УХВАЛА

м. Київ

30.05.2023Справа № 910/6667/23

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідача-1: Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес",

відповідача-2: Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України

про визнання недійсним правочину

УСТАНОВИВ:

28.04.2023 Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - позивач) з позовною заявою № 15-21 вих-23 від 27.04.2023 до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес" (далі - відповідач-1), Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України (далі - відповідач-2) з вимогою про визнання недійсним Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022, а також додаткової угоди №1 від 30.04.2022, додаткової угоди № 2 від 11.05.2022, додаткової угоди №3 від 08.08.2022 та додаткової угоди №4 від 30.12.2022, укладених між Міністерством оборони України в особі директора Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес" на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 визначено категорію справи № 910/6667/23 ("Справи, документи яких містять гриф "Таємно") та передано матеріали вказаної справи на розгляд судді Маринченка Я.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 постановлено задовольнити самовідвід судді Маринченка Я.В., справу № 910/6667/23 передати уповноваженому працівнику Господарського суду міста Києва для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 справу № 910/6667/23 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 позовну заяву Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону залишено без руху, встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- зазначити правові підстави позову про визнання недійсним Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022 та додаткових угод до нього, чітко визначити позовні вимоги;

- надати належні докази на підтвердження направлення на адресу місцезнаходження відповідача-1 копії позовної заяви № 15-21 вих-23 від 27.04.2023 та доданих до неї документів;

- надати нотаріально засвідчений переклад українською мовою документів, зазначених у додатках № 14 (тактико-технічні характеристики бронеавтомобілів), № 46 (додаток до комерційної пропозиції ДК "Укрспецекспорт"), № 54, 55 (роздруківки з сайтів компаній AM General, PSD manufacturing) до позовної заяви.

Наведеною ухвалою суду встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали..

25.05.2023 через відділ діловодства суду надійшла заява Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про усунення недоліків № 15-99ВИХ-23 від 25.05.2023.

Проаналізувавши зміст поданих Заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону позовної заяви № 15-51ВИХ-23 від 27.04.2023, заяви про усунення недоліків № 15-99ВИХ-23 від 25.05.2023 та доданих до них документів, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення зазначеної позовної заяви заявнику, зважаючи на таке.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви, зокрема, шляхом зазначення правових підстав позову та визначення чітко позовних вимог.

В обгрунтування не дотримання прокурором п. 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, суд у наведеній ухвалі зазначив наступне:

"Прокурор звернувся з позовом до суду з вимогою про визнання недійсним Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022 та додаткових угод до нього.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що транспортні засоби спеціального призначення, які є предметом укладеного між відповідачами Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022, до військових частин Збройних Сил України не поставлено, у забезпеченні відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації не залучено, попередню оплату відповідачем-1 у розмірі 106 733 000 грн не повернуто, що є порушенням інтересів держави.

У якості правових підстав позову у тексті позовної заяви прокурор наводить зміст норм ст. 203, 215, 216, ч. 3 ст. 228, ст. 229, 610, 611, ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 173, ст. 193, 216 Господарського кодексу України. Однак при цьому прокурор не зазначає, які саме вимоги закону недодержано стороною (сторонами) при вчинені спірного правочину (ст. 203, 228, 229 Цивільного кодексу України тощо), правовими наслідками яких є недійсність цього правочину. Суд також звертає увагу, що посилаючись на норми ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, прокурор чітко не зазначає про наявність позовних вимог щодо одержаного за спірним правочином".

На усунення недоліків позовної заяви у наведеній частині, прокурор у заяві про усунення недоліків зазначив:

"Зміст оспорюваного контракту суперечить інтересам держави та суспільства, порушує вимоги ст. ст. 1, 3, Закону України "Про оборонні закупівлі", постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення оборонних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" № 169 від 28.02.2022, а тому цей контракт має бути визнано недійсним у судовому порядку на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України...

Разом з тим встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/6495/23 за позовом Міністерства оборони України до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес" про стягнення 106 733 000,00 грн попередньої оплати за Державним контрактом № 403/1/22/76 від 29.03.2022".

Отже, у заяві про усунення недоліків позовної заяви прокурор зазначив, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/6495/23 за позовом Міністерства оборони України з вимогами до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес" про стягнення 106 733 000,00 грн попередньої оплати за Державним контрактом № 403/1/22/76 від 29.03.2022.

Судом встановлено, що з даною позовною заявою Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (далі - прокурор) звернувся до суду в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" та п. 1 "Положення про Міністерство оборони України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (далі - Положення про МОУ), Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері; сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 5 Положення про МОУ на Міністерство оборони України покладено обов`язок організовувати планово-фінансову роботу в апараті Міноборони, на підприємствах, в установах і організаціях, які належать до сфери його управління, здійснювати контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечувати організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 9 ст. 5 Положення про МОУ, Міністерство оборони України забезпечує представництво інтересів Міноборони в судових та інших органах.

Обгрунтовуючи звернення з даним позовом до суду в інтересах держави, прокурор зазначив, що у спірних правовідносинах Міністерство оборони України неналежним чином здійснює захист інтересів держави з огляду на таке:

"04.04.2023 Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону здійснено вступ у справу № 910/1186/23 за позовом Міністерства оборони України до Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньо- торгівельна фірма "Прогрес" про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022.

03.04.2023 Міністерством оборони України до Господарського суду міста Києва подано заяву про зміну предмету позову (збільшення позовних вимог) у справі № 910/1186/23, зокрема щодо повернення 106 733 000 грн - коштів попередньої оплати.

18.04.2023 за результатами судового розгляду вказаної заяви, Господарським судом міста Києва відмовлено у її задоволенні, з підстав не відповідності вказаної заяви вимогам ст. 46 ГПК України.

... станом на дату подачі вказаної позовної заяви Міністерством оборони України заходи щодо повернення попередньої оплати за вказаним контрактом та визнання недійсним вказаного контракту не вжито, що свідчить про неналежний захист інтересів держави.

... 21.04.2023 Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону на адресу Міністерства оборони України було спрямовано лист в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", про те що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону підготовлено проект позовної заяви в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ДП СЗТФ "Прогрес" про визнання недійсним державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022, який буде скеровано до Господарського суду міста Києва.

... прокурором надано більш ніж розумний строк для вжиття компетентним органам для забезпечення належного захисту інтересів держави, проте, ... на момент звернення до суду з даною позовною заявою встановлено, що Міністерством оборони України заходи щодо визнання недійним державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022 не вжито".

Отже, у позовній заяві позивач зазначив, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/1186/23 за позовом Міністерства оборони України з вимогами до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес" про стягнення неустойки за прострочення поставки за Державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення № 403/1/2276 від 29.03.2022.

За змістом частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 цього Кодексу передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб`єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою зазначеної участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у статті 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

За змістом частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 цієї норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Саме лише посилання у позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 922/901/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 910/6814/17 та від 6 лютого 2019 у справі № 927/246/18.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 923/129/17, від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17 та від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 2 жовтня 2018 року у справі № 4/166"б", від 23 жовтня 2018 року у справі № 906/240/18, від 1 листопада 2018 року у справі № 910/18770/17, від 5 листопада 2018 року у справі № 910/4345/18, від 30 січня 2019 року у справі № 47/66-08.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються судом першої інстанції, який має широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

З матеріалів даної позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини виникли на підставі Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022, укладеного між Міністерством оборони України в особі директора Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес".

Прокурор обгрунтовує своє звернення з даною позовною заявою до суду в інтересах держави тим, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

Проте, зі змісту даної позовної заяви та заяви про усунення недоліків цієї позовної заяви вбачається, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває щонайменше дві справи за позовами Міністерства оборони України до Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньо-торгівельна фірма "Прогрес" з позовними вимогами про стягнення з відповідача неустойки за прострочення поставки за Державним контрактом № 403/1/2276 від 29.03.2022 (справа № 910/1186/23) та про стягнення 106 733 000 грн коштів попередньої оплати у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022 (справа № 910/6495/23).

При цьому згідно бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що з позовом у справі № 910/1186/23 Міністерство оборони України звернулось до суду 24.01.2023, а з позовом у справі № 910/6495/23 Міністерство оборони України звернулось до суду 26.04.2023, тобто ще раніше, ніж прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України, яка кореспондується з частиною другою статті 20 ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення ст. 20 ЦК України та принцип диспозитивності господарського судочинства, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Таким чином, наявність у провадженні Господарського суду міста Києва справи № 910/1186/23 та справи № 910/6495/23, які відкриті за позовами Міністерства оборони України до Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньо-торгівельна фірма "Прогрес" про стягнення відповідно сум неустойки та попередньої оплати, у зв`язку з порушенням відповідачем умов Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022, спростовує доводи прокурора про те, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах неналежним чином здійснює захист інтересів держави. Обрання Міністерством оборони України іншого способу захисту у спірних правовідносинах, ніж спосіб захисту, обраний прокурором, не може свідчити, що Міністерство оборони України здійснює захист інтересів держави неналежним чином.

Разом з цим судом враховано, що за змістом статті 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї із сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора порушує справедливий баланс. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 7 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована; не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

З огляду на викладене, беручи до уваги предмет даного позову (визнання недійсним Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022 і додаткових угод до нього), наявність процесуальної дієздатності у визначеного прокурором позивача (Міністерства оборони України), суд дійшов висновку, що у наведеному випадку відсутні передбачені законом виключні підстави для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, а наявності правових підстав для представництва відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор не підтвердив.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає поверненню заявнику на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма "Прогрес", Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України про визнання недійсними Державного контракту № 403/1/22/76 від 29.03.2022, а також додаткової угоди №1 від 30.04.2022, додаткової угоди № 2 від 11.05.2022, додаткової угоди №3 від 08.08.2022 та додаткової угоди №4 від 30.12.2022, повернути заявнику.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 30.05.2023 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана ГУМЕГА