ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"24" травня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/543/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрації морського порту Чорноморськ)
до відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про стягнення 27892301,5 грн
за участю представників
від позивача - Тодорашко А.В.
від відповідача - Чабан І.А.
До суду надійшла позовна заява Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про стягнення 27892301,50 грн заборгованості за договором № 8-Пп-ЧФ-22 від 18.01.2022 постачання теплової енергії, з яких - 19472394,02 грн основного боргу, 4389580,92 грн втрат від інфляції, 3503110,32 грн пені та 527216,24 грн 3% річних.
Ухвалою від 13.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.03.2023 о 12-30.
Відповідач відповідно до поштового повідомлення отримав ухвалу 20.02.2023.
З огляду на викладене, останнім днем для подання відзиву був 07.03.2023.
09.03.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1000грн з посиланням на його скрутний фінансовий стан, воєнний стан в країні та відсутність збитків позивача. Зазначене клопотання відповідач направив поштою 06.03.2023, у встановлений для подання відзиву строк. До клопотання додано докази надсилання його позивачу.
Ухвалою від 15.03.2023 відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача.
05.04.2023 до суду надійшли заперечення позивача щодо клопотання відповідача про зменшення пені.
Ухвалою від 07.04.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 24.05.2023. Зазначену ухвалу направлено на електронну пошту відповідача.
Відповідач в засідання не прибув.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд
Між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (споживача, відповідач) ) було укладено Договір постачання теплової енергії № 8-Пп-ЧФ-22 від 18.01.2022 (а.с. 11-17), за умовами якого постачальник бере на себе зобов`язання поставляти споживачеві через свої теплові мережі теплову енергію у вигляді гарячої води в необхідних йому обсягах відповідно до обсягів поставки (додаток 1), а споживач зобов`язується сплачувати отриману теплову енергію згідно встановленої вартості у строки, передбачені договором (п. 1.1).
Права та обов`язки Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за Договором реалізує Чорноморська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ).
Відповідно до п. п.2.1. Договору теплова енергія поставляється на такі потреби споживача: опалення, теплова вентиляція - у період опалювального сезону, гаряче водопостачання - протягом року.
Вартість 1 Гкал теплової енергії, що вироблена на котельнях постачальника, враховуючи передачу мережами, на дату укладення Договору становить 3 037, 36 грн. без урахування ГІД В, який нараховується згідно чинного законодавства України.
Згідно з п.3.3. Договору розмір нарахувань за теплову енергію змінюється Постачальником в порядку та спосіб, що визначений чинними нормативно-правовими актами. На дату укладання Договору, сторони керуються постановою КМУ від 10.11.2021 № 1209.
Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 4.1. Договору).
Протягом 2-х робочих днів після закінчення розрахункового періоду Постачальник складає відомість споживання теплової енергії, яка підписується уповноваженими представниками сторін (п. 4.2).
Строк договору - з моменту підписання і до 31.12.2022 (п. 13.1).
За даними Відомостей споживання теплової енергії кількість/об`єм споживання теплової енергії на об`єктах ДП «МТП «Чорноморськ» становив:
- у січні 2022 року - 1 092,8767 Гкал;
- у лютому 2022 року - 929,5491 Гкал;
- у березні 2022 року-100,5213 Гкал;
Згідно умов Договору (п.4.6.) Замовник отримує рахунок на передплату (авансовий платіж) на наступний розрахунковий період у розмірі планового обсягу споживання теплової енергії, вказаного у додатку 1 до Договору. Авансовий платіж підлягає оплаті не пізніше 25-го числа місяця за який виставлено рахунок. Споживач щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, здійснює доплату різниці між сумою виставленого остаточного рахунку та сумою авансу.
Для оплати вартості наданих в січні- березні 2022 році послуг з постачання теплової енергії ЧФ ДП «АМПУ» було виставлено ДП «МТП «Чорноморськ» наступні рахунки:
№ КМ/534 від 31.01.2022 на суму 12 224 907,18 грн.;
№ КМ/2683 від 28.02.2022 на суму 6 654 130,79 грн.;
№ КМ/2976 від 31.03.2022 на суму 662 787,31 грн. (17.11.2022 сплачено частково у сумі 69 431,26 грн. Залишок боргу складає - 593 356,05 грн.)
Відповідно до п. 6.3. Договору Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати за надані послуги в обсягах і в терміни, які передбачені цим Договором.
Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами дійсного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності з положеннями ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Однак, відповідач вищезазначені рахунки не сплатив, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість у сумі 19 472 394,02 грн.
Відповідач доказів сплати 19472394,02 грн станом на день розгляду справи не надав, а також не надав заперечень щодо зазначеної суми боргу. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 19 472 394,02 грн основного боргу підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи прострочення сплати відповідачем вартості отриманої теплової енергії позивач просить стягнути з відповідача 4389580,92 грн втрат від інфляції та 527216,24 грн 3% річних, нарахованих станом на 27.01.2023.
Перевіривши розрахунок інфляційних та річних, здійснений позивачем (а.с. 3), суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, тому позовні вимоги про стягнення 4389580,92 грн втрат від інфляції та 527216,24 грн 3% річних підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення 3503110,32 грн пені, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.
Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).
Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно з п. 8.4 Договору, за прострочення грошових зобов`язань за цим договором споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день прострочення оплати від суми боргу.
Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с. 3), суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, тому позовні вимоги про стягнення 3503110,32 грн пені підлягають задоволенню.
Щодо клопотання відповідача про зменшення пені до 1000грн, то суд зазначає наступне.
За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст.ст. 549-552 ЦК.
У постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 зазначено, що на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань.
Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмується (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
Поняття «значно» та «надмірно», які використовуються у статтях 551 ЦК України та 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.
Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідностаттею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):
- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);
- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;
- тривалість прострочення виконання;
- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;
- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);
- поведінку кредитора;
- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);
- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;
- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);
- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236-238 ГПК).
Так, ст. 86 ГПК передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК).
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Відповідач на підтвердження доводів про необхідність зменшення пені до 1000 грн зазначає про введення з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, та про те, що він знаходиться в скрутному фінансовому стані, а збитки позивача відсутні.
Суд з урахуванням того, що наслідки військової агресії російської федерації проти України негативно відображуються на усіх без виключення сферах господарської діяльності та впливають на діяльність суб`єктів господарювання, у т.ч. і позивача, враховуючи, що позивач посилається на невиконання відповідачем частини зобов`язань (січень-березень 2022 року), з метою дотримання балансу інтересів сторін, відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.
Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233-240 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (код 01125672, м. Чорноморськ Одеської області вул. Праці 6) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрації морського порту Чорноморськ) (код 38728418, м. Чорноморськ Одеської області вул. Праці 6) 19472394,02 грн основного боргу, 4389580,92 грн втрат від інфляції, 3503110,32 грн пені та 527216,24 грн 3% річних та 418384,52 грн витрат зі сплати судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29 травня 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова