ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/8901/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» -Синьоока Г.І. (в порядку самопредставництва),

відповідача - приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»-Яковченко Р.Г., адвокат (довіреність від 06.01.2023 №06/01-18),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Товариство)

на рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2020 (суддя Стасюк С.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 (головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.)

у справі № 910/8901/20

за позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство)

до Товариства

про стягнення 9 144 889,99 грн.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Підприємство звернулося до суду з позовом до Товариства про стягнення з останнього 9 144 889,99 грн, з яких 3 354 556,54 грн 3 % річних та 5 790 333,45 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 17.04.2019 № 0063-01012/21-150-08-19-00025 в частині дотримання строків оплати вартості небалансів електричної енергії за І-ІІІ декади вересня 2019 року, І-ІІІ декади жовтня 2019 року, І-ІІІ декади листопада 2019 року, І-ІІІ декади грудня 2019 року, І-ІІІ декади січня 2020 року, І-ІІІ декади лютого 2020 року та І-ІІІ декади березня 2020 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі № 910/8901/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 354 556,54 грн 3 % річних, 5 790 333,45 грн інфляційних втрат та 137 173,35 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні положень Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку), з урахуванням змісту укладеного між сторонами договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків (також далі - АР) через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії. Іншого порядку та способу направлення рахунків, ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено, а тому суд визнав належним їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії. Ураховуючи положення пункту 7.6.4 Правил ринку, суд першої інстанції зазначав, що строк на оплату платіжного документа розпочинається з наступного дня після виставлення рахунків АР в Системі. У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи відповідача про відсутність доказів направлення рахунків зі сторони позивача відповідачу. Крім того, суд першої інстанції визнав необґрунтованими аргументи відповідача про те, що при розрахунку 3 % річних позивач помилково включив до періоду прострочення дні фактичної оплати коштів, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається до періоду часу, за який здійснюється стягнення саме для інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14). Отже, суд зазначив, що таке правило не поширюється на нарахування 3 % річних.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/8901/20 скасовано частково. Позов у справі задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 545 299,41 грн 3 % річних, 4 041 316,07 грн інфляційних втрат та 98 805,96 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з позивача на користь відповідача 57 551, 08 грн судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції та 139 966,00 грн витрат, пов`язаних із проведенням комісійної судової економічної експертизи.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції врахував висновок проведеної на стадії апеляційного перегляду справи комісійної судової економічної експертизи, відповідно до якого розрахунок спірних сум проведено з урахуванням визначення дня початку виникнення заборгованості, враховуючи передбачені для оплати дні в залежності від діючої редакції пункту 7.6.4 Правил ринку на час виникнення спірних правовідносин (3 дні/4 дні) саме з дня отримання відповідного рахунка відповідачем в паперовій формі, що був направлений супровідним листом.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.09.2022 року у справі №910/8901/20 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 року у справі № 910/8901/20. Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 року у справі №910/8901/20 задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 року у справі № 910/8901/20 скасовано. Справу №910/8901/20 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Направляючи справу № 910/8901/20 на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 13.09.2022 року, зокрема, зазначив, що висновок суду апеляційної інстанції щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у задоволеному апеляційним судом розмірі не можна вважати таким, що відповідає приписам статей 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Так, у справі, що переглядалася за висновками Верховного Суду, суд апеляційної інстанції в порушення частини четвертої статті 236 ГПК України не врахував позицію Верховного Суду, який погодився з висновками попередніх судів у справі № 910/15364/20 щодо порядку застосування пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку в частині визначення відліку строку на оплату платіжного документа з моменту формування такого документа у системі MMS. Зазначене стало наслідком неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та призвело до помилкового визначення (розрахунку) апеляційним судом розміру сум 3 % річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення у цій справі. При цьому, перевіряючи розрахунок заявленої позивачем до стягнення у цій справі суми 3 % річних, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.06.2018 у справі №922/1008/16 стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у відповідний період часу у розрахунку 3 % річних.

Після нового апеляційного перегляду, постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/8901/20 змінено в частині задоволення основних позовних вимог та судового збору, викладена резолютивна частина рішення в наступній редакції:

«Позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 9 144 889,99 грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 42041573) 2 852 973,20 грн 3 % річних, 4 057 928,22 грн інфляційних втрат, 103 661,90 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 42041573) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) 50 267,17 грн судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції та 61 125,66 грн витрати пов`язані із проведенням комісійної судової економічної експертизи.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 42041573) 156 677,04 грн судового збору за перегляд справи судом касаційної інстанції, 189 081,71 грн витрати пов`язані із проведенням комісійної судової економічної експертизи.

5. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази на виконання даної постанови.».

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вказав, що: у розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії; іншого порядку та способу направлення рахунків, ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено (такий самий підхід щодо визначення моменту відліку строку на оплату платіжного документа у відповідності до п. 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, був застосований судами і у справі № 910/11109/21, правовідносини у якій є подібними до тих, що виникли у справі, яка розглядається); враховуючи п. 7.6.4 Правил ринку строк на оплату платіжного документа розпочинається з наступного дня після виставлення рахунків АР в Системі; відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань, і він вважається таким, що прострочив, а, відповідно, є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності; матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з розрахунків за небаланси електричної енергії, у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до приписів статті 625 Цивільного кодексу України; перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, здійснений позивачем, дійшов висновку про його обґрунтованість, а також, що він (розрахунок) є арифметично вірним та таким, що відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеного у справі № 922/1008/16; при перевірці розрахунку 3 % річних враховано позицію Верховного Суду викладену у постанові від 19.01.2023 року у справі № 910/15364/20 щодо порядку застосування пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку в частині визначення відліку строку на оплату платіжного документу «з моменту формування такого документу у системі», правовідносини у яких є подібними до тих, що виникли у справі, яка розглядається; з огляду на вищевикладене, апеляційній господарський суд вказав на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправомірно прийняв, як належний розрахунок судового експерта, оскільки останнім при здійсненні розрахунку не були враховані відповідні висновки Верховного Суду; разом з тим зазначив, що при винесенні даної постанови були дотримані всі вимоги та вказівки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладені в постанові від 13.09.2022 року у справі №910/8901/20; розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають задоволенню складає 6 910 901,42 грн, з них: 2852973,20 грн - 3% річних та 4057928,22грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Товариство зазначає, що судові рішення попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить Суд судові рішення попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на:

- пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/22858/17;

- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, стосовно пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) відповідно до якого оплата платіжного документа з банківського рахунку АР (адміністратора розрахунків, відповідача) на банківський рахунок учасника ринку (позивача) здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка; проте у своїх розрахунках 3% річних та інфляційних втрат позивач вказував не день направлення рахунка позивачем, а день його розміщення (формування) відповідачем у системі управління ринком (програмно-інформаційний комплекс Market Management System, MMS) з урахуванням пунктів 1.11.1, 1.11.8 глави 1.11 розділу І, пункту 5.13.10 глави 5.13 розділу V Правил ринку; позивач безпідставно збільшував період «прострочення»; проте з такою позицією позивача фактично погодилися суди в оскаржуваних рішенні та постанові, помилково тлумачачи норму пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, і як наслідок, застосували норму частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що не підлягала застосуванню щодо такого збільшеного періоду.

Крім того скаржник вважає, що апеляційний господарський суд прийняв постанову всупереч частині четвертої статті 236 ГПК України, оскільки, як вважає відповідач, суд обґрунтовував свою позицію з посиланням на постанови Верховного суду, жодна з яких не містила висновків щодо застосування норм права.

З посиланням на Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг», зазначає, що сформований в MMS документ без підпису представника позивача не містить усіх належних реквізитів електронного документа, а отже, саме по собі формування такого рахунку в MMS не є підставою для перебігу строку, передбаченого пунктом 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку.

Крім того скаржник зазначає, що апеляційним господарським судом порушено норми процесуального права щодо розподілу судових витрат. Вказує, що після нового розгляду цієї справи, апеляційним судом задоволено 6 910 901,42 грн., відповідно, на позивача слід покласти витрати на проведення судової експертизи у розмірі 122 251,33 грн., оскільки відповідач повністю сплатив вартість за проведену експертизу. Проте, суд не врахував цього та вирішив стягнути з позивача лише 61 125,66 грн. витрат на проведення експертизи. Також, звертає увагу на те, що у пункті 4 резолютивної частини постанови апеляційного суду з відповідача безпідставно стягнуто 189 081,71 грн. витрат пов`язаних з проведенням комісійної експертизи, незважаючи на те, що саме відповідачем сплачено повну її вартість. Отже вважає, що є порушення приписів частини четвертої статті 129 ГПК України щодо розподілу судових витрат.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство просить Суд залишити касаційну скаргу Товариства без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду без змін.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій у справі що розглядається встановлено, зокрема, що 17.04.2019 між ДП «НАЕК «Енергоатом» (СВБ - сторона, відповідальна за баланс) та ПрАТ «НЕК «Укренерго» (ОСП - оператор системи передачі) на підставі заяви ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17.04.2019 № 0063-01012/21-150-08-19-00025 укладено Договір про врегулювання небалансів електричної енергії (далі - Договір).

У пунктах 1.1 - 1.4 Договору визначено, що цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи. Цей Договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою Стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого Договору в цілому.

На підставі цього Договору Сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

За цим Договором СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи.

ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами ринку.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються адміністратором розрахунків (АР) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством.Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.

При невиконанні або неналежному виконанні умов цього Договору Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором, Правилами ринку, Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 309, Законом України «Про ринок електричної енергії» та чинним законодавством України (пункт 3.1 Договору).

У пункті 3.3 Договору визначено, що ОСП зобов`язаний проводити розрахунки з СВБ у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку.

Відповідно до пункту 5.1 Договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього Договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору.

Подання платіжних документів здійснюється Сторонами відповідно до Правил ринку (пункт 5.6 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього Договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру (пункт 9.1 Договору).

У пункті 1.1.1 Правил ринку визначено, що ці Правила визначають порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

Відповідно до пункту 1.1.2 Правил ринку система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.

У пункті 1.1.4 Правил ринку викладено значення таких скорочень, що застосовуються в цих Правилах, а саме: АР - адміністратор розрахунків; СВБ - сторона, відповідальна за баланс; ОСП - оператор системи передачі.

Відповідно до пункту 1.11.1 Правил ринку за допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів.

Система управління ринком забезпечує: 1) прогнозування загального навантаження; 2) проведення аукціонів на придбання ДП; 3) повідомлення результатів аукціонів на ДП; 4) адміністрування графіків виробництва/споживання; 5) подання пропозицій на балансуючу електричну енергію; 6) проведення розрахунків за небаланси електричної енергії; 7) видачу ОСП команд з балансування в режимі реального часу ППБ; 8) проведення розрахунків на ринку (виконання всіх розрахункових процесів), включаючи адміністрування остаточних позицій СВБ та розрахунку розмірів дебетів/кредитів рахунків учасників ринку; 9) обмін інформацією з учасниками ринку і функціонування необхідних баз даних; 10) ведення реєстрів учасників ринку з можливістю зазначення відповідних ролей; 11) інтерфейс і зв`язок з програмним забезпеченням РДН і ВДР, якими управляє ОР; 12) інтерфейс і зв`язок з системою прогнозування виробництва електричної енергії з ВДЕ, що продають електричну енергію гарантованому покупцю за "зеленим" тарифом, що працює в режимі, близькому до реального часу, управління якою здійснює гарантований покупець; 13) адміністрування комерційного обліку; 14) інтерфейс з системою диспетчерського управління і збору даних (SCADA); 15) інтерфейс та зв`язок з платформою моніторингу Регулятора; 16) інтерфейс та зв`язок з платформою прозорості ENTSO-E.

Пунктом 1.11.8 Правил ринку визначено, що АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.

Згідно з пунктом 5.13.10 Правил ринку АР використовує систему розрахунків за небаланси електричної енергії для проведення відповідних розрахунків, дебетувань/кредитувань ринкових рахунків СВБ для платежів і зборів при розрахунках за небаланс. Система розрахунків за небаланси електричної енергії є частиною системи управління ринком та містить інформацію про ринкові рахунки СВБ.

Відповідно до пункту 7.3.1 Правил ринку АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

Судами також встановлено, що у Системі розрахунків за небаланси електричної енергії (далі - Система) АР розмістив відомості щодо обсягу та вартості небалансів електричної енергії за І-ІІІ декади вересня 2019 року, І-ІІІ декади жовтня 2019 року І-ІІІ декади листопада 2019 року, І-ІІІ декади грудня 2019 року, І-ІІІ декади січня 2020 року, І-ІІІ декади лютого 2020 року та І-ІІІ декади березня 2020 року, що має бути сплачена зі сторони ОСП (відповідача) на користь СВБ (позивача).

Цикл рахунків та платежів для розрахунків врегульований пунктом 7.6 Правил ринку (у редакції, що діяла до 29.02.2020), відповідно до якого:

- 7.6.1. Платіжні документи для торгового дня надаються відповідним учасникам ринку на другий робочий день після цього дня;

- 7.6.2. Платіжні документи для торгового місяця (стосовно оплати наданих ДП) надаються відповідним учасникам ринку на п`ятий робочий день після останнього дня місяця;

- 7.6.3. Оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом одного банківського дня з дати направлення платіжного документа;

- 7.6.4. Оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом трьох банківських днів з дати направлення рахунка.

У редакції Правил ринку, із змінами, внесеними згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.02.2020 № 516, до пункту 7.6 внесені наступні зміни:

- 7.6.1. Платіжні документи для торгового дня надаються відповідним учасникам ринку на другий робочий день після цього дня;

- 7.6.2. Платіжні документи для торгового місяця (стосовно оплати наданих ДП) надаються відповідним учасникам ринку на восьмий робочий день після останнього дня місяця;

- 7.6.3. Оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа;

- 7.6.4. Оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка.

У розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного Договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач стверджував, що відповідач прострочив здійснення оплати таких рахунків, у зв`язку з чим йому нараховано 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення.

Тобто спір у цій справі виник у зв`язку з несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем обов`язку щодо оплати вартості небалансів відповідно до виставлених рахунків.

Як вже було зазначено вище, направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що висновок суду апеляційної інстанції щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у задоволеному апеляційним судом розмірі не можна вважати таким, що відповідає приписам статей 86, 236, 269 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Так, у справі, що переглядалася за висновками Верховного Суду, суд апеляційної інстанції в порушення частини четвертої статті 236 ГПК України не врахував позицію Верховного Суду, який погодився з висновками попередніх судів у справі № 910/15364/20 щодо порядку застосування пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку в частині визначення відліку строку на оплату платіжного документа з моменту формування такого документа у системі MMS. Зазначене стало наслідком неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та призвело до помилкового визначення (розрахунку) апеляційним судом розміру сум 3 % річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення у цій справі. При цьому, перевіряючи розрахунок заявленої позивачем до стягнення у цій справі суми 3 % річних, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.06.2018 у справі №922/1008/16 стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у відповідний період часу у розрахунку 3 % річних.

Під час нового апеляційного розгляду апеляційним господарським судом враховані вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.09.2020 у справі № 910/8901/20, відповідно, задоволено позовні вимоги у розмірі нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за Договором, що загалом складають 6 910 901,42 грн, з них: 2 852 973,20 грн - 3% річних, 4 057 928,22грн - інфляційні втрати.

Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправомірно прийняв, як належний розрахунок судового експерта, оскільки останнім при здійсненні розрахунку не були враховані відповідні висновки Верховного Суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції не прийняв контррозрахунок відповідача, оскільки останній є невірним так як відповідач визначає початок відліку строку на оплату платіжного документа з моменту отримання його у паперовій формі, а не з моменту формування такого документа у системі ММS, на чому було наголошено Верховним Судом.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку (в частині дотримання строків оплати вартості небалансів електричної енергії) щодо оплати вартості небалансів відповідно до виставлених рахунків.

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилався, зокрема, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, стосовно пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) відповідно до якого оплата платіжного документа з банківського рахунку АР (адміністратора розрахунків, відповідача) на банківський рахунок учасника ринку (позивача) здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка; проте у своїх розрахунках 3% річних та інфляційних втрат позивач вказував не день направлення рахунка позивачем, а день його розміщення (формування) відповідачем у системі управління ринком (програмно-інформаційний комплекс Market Management System, MMS) з урахуванням пунктів 1.11.1, 1.11.8 глави 1.11 розділу І, пункту 5.13.10 глави 5.13 розділу V Правил ринку; позивач на думку скаржника таким чином безпідставно збільшував період «прострочення»; скаржник вважає, що в оскаржуваних рішенні та постанові, суди помилково тлумачили норму пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, і як наслідок, застосували норму частини другої статті 625 ЦК України, яка не підлягала застосуванню щодо такого збільшеного періоду.

Крім того скаржник вважає, що апеляційний господарський суд прийняв постанову всуперечь частині четвертої статті 236 ГПК України, оскільки як вважає відповідач, суд обґрунтовував свою позицію з посиланням на постанови Верховного суду, жодна з яких не містила висновків щодо застосування норм права.

З посиланням на Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг», зазначає, що сформований в MMS документ без підпису представника позивача не містить усіх належних реквізитів електронного документа, а отже, саме по собі формування такого рахунку в MMS не є підставою для перебігу строку, передбаченого пунктом 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку.

Крім того скаржник зазначає, що апеляційним господарським судом порушено норми процесуального права щодо розподілу судових витрат.

Стосовно наведених доводів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.

Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо відсутності правових висновків Суду щодо визначення моменту відліку строку на оплату платіжного документа та помилкове тлумачення норми пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, зокрема, з огляду на те, що у своїх твердженнях скаржник не враховує частини першу -п`яту статті 238 ГПК України та частину першу статті 315 ГПК України. Так, зокрема, у справі №910/15364/20 (на яку в своїх аргументах посилається скаржник) Суд у спірному питанні погодився з висновками судів попередніх інстанцій та залишив касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» без задоволення, а рішення попередніх інстанцій без змін. У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 910/11109/21 (яку скаржник також не вбачав підстав враховувати при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин), Суд визнав аналогічні доводи ПрАТ «НЕК «Укренерго» стосовно штучного збільшення заборгованості спрямованими на переоцінку обставин цієї справи і не свідчать про наявність підстав для формування висновку щодо питання застосування пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку та залишив без задоволення касаційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго», а постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 та рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі № 910/11109/21 залишив без змін.

Згідно підпункту «а» пункту четвертого частини першої статті 315 ГПК України постанова суду касаційної інстанції в резолютивній частині містить висновок суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги і позовних вимог.

Суд звертає увагу на те, що аналізуючи зміст судового рішення Верховного Суду, зокрема, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід виходити із єдності вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин рішення судів.

Частиною першою статті 309 передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін , якщо судове рішення переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до обставин встановлених судами попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, згідно з пунктом 2.1 Договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (адміністратором розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку та згідно з умовами договору.

У пункті 1.2.1 глави 1.2 Правил ринку передбачено, що платіжний документ - рахунок, сформований адміністратором розрахунків учаснику ринку щодо оплати ним або адміністратором розрахунків своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на ринку електричної енергії такого учасника ринку.

Згідно із пунктом 7.3.1 глави 7.3 Правил ринку АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

Пунктом 5.13.10 цих же Правил ринку передбачено, що АР використовує систему розрахунків за небаланси електричної енергії для проведення відповідних розрахунків, дебетувань/кредитувань ринкових рахунків СВБ для платежів і зборів при розрахунках за небаланс. Система розрахунків за небаланси електричної енергії є частиною системи управління ринком та містить інформацію про ринкові рахунки СВБ.

Відповідно до пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VI Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка.

Судами встановлено, що у Системі розрахунків за небаланси електричної енергії АР розмістив відомості щодо обсягу та вартості небалансів електричної енергії за І-ІІІ декади вересня 2019 року, І-ІІІ декади жовтня 2019 року І-ІІІ декади листопада 2019 року, І-ІІІ декади грудня 2019 року, І-ІІІ декади січня 2020 року, І-ІІІ декади лютого 2020 року та І-ІІІ декади березня 2020 року, що має бути сплачена зі сторони відповідача на користь СВБ (позивача), а також позивачем надсилалися відповідні рахунки із супровідними листами.

Судами встановлено, що відповідач прострочив здійснення оплати таких рахунків. При цьому, судами зазначено, що оскільки встановлено прострочення відповідачем оплати рахунків за небаланси електричної енергії, то частина друга статті 625 ЦК України підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Направляючи дану справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність врахувати позицію Верховного Суду, який погодився з висновками попередніх судів у справі № 910/15364/20 щодо порядку застосування пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку в частині визначення відліку строку на оплату платіжного документа з моменту формування такого документа у системі MMS. Зазначене стало наслідком неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та призвело до помилкового визначення (розрахунку) апеляційним судом розміру сум 3 % річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення у цій справі. При цьому, перевіряючи розрахунок заявленої позивачем до стягнення у цій справі суми 3 % річних, суд також має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.06.2018 у справі №922/1008/16 стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у відповідний період часу у розрахунку 3 % річних. .

На виконання вказівок Верховного Суду апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, врахувавши при перевірці позицію Верховного суду викладену у постанові від 19.01.2023 у справі № 910/15364/20, дійшов висновку, що розрахунок є арифметично правильним та здійснений з урахуванням правового висновку Верховного Суду викладеного у справі № 922/1008/16 (день фактичної оплати боргу не включається у період прострочення), а суми 3 % річних у розмірі 2852973,20 грн та втрат від інфляції у розмірі 4057928,22 грн, такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Питання правомірності обчислення строку для розрахунків з дня розміщення (формування) рахунку відповідачем у системі управління ринком вже досліджувалось, зокрема, Верховним Судом у постановах від 21.12.2021 та від 19.01.2023 у справі № 910/15364/20, де Судом, відповідно до підпункту «б» пункту 3 статті 315 ГПК України, зазначено висновок судів з яким погодився і суд касаційної інстанції, зокрема, таке:

«У розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії (пункт 13 постанови).

Враховуючи пункт 7.6.4 Правил ринку, суд зазначив, що строк на оплату платіжного документа здійснюється протягом чотирьох днів з дати направлення рахунків АР у Системі (пункт 14 постанови).

Посилання відповідача на те, що позивач не надав підтверджень отримання відповідачем надісланих йому рахунків судом відхилені, адже ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено направлення рахунків у інший спосіб, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) адміністратором розрахунків у системі розрахунків за небаланси електричної енергії (пункт 15 постанови)».

Верховний Суд враховує єдність судової практики щодо визначення моменту відліку строку на оплату платіжного документа у відповідності до пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, був застосований судами і у постанові від 01.06.2022 зі справи № 910/11109/21, постанові від 13.09.2022 зі справи № 910/8901/20, постанові від 18.10.2020 зі справи № 910/6578/21, від 08.11.2022 зі справи № 910/21124/20, правовідносини у якій є подібними за об`єктом спору та за змістовним критерієм до тих, що виникли у справі, яка розглядається.

З огляду на вищевикладене, Суд не вбачає в аргументах касаційної скарги підстав для надання іншого висновку та відступу від вже сталої сформованої практики Верховного Суду з цього питання та вважає, що зазначені доводи скаржника зводяться передусім до заперечень встановлених судами обставин щодо періоду прострочення оплати за Договором, тобто, доводи відповідача стосовно штучного збільшення заборгованості спрямовані на переоцінку обставин даної справи.

У доводах касаційної скарги скаржник також посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/22858/17.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/22858/17 зокрема зазначила, що норми ГПК України не поділяють висновків Верховного Суду щодо застосування норм права на ті, що викладені у постановах, якими справу направлено на новий розгляд, та ті, що викладені у постановах, якими завершений розгляд справи. Подібний підхід також відсутній у судовій практиці. Кожна постанова Верховного Суду в силу частини третьої статті 317 ГПК України є остаточною і оскарженню не підлягає, а якщо в ній викладені висновки щодо застосування норми права, то такі висновки підлягають врахуванню іншими судами при вирішенні подібних спорів.

Скаржник стверджує, що апеляційний суд фактично застосувавши положення частини четвертої статті 236 ГПК України, помилково обґрунтовував свою позицію посиланням на постанови Верховного Суду, жодна з яких не містила висновків щодо застосування норм права.

Проте, Суд відхиляє зазначені аргументи скаржника, оскільки при розгляді даної справи, суд апеляційної на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 13.09.2022 у цій самій справі, здійснив перевірку наданого розрахунку позивача 3% річних та інфляційних втрат та дійшов висновку, що розрахунок відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеного у справі № 922/1008/16 (день фактичної оплати боргу не включається у період прострочення). Також при перевірці розрахунку 3% річних вірно врахував позицію Верховного Суду у постанові від 19.01.2023 у справі № 910/15364/20 щодо порядку застосування пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку в частині визначення відліку строку на оплату платіжного документу з моменту формування такого документу у системі MMS, з чим погоджується колегія суддів, оскільки правовідносини у зазначеній справі є подібними до тих, що виникли у справі, яка розглядається.

Таким чином з урахуванням вказаного вище вбачається, що під час нового розгляду апеляційний господарський суд у справі № 910/8901/20 правомірно врахував судову практику Верховного Суду, що не суперечить висновкам, викладеним у справі № 910/22858/17, на яку здійснює своє посилання скаржник у доводах касаційної скарги.

Отже, аргументи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Скаржник в доводах своєї касаційної скарги також зазначає про порушення апеляційним господарським судом норми процесуального права щодо розподілу судових витрат. Вказує, що після нового розгляду цієї справи, апеляційним судом задоволено 6 910 901,42 грн., відповідно, на позивача слід покласти витрати на проведення судової експертизи у розмірі 122 251,33 грн., оскільки відповідач повністю сплатив вартість за проведену експертизу. Проте, суд не врахував цього та вирішив стягнути з позивача лише 61 125,66 грн. витрат на проведення експертизи. Також, звертає увагу на те, що у пункті 4 резолютивної частини постанови апеляційного суду з відповідача безпідставно стягнуто 189 081,71 грн. витрат пов`язаних з проведенням комісійної експертизи, незважаючи на те, що саме відповідачем сплачено повну її вартість. Отже вважає, що є порушення приписів частини четвертої статті 129 ГПК України щодо розподілу судових витрат.

Стосовно наведеного Суд вважає вказати наступне.

Так, за правилами пункту 3 частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у ході розгляду справи ухвалою апеляційного господарського суду від 15.04.2021 призначено комплексну економічну експертизу, а пунктом 7 цієї ухвали витрати на її проведення покладено на обидві сторони у справі.

Листом від 31.05.2021 (том 3 аркуш спр.120) Київський науково -дослідний інститут судових експертиз (далі - КНДІСЕ) направив на адресу позивача та відповідача рахунки на оплату експертизи. Відповідач здійснив оплату у сумі 250 207,38 грн., про що вказано у листі КНДІСЕ від 19.10.2021. Разом з тим, позивач не виконав вимоги ухвали суду від 15.05.2021, не здійснив оплату експертизи, про що зазначено судом в ухвалі від 30.11.2021 (том 3 аркуш спр.126). Крім того у письмових поясненнях від 22.12.2021 позивач відмовився від оплати експертизи про що також зазначено в ухвалі суду від 22.12.2021.

У зв`язку з зазначеним решта вартості (250 207,38 грн.) експертизи також сплачено відповідачем.

Отже, відповідно до акту здачі-приймання висновку експертизи повна її вартість складає 500 414,76 грн. та, відповідно, сплачена тільки відповідачем.

Таким чином, на ДП «НАЕК «Енергоатом» після нового розгляду справи, суд апеляційної інстанції повинен був покласти витрати на проведення судової експертизи у розмірі 122 245,41 грн. (6 910 901,43 x 500 414,76 / 9 144 889,99 = 378 169,347; 500 414,76 - 378 169,347 =122 245,41).

Проте, апеляційним судом покладено на ДП «НАЕК «Енергоатом» лише 61 125,66 грн. (пункт 3 резолютивної частини постанови), тобто, не здійснено пропорційний розподіл витрат пов`язаний з проведенням експертизи.

Крім того, апеляційний господарський суд безпідставно стягнув з приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 189 081,71 грн. витрат, пов`язаних із проведенням комісійної судової експертизи не врахувавши, що останнє сплатило повну її вартість у розмірі 500 414,76 грн.

З огляду невищевикладені обставини, аргументи скаржника в цій частині знайшли своє підтвердження.

Отже, касаційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - зміні в частині розподілу витрат, пов`язаних з проведенням комісійної судової експертизи у справі. В іншій частині постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін.

Касаційний господарський суд також зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Верховний Суд з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 311 ГПК України передбачено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження.

З урахуванням викладеного касаційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції- зміні в частині розподілу витрат, пов`язаних з проведенням комісійної судової експертизи у справі.

Судові витрати

З огляду на те, що Верховний Суд залишає постанову апеляційного суду без змін в частині основних позовних вимог (3% річних та інфляційних втрат), судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника - приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Керуючись статтями 129, 300, 302, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 зі справи № 910/8901/20 змінити, виклавши пункт 3 та 4 резолютивної частини постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 в такій редакції :

« 3. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 42041573) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) 50 267,17 грн судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції та 122 245,41 грн витрати пов`язані із проведенням комісійної судової економічної експертизи.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 42041573) 156 677,04 грн судового збору за перегляд справи судом касаційної інстанції».

3. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 зі справи № 910/8901/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова