ФОП Мазурика Б. В. про стягнення з відповідача боргу в сумі 64 801,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також за порушення зобов`язання позивач просив стягнути з ТОВ "Темп-2000" інфляційні втрати в сумі 15 623,36 грн. та 3 % річних в сумі 1 720,33 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перевірку правильності нарахування матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 15 623,36 грн. та 3 % річних у сумі 1 720,33 грн., як і просив позивач.

Отже позов ФОП Мазурика Б. В. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 2 481,00 грн. та витрат за надану правничу допомогу на суму 8 000,00 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. заявник надав копії:

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Махиніч Н. В. № ПТ № 1899 від 17.10.2017; ордеру серія ВІ № 1118573 від 23.12.2022 на надання правничої допомоги ФОП Мазурику Б. В. адвокатом Махиніч Н. В.;

- договору про надання правничої допомоги від 06.05.2022, укладеного ФОП Мазуриком Б. В. з адвокатом Махиніч Н. В. (з урахуванням додаткової угоди № 13 від 19.12.2022), в якому сторони дійшли згоди про вартість послуг адвоката на суму 8 000,00 грн. (п. 1, 3);

- акту наданих послуг від 24.12.2022 (із зазначенням переліку наданих послуг).

Наведені вище докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та (або) значення справи.

Перевіривши надані позивачем доводи щодо розміру та розрахунку витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлена до стягнення сума є адекватною та співмірною зі ступенем складності справи, ціною позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт з надання правничої допомоги.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, якою визначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

За таких обставин суд вважає, що вимога про стягнення судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Указані витрати та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 481,00 грн. покладаються на відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" про стягнення заборгованості у сумі 82 144,69 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповіда льністю "Темп-2000" (01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 29, ідентифікаційний код 31111758) на користь Фізичної особи - підприємця Мазурика Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) основний борг у сумі 64 801 (шістдесят чотири тисячі вісімсот одна) грн. 00 коп., інфляційні втрати у сумі 15 623 (п`ятнадцять тисяч шістсот двадцять три) грн. 36 коп., 3 % річних у сумі 1 720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн. 33 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 22 травня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.