ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Справа № 902/1128/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17 (суддя Матвійчук В.В., повний текст рішення складено 18.05.2018)

за позовом Вінницької міської ради

до Стрижавської селищної ради

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним акту

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - 1 - не з`явився;

відповідача - 2 - не з`явився;

третьої особи - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Вінницька міська рада (далі - позивач, міська рада) звернулася до Господарського суду Вінницької області із позовом до Стрижавської селищної ради (далі - відповідач-1, селищна рада) та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач-2, ГУ Держгеокадастру), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради № 11 від 20.12.2001 "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності" в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 (далі - оскаржуване рішення);

- визнати недійсним Державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_3 , зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 455 (далі - Державний акт).

Позовні вимоги з посиланням на положення ст. 19 Конституції України, ст. ст. 21, 236, 257 ЦК України, ст. ст. 24, 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" обґрунтовані тим, що селищна рада не вправі була приймати рішення про передачу земельної частки (паю) та видавати державний акт на право власності на земельну ділянку померлій особі - ОСОБА_3 , тобто особі, правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17 позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 11 від 20.12.2001 "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності" в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 .

Визнано недійсним Державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_3 , зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 455.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 не є особою, яка має право на земельну частку (пай) в КСП "Батьківщина", а селищна рада не вправі була приймати рішення про передачу земельної частки (паю) та видавати державний акт на право власності на земельну ділянку померлій особі - ОСОБА_3 , тобто особі, правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 (далі - апелянт, скаржник, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення суду, прийняти нове, яким відмовити в позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- в даному випадку передача землі в колективну власність відбулася за життя ОСОБА_3 , а всі подальші події і рішення загальних зборів КСП про включення її до списків і розпорядження РДА про видачу сертифіката на її ім`я, і в подальшому рішення про видачу на її ім`я державного акту на право приватної власності на землю лише підтверджували існування права, яке виникло за життя ОСОБА_3 , тому дане право могло бути успадковано її сином ОСОБА_4 , а після його смерті - ОСОБА_1 ;

- апелянт посилається на постанову Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 по справі № 127/10973/22, яка набрала законної сили, та якою було визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,51 га в умовних кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості) в землях, які перебували в колективній власності КСП "Батьківщина" в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який, в свою чергу, успадкував це право після смерті ОСОБА_3 ;

- скаржник також вказує, що її безпідставно не було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.

Листом від 05.04.2023 витребувано матеріали справи № 902/1128/17 з Господарського суду Вінницької області.

14.04.2023 до суду надійшла матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 ОСОБА_1 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, зупинено дію рішення суду в порядку ч. 5 ст. 262 ГПК України, відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.05.2023 о 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 залучено до участі у справі № 902/1128/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 .

Позивач та відповідачі правом, встановленим ст. 263 ГПК України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу суду не подали.

В судовому засіданні 17.05.2023 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач та відповідачі (їх представники) в судове засідання 17.05.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши в судовому засіданні представника скаржника, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 25.05.1995 Стрижавською селищною радою було прийнято рішення про передачу в колективну власність КСП "Батьківщина" 1683, 1 га землі сільськогосподарського призначення та про видачу державного акту на право колективної власності на землю даному КСП.

08.08.1995 прийнято Указ Президента України № 720/95 "Про порядок паювання земель переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3

18.07.1997 рішенням зборів уповноважених членів КСП "Батьківщина", оформленим протоколом № 2, включено ОСОБА_3 в списки осіб, які мали право на земельну частку (пай).

На зборах уповноважених членів КСП "Батьківщина" від 19.07.1997 сформовано списки по розпаюванню землі членів КСП "Батьківщина", які працюють в КСП не менше останніх трьох років, а також пенсіонерів КСП, які працювали перед виходом на пенсію не менше трьох років.

14.08.1997 на підставі розпорядження Вінницької РДА № 338 від 30.07.1997 на ім`я ОСОБА_3 видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВН № 0360549, що підтверджується записом в Книзі реєстрації сертифікатів по Стрижавській селищній раді.

Рішенням Стрижавської селищної ради від 17.02.2000 внесено зміни в технічну документацію з паювання земель КСП, затверджено списки осіб раніше не включених і пропущених на земельну частку (пай).

Згідно із випискою із протоколу № 3 загальних зборів власників сертифікатів на території Стрижавської селищної ради від 19.04.2001 затверджено список осіб, які мають право на земельну частку (пай) в сільгосппідприємстві в кількості 619 чоловік, ОСОБА_3 у цьому списку значиться у розділі "Колгоспні пенсіонери, які померли з 08.1995".

Протоколом загальних зборів власників сертифікатів на території Стрижавської селищної ради Вінницького району № 3 від 19.04.2001, затверджено список осіб, які мають право на земельну частку (пай) в сільгосппідприємстві в кількості 619 чоловік. До зазначеного списку включено осіб, які померли з 08.1995 по 1997, в т.ч. і ОСОБА_3 .

Рішенням Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11 затверджено проект організації території земельних часток (паїв) в землях колишнього КСП "Батьківщина", а також відповідну технічну документацію із землеустрою.

Відповідно до технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ "Центр експертиз та бізнесу "Капітал Інвест", земельна ділянка, яка підлягає формуванню у порядку відведення в натурі за рахунок земельної частки (паю), що була виділена на ім`я ОСОБА_3 , розташована у м.Вінниці (колишня територія Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області).

Відповідно до списку власників сертифікатів, що мають право на земельну частку (пай) в межах Стрижавської селищної ради під № 446 зазначено прізвище ОСОБА_3 , якій надається земельна частка (пай) площею 1,96 га.

Підставою прийняття даного рішення став витяг з протоколу зборів уповноважених членів КСП "Батьківщина" від 19.07.1997.

20.03.2002 на підставі рішення від 20.12.2001 № 11 Стрижавською селищною радою видано на ім`я ОСОБА_3 . Державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН №044446 від 20.03.2002, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 455.

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2003 вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після ОСОБА_4 , а той, у свою чергу, прийняв спадщину, зокрема у виді 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5

13.05.2015 постановою Верховної Ради України змінено межі населених пунктів м. Вінниці та смт. Стрижавка, в результаті чого земельна ділянка № НОМЕР_1 потрапила в межі міста Вінниці.

Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 19.05.2022 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Батьківщина", розміром 2,51 га в умовних кадастрових гектарах, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у спадкоємниці відсутній оригінал сертифікату на земельну частку (пай).

27.05.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай), розміром 2,51 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення її меж в натурі (на місцевості) в землях, що перебували у колективній власності КСП "Батьківщина" і на тепер перебувають на території Вінницької міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2022 по справі №127/10973/22 у позові відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 по справі № 127/10973/22 було визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,51 га в умовних кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості) в землях, які перебували в колективній власності КСП "Батьківщина", та в даний час знаходяться на території Вінницької міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Дана постанова набрала законної сили.

Предметом позову у справі № 902/1128/17 є вимоги позивача Вінницької міської Ради про визнання незаконним та скасування рішення Стрижавської селищної ради № 11 від 20.12.2001 в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га, розташованої на території Стрижавської селищної ради ОСОБА_3 та визнання недійсним Державного акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданого Стрижавською селищною радою ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що селищна рада не вправі була приймати рішення про передачу земельної частки (паю) та видавати державний акт на право власності на земельну ділянку померлій особі - ОСОБА_3 , тобто особі, правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Тобто, ч. 1 ст. 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 254, 272 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Безумовним наслідком залучення судом апеляційної інстанції до участі у справі особи, про права, обов`язки та (або) інтереси якої прийнято рішення у справі, є скасування оскаржуваного судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, обов`язки, інтереси скаржника, після встановлення таких обставин вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи шляхом винесення відповідної ухвали, а от питання про скасування судового рішення згідно з правилами ст. 281 ГПК України вирішується шляхом ухвалення окремого судового рішення у формі постанови.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав, вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Так, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 , з огляду на те, що спір у справі безпосередньо стосується її прав та обов`язків.

В свою чергу, згідно п. 4 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Таким чином, залучення судом апеляційної інстанції до участі у справі ОСОБА_1 , про права та (або) інтереси якої прийнято рішення у справі, є підставою для скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17 на підставі п. 4 ч. 2 ст. 277 ГПК України.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України (в редакції 1990, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою та сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України (в редакції 1990, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час обчислення розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частиною 2 ст. 23 ЗК України(в редакції 1990, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й у пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, зокрема, свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (частина друга статті 2 цього Закону).

За змістом цих норм право на земельну частку (пай) підлягає цивільному обороту, в тому числі входить до складу спадщини.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, таке право зберігається і за його спадкоємцем.

При вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указ Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

Відповідно до статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990), особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Суд звертає увагу на те, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

ЦК України набрав чинності 01.01.2004, відповідно до спадщини, яка відкрилася, відповідно, 09.08.1995 та 10.04.2003, застосовуються правила Розділу VІІ Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК Української РСР).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР).

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Матеріалами справи підтверджується, що КСП "Батьківщина" було передано у колективну власність 1683,1 га землі в межах згідно з планом для товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Стрижавської селищної ради народних депутатів від 25.05.1995 № 4.

18.07.1997 рішенням зборів уповноважених членів КСП "Батьківщина", оформленим протоколом № 2, включено ОСОБА_3 в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

14.08.1997 на підставі розпорядження Вінницької РДА № 338 від 30.07.1997 на ім`я ОСОБА_3 видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВН № 0360549, що підтверджується записом в Книзі реєстрації сертифікатів по Стрижавській селищній раді.

Згідно із випискою із протоколу № 3 загальних зборів власників сертифікатів на території Стрижавської селищної ради від 19.04.2001, затверджено список осіб, які мають право на земельну частку (пай) в сільгосппідприємстві в кількості 619 чоловік, ОСОБА_3 у цьому списку значиться у розділі "Колгоспні пенсіонери, які померли з 08.1995".

Протоколом загальних зборів власників сертифікатів на території Стрижавської селищної ради № 3 від 19.04.2001, затверджено список осіб, які мають право на земельну частку (пай) в сільгосппідприємстві в кількості 619 чоловік. До зазначеного списку включено осіб, які померли з 08.1995 по 1997, в т.ч. і ОСОБА_3 .

Рішенням Стрижавської селищної ради від 20.12.2001 № 11 затверджено проект організації території земельних часток (паїв) в землях колишнього КСП "Батьківщина", а також відповідну технічну документацію із землеустрою.

Відповідно до технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ "Центр експертиз та бізнесу "Капітал Інвест", земельна ділянка, яка підлягає формуванню у порядку відведення в натурі за рахунок земельної частки (паю), що була виділена на ім`я ОСОБА_3 , розташована у м.Вінниці (колишня територія Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області).

Відповідно до списку власників сертифікатів, що мають право на земельну частку (пай) в межах Стрижавської селищної ради під № 446 зазначено прізвище ОСОБА_3 , якій надається земельна частка (пай) площею 1,96 га.

20.03.2002 на підставі рішення від 20.12.2001 № 11 Стрижавською селищною радою видано на ім`я ОСОБА_3 . Державний акт на право власності на землю площею 1, 96 га, серія І-ВН №044446 від 20.03.2002, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 455.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів зазначає, що саме із моменту передачі землі в колективну власність КСП "Батьківщина", яке відбулося 25.05.1995 на підставі рішення Стрижавської селищної ради, ОСОБА_3 , яка являлася членом даного КСП, за життя набула право на земельну частку (пай) у колективній власності КСП "Батьківщина" площею 1, 96 га. Дані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та не спростовані учасниками справи.

В свою чергу, той факт, що уточнення відповідних списків, подання їх на затвердження до райдержадміністрації та видача сертифікату на право на земельну частку (пай), зайняло певний час і фактично відбулося вже після смерті ОСОБА_3 , ніяк не могло позбавити її права на земельну частку (пай) у колективній власності КСП "Батьківщина", членом якого вона була.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.03.2021 у справі № 7171/641/18 про те, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення члена КСП до відповідних списків їх уточнення та затвердження і не з часу видачі сертифіката, а з моменту передачі землі в колективну власність конкретному КСП.

Суд, в даному випадку, встановив, що передача землі в колективну власність КСП "Батьківщина" відбулося за життя ОСОБА_3 , а всі подальші події і рішення загальних зборів КСП про включення її до списків і розпорядження РДА про видачу сертифіката на її ім`я, і в подальшому рішення про видачу на її ім`я державного акту на право приватної власності на землю лише підтверджували існування права, яке виникло за життя ОСОБА_3 .

А відтак, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції, як підстава для задоволення позову у даній справі, про те, що ОСОБА_3 не є особою, яка має право на земельну частку (пай) в КСП "Батьківщина", а також те, що селищна рада не вправі була приймати рішення про передачу земельної частки (паю) та видавати державний акт на право власності на земельну ділянку померлій особі - ОСОБА_3 , тобто особі, правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю. Даний висновок спростовується доказами доданими до матеріалів справи.

Також суд вказує, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право на земельну частку (пай), площею 1,96 га в землях, що перебували у колективній власності КСП "Батьківщина", відповідно це право було успадковане ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак увійшло до спадкової маси, яку після його смерті прийняла ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується змістом Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2003, за яким ОСОБА_1 прийняла спадщину після ОСОБА_4 , а той, у свою чергу, прийняв спадщину, зокрема у виді 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 .

До такого ж висновку дійшов суд у своїй постанові від 26.01.2023 у справі № 127/10973/22, яка набрала законної сили, а обставини, які в ній встановлені не підлягають повторному доказуванню в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Суд вказує, що відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи ч. 1 ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акту недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Підставами для визнання акту недійсним, за загальними правилами, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Стрижавської селищної ради № 11 від 20.12.2001 в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 та визнання недійсним Державного акту на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002 з підстав, наведених позивачем у позовній заяві.

Позивач не довів у встановленому порядку, а суд не встановив, за результатом вирішення даного спору, підстав для скасування (визнання недійними) спірного рішення (в частині) та державного акту, який був виданий на його виконання.

Суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі №902/1128/17 скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі №902/1128/17 про відмову в задоволенні позовних вимог до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, слід залишити в силі в силу вимог ст. 276 ГПК України.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку із її задоволенням підлягає покладенню на позивача відповідно до ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17 скасувати в частині задоволення позову про визнання недійсним та скасування рішення Стрижавської селищної ради № 11 від 20.12.2001, визнання недійсним Акту на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002 та покладених на відповідача витрат зі сплати судового збору.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі №902/1128/17 залишити в силі.

3. Стягнути з Вінницької міської ради (21100, м. Вінниця. вул. Соборна, 59, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) 4 800 судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.