ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2023 р.

м. Київ

Справа № 911/2802/22

Суддя Черногуз А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Житловий комплекс "Добробут" (07400, Київська обл., місто Бровари, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 28, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю Комфорт-Т2 (07400, Київська обл., місто Бровари, вулиця Михайла Грушевського, будинок 27, )

про стягнення заборгованості за договором № 28-01/03 про участь у витратах по утриманню індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Житловий комплекс "Добробут" (07400, Київська обл., місто Бровари, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 28, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Комфорт-Т2 (07400, Київська обл., місто Бровари, вулиця Михайла Грушевського, будинок 27, ).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.01.2023 вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 01.02.2023 відкрито провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Житловий комплекс "Добробут" до Товариства з обмеженою відповідальністю Комфорт-Т2.

Позовні вимоги вирішено розглядати у редакції уточненої позовної заяви, що подана разом з заявою про усунення недоліків №28/01/23 від 28.01.2023, а саме вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 20034,88 грн.

Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

До суду 16.02.2023 надійшла заява позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідачем 17.02.2023 подано відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Від позивача 22.02.2023 до суду надійшла відповідь на відзив. 01.03.2023 до суду було подано заперечення відповідача.

Від позивача 06.03.2023 надійшло письмове пояснення, яке прийняте судом та долучене до справи. Відповідач в свою чергу 06.04.2023 подав до суду додаткові письмові пояснення.

Зміст позовних вимог та обставини спірних правовідносин

Отже, дослідивши подані учасниками справи заяви по суті спору суд встановив, що між ОСББ "ЖК Добробут" та ТОВ "Комфорт-Т2" було укладено договір № 28-01/03 "про участь у витратах по утриманню індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ житлового будинку по вулиці Ярослава Мудрого 28".

Предметом вказаного договору виступає відшкодування фактичних витрат ОСББ "ЖК Добробут" по утриманню індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ житлового будинку за адресою м. Бровари, вул. Ярослава Мудрого 28.

Розділом 2 вказаного договору визначено, що ТОВ "Комфорт-Т2" має право вільного доступу до приміщень індивідуального теплового пункту та насосної станції ХВП за участю представників Сторони 1 з метою обстеження інженерних коммунікацій 3-го під`їзду будинку вул. Ярослава Мудрого, 28, м. Бровари.

В той же час, цим же розділом, в пункті 2.2 на відповідача, ТОВ "Комфорт-Т2", покладено обов`язок здійснювати відшкодування витрат з утримання індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ в розмірі 33,3% від фактичних витрат ОСББ "ЖК Добробут" в термін до кінця поточного місяця.

До витрат з утримання індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ пунктом 2.2.2 вказаного договору віднесено витрати на: оплату електроенергії насосів; оплату послуг сторонніх організацій на час ліквідації аварійних ситуацій та їх наслідків, ремонтів обладнання; оплату повірки лічильників згідно регламентних документів.

Відповідно до пункту 6.1 цей договір діє з 01.03.2020 по 31.12.2020 включно. У пункті 6.4 договору вказано, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору до закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

З огляду на неналежне невиконання відповідачем обов`язків за наведеним договором, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення грошової заборгованості з відповідача.

Позивач вказав, що правовою підставою позову послугувало неналежне виконання ТОВ «Комфорт-Т2» договірних зобов`язань, встановлених сторонами в договорі №28-01/03, а саме - часткова несплата заборгованості боржником.

В позові вказано, що в період з 13.05.2020 року по дійсний час відповідач на виконання умов вищевказаного договору здійснив на користь позивача 31 (тридцять один) платіж, що підтверджується роздруківкою обслуговуючим банком платіжних доручень, які додаються до позову.

Останній платіж за договором було здійснено 27.12.2022 на загальну суму 2636,08 грн, з призначенням платежу «відшкодування витрат за електроенергію за жовтень-листопад 2022 року» на загальну суму 2636,08 грн. Станом на 28.01.2023 року відповідач має заборгованість перед позивачем на загальну суму у 20 034,88 грн, вказав позивач.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Комфорт-Т2" звертало увагу суду на положення пункту 3.5 договору, де вказано, що сторони не мають права передавати зобов`язання за цим договором третім особами.

Сума заборгованості, яку позивач зазначив в позові, складається з платежів, які на думку позивача повинен відшкодовувати відповідач за послуги, які надаються позивачу Фізичною особою підприємцем Нізамовим Альбертом Ахметовичем на підставі укладеного договору №2 від 01.09.2021 про надання послуг з обслуговування обладнання індивідуального теплового пункту та насосної станції.

Оскільки зазначені послуги не є предметом договору, за переконанням ТОВ "Комфорт-Т2", відповідач не має жодних підстав для їх оплати.

Окрім того, надані позивачем суду копії рахунків-фактур жодного разу не надсилалися на адресу відповідачу, вказав останній. Для проведення оплати за договором позивач надавав відповідачу акти про відшкодування витрат щодо утримання індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ житлового будинку.

Так як акти були необгрунтованими, відповідач їх не підписував та неодноразово просив позивача надати документального підтвердження понесених ОСББ «ЖК «Добробут» фактичних витрат, які у відповідності до п.п.2.2.2 п.2 Договору ТОВ «Комфорт-Т2» зобов`язано відшкодувати.

Останній раз відповідач 21.12.2022 звернувся до позивача вже письмово надіславши йому листа №124 «Щодо надання документального підтвердження понесених ОСББ "ЖК «Добробут»" фактичних витрат, які у відповідності до п.п.2.2.2 п.2 Договору ТОВ «Комфорт-Т2» зобов`язано відшкодувати».

Проте, вказує відповідач, позивач не надав жодного документального підтвердження понесених фактичних витрат саме з оплати послуг сторонніх організацій на час ліквідації аварійних ситуацій та їх наслідків, ремонтів обладнання; оплати повірки лічильників згідно регламентних документів.

Також варто звернути увагу, зазначає відповідач, що позивач не надав суду доказів в розумінні глави 5 ГПК України щодо понесення ним фактичних витрат по утриманню індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ житлового будинку, які є підставою для їх відшкодування у відповідності до умов договору.

Відповідач переконаний, що заявляючи позовну вимогу про стягнення заборгованості з відшкодування витрат у відповідності до умов договору, в першу чергу позивач зобов`язаний надати суду докази понесення фактичних витрат з утримання індивідуального теплового пункту та насосної станції ХПВ житлового будинку.

Висновки господарського суду

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Судом досліджено надані позивачем рахунки фактури за період з лютого 2021 по грудень 2022, та встановлено, що кожен з цих рахунків включає в себе дві позиції понесених позивачем витрат за договором: за активну електроенергію та за надання послуг з обслуговування обладнання індивідуального теплового пункту та насосної станції в звітний період (кожен окремий місяць).

Вбачається, що відповідач відшкодовує позивачу лише частину виставлених в рахунках витрат витрати за спожиту електроенергію. Відповідач не погоджується з тим, що він повинен сплачувати позивачу частину суми, що пов`язана з наданням послуг з обслуговування обладнання індивідуального теплового пункту та насосної станції за договором № 2 від 01.09.2021, укладеним між позивачем та ФОП Нізамовим Альбертом Ахметовичем.

Суд вважає за необхідне дослідити характер відносин між позивачем та ФОП Нізамовим Альбертом Ахметовичем для належної оцінки правильності визначення сторонами співвідношення наданих ФОП Нізамовим Альбертом Ахметовичем послуг з обслуговування теплового пункту та насосної станції з узгодженими між позивачем та відповідачем положеннями договору про участь у витратах по утриманню ІТП та насосної станції.

Передусім, суд має намір визначити мету укладення договору № 2 "про надання послуг з обслуговування обладнання індивідуального теплового пункту та насосної станції" від 01.09.2021. Відтак, в силу пункту 1.1 ОСББ "ЖК Добробут" (замовник за договором) доручає, а виконавець (ФОП Нізамов Альберт Ахметович) надає послуги з технічного обслуговування обладнання та приладів автоматики.

Пунктом 1.2 договору № 2 визначено, що перелік послуг, технічні та інші вимоги визначаються технічним завданням, що є невід`ємною частиною договору. Слід вказати, що з наданої позивачем до суду копії технічного завдання до послуг виконавця віднесено широкий спектр робіт, а саме: налаштування автоматики, для забезпечення мінімального споживання теплової енергії; запуск системи опалення, закінчення опалювального сезону (перевірка працездатності компонентів ІТП, контроль за включенням, проведення налаштування автоматики ІТП, за необхідності чистка фільтрів, усунення підтікань на елементах ITП); періодичний (1 раз в день) огляд системи автоматики та обладнання приладів автоматики (КПП і А) системи опалення індивідуального теплового пункту та насосної станції системи водопостачання; підготовка звітів 1 раз на квартал щодо стану роботи обладнання та параметрів енергоспоживання (за необхідності).

В цьому ж технічному завданні вказано, що за необхідності відбувається виконання позапланових робіт, пов`язаних з виходом з ладу компонентів індивідуального теплового пункту або повторного запуску системи опалення та водопостачання після виконання ремонтних робіт зовнішніх або внутрішніх мережах водо-теплопостачання ремонтних чи налагоджувальних робіт; витрати на запасні частини оплачуються додатково.

Таким чином суд констатує, що цим договором позивач найняв спеціаліста з обслуговування теплового пункту та насосної станції. Замовник і виконавець встановили фіксовану ціну послуг, як 4000,00 грн щомісячно. Відповідно до наявного у матеріалах справи оригіналу акту звіряння взаємних розрахунків між позивачем та ФОП Нізамовим Альбертом Ахметовичем, позивач дійсно регулярно переказував виконавцю відповідну суму, що визначена договором.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на положення укладеного між ним та відповідачем договору № 28-01/03. В силу пункту 2.2.1 саме на позивача покладено обов`язок утримувати технологічне обладнання індивідуального теплового пункту та насосної станції у належному технічному стані відповідно до вимог чинних нормативних актів. Пунктом 3.5 цього ж договору передбачено, що сторони не мають права передавати зобов`язання за цим договором третім особам.

Отож, укладаючи договір № 2 про надання послуг з обслуговування обладнання ІТП та насосної станції, позивач фактично передав свої обов`язки за договору № 28-01/03 визначені пунктом 2.2.1 на іншу особу, всупереч положенням укладеного між ним та відповідачем правочину. Окрім того, передання цих обов`язків не відбулось безоплатно, а вимагає необхідності сплачувати третій особі фіксовану суму. Суд розуміє необхіність залучення для обслуговування фахівця у відповідній технічній сфері, але при цьому кожна зі сторін договору повинна керуватися основними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Судом враховано те, що відповідно до технічного завдання договору № 2 виконавець у разі необхідності виконує позапланові ремонтні та налагоджувальні роботи. В той же час, до суду не надано підтвердження того, що виконавець дійсно надавав за час дії договору позивачу послуги, які носили характер ремонтних робіт. Також позивачем не надано доказів про випадки на об`єкті аварійних ситуацій або виходу з ладу обладнання, які могли б породити потребу у ремонтних роботах чи роботах з ліквідації аварійних наслідків.

Оскільки позивачем наведено свої твердження про те, що ремонт - є фактичним обслуговуванням об`єкта, суд вважає за можливе навести власне бачення цього поняття та його співвідношення з наведеними у договорах умовами. Суд переконаний, що ремонтом мають бути саме такі роботи, в яких є потреба. Безцільне проведення регулярного ремонту обладнання без належного підтвердження реальної необхідності є економічно недоцільним для будь якої організації чи особи. Також суд звертає увагу позивача, що обслуговування обладнання є ширшим поняттям ніж ремонт обладнання. В той же час, суд погоджується з позицією позивача щодо того, що ремонт може включати комплекс заходів спрямованих на повне або часткове відновлення об`єкта чи підтримання його в робочому стані. Системність та необхідність таких заходів має індивідуально встановлюватися фахівцями. Лише у виключних випадках потреба у ремонті спеціального обладнання може бути зрозумілою для стороннього спостерігача.

Слід зазначити, що договором № 28-01/03 визначено, що за необхідності відповідач має право перевірити правильність розрахунків вказаних у цьому договорі платежів. Зважаючи на те, що за словами відповідача позивач не надавав товариству доказів понесення фактичних витрат на ремонтні роботи, таких доказів також не надано суду, суд констатує недотримання позивачем встановленого порядку, що узгоджено у главі 3 договору № 28-01/03 (витрати та порядок розрахунків). Такі послуги як налаштування автоматики, запуск системи опалення, огляд системи автоматики та обладнання, підготовка звітів не можуть розцінюватися як ремонтні роботи, оскільки не пов`язані з виходом з ладу системи та підтриманні її в технічно справному стані шляхом виконання ремонтних робіт.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі, якби сторонами у пункті 2.2.2 не було узгодженого такого детального переліку того, що ж відноситься до витрат сторони на утримання індивідуального теплового пункту та насосної станції, не було покладено саме на позивача обов`язку утримувати обладання у належному технічному стані, суд міг би розцінювати будь-які оплатні послуги надані сторонніми організаціями щодо обслуговування, перевірки, фарбування, заміни обладнання, внесення показників, регулярного налаштування насосної станції та інше, як витрати по утриманню об`єкту. Однак, як вказано вище, договором все ж наведені чіткі межі тих витрат, які мають відшкодовуватися відповідачем, а також обов`язок позивача утримувати технологічне обладнання у належного технічному стані та узгоджена договором відсутність у сторін права передавати свої зобов`язання іншим сторонам. Таким чином, позивач, звертаючись з позовом намагається частково перекласти свій обов`язок по утриманню майна в належному стані на відповідача.

Враховуючи те, що позивачем не надавалося до суду деталізованого переліку виконаних за договором № 2 від 01.09.2021 робіт, беручи до уваги подвійну природу робіт за цим договором, що поділяється на регулярні (обслуговування, налаштування обладнання) та позапланові (ремонтні чи налагоджувальні роботи), суд констатує повну недоведеність фактично проведених ремонтних робіт за договором № 2 від 01.09.2021.

Визначення правової природи договору, як правочину, нерозривно пов`язано з оцінкою дій сторін, направлених на набуття (зміну, припинення) ними певних прав та обов`язків. Досліджуючи дійсні правовідносини сторін суди повинні проаналізувати його правову природу (суть умов договору) та ті дії, які сторони мали вчинити або вчинили на виконання зобов`язань, їх відповідність умовам договором.

Оцінюючи в сукупності умови договору, суд вважає, що він був укладений з метою відшкодування відповідачем витрат на утримання теплового пункту та насосної станції (що включає також ремонт обладнання), але не витрат на обслуговування об`єкту, що є прямим обов`язком позивача, який не може бути покладений на когось іншого. Сторонами не обумовлювалась можливість перерахунку грошових коштів за здійснення позивачем своїх обов`язків щодо обслуговування об`єкту. Відшкодування включає лише узгоджений перелік

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд повністю відмовляє у задоволенні позову.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз