ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/534/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Дерлі І.І.,

за участю представників сторін:

позивача - Семчук Н.В., Мернова О.О. (самопредставництво),

відповідача-1 - Кобилянський В.А. (адвокат),

відповідача-2 - не з`явився,

третьої особи-1 - не з`явився,

третьої особи-2 - не з`явився,

третьої особи-3 - не з`явився,

третьої особи-4 - не з`явився,

третьої особи-5 - не з`явився,

третьої особи-6 - не з`явився,

третьої особи-7 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпровської міської ради

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2023 (у складі колегії суддів: Мороз В.Ф. (головуючий), Чередко А.Є., Коваль Л.А.)

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2022 (суддя Ніколенко М.О.)

за позовом Дніпровської міської ради

до: 1. Публічного акціонерного товариства "Озеленитель",

2. Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1. Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради,

2. Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

3. ОСОБА_1 ,

4. ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

1. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна,

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрізберріз",

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сморком"

про припинення права постійного користування землею, скасування державної реєстрації земельних ділянок, державної реєстрації права постійного користування,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог

1.1. Дніпровська міська рада (далі - Позивач, Міськрада) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Озеленитель" (далі - Відповідач-1, ПАТ "Озеленитель") та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - Відповідач-2, Держгеокадастр) про:

- припинення права постійного користування землею ПАТ "Озеленитель", яке виникло на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 26.03.1993, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 216;

- скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі з виключенням відомостей щодо кадастрових номерів: :09:150:0107, :09:167:0313, :08:492:0142, :08:492:0017, :08:492:0015, :08:156:0064, :08:090:0046 з одночасним припиненням усіх речових прав зареєстрованих щодо таких земельних ділянок;

- скасування державної реєстрації права постійного користування за ПАТ "Озеленитель" на земельні ділянки з кадастровими номерами:

- :09:150:0107, площею 142,0 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60470474 від 20.09.2021, номер запису про інше речове право 44054152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 020);

- :09:167:0313, площею 35,41 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 59714122 від 06.08.2021, номер запису про інше речове право 43376285, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- :08:492:0142, площею 10,0365 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60576021 від 24.09.2021, номер запису про інше речове право 44147761, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 020);

- :08:492:0017, площею 51,1672 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60023440 від 26.08.2021, номер запису про інше речове право 43653836, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -101);

- :08:492:0015, площею 55,8363 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60023551 від 26.08.2021, номер запису про інше речове право 43653969, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- :08:156:0064, площею 24,04 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 62375648 від 17.12.2021, номер запису про інше речове право 45741351, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2020);

- :08:090:0046, площею 0,36 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 59911164 від 18.08.2021, номер запису про інше речове право 43553722, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказаний Державний акт на право постійного користування землею, державна реєстрація земельних ділянок та подальша реєстрація на його підставі права постійного користування земельними ділянками за ПАТ "Озеленитель" є такими, що порушують інтереси Дніпровської міської територіальної громади та суперечать вимогам чинного законодавства.

За твердженням Позивача, ПАТ "Озеленитель" не є таким підприємством, яке відповідно до норм статті 92 Земельного кодексу України може набувати право постійного користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності.

Також Позивач зауважив, що Відповідач-1 добровільно уклав договори оренди земельних ділянок та перебував з Позивачем в орендних відносинах близько 15 років.

2. Короткий зміст рішень господарських судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2023 у справі №904/534/22, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

2.2. Господарські суди вказали на відсутність підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, припинення права ПАТ "Озеленитель" постійного користування землею загальною площею 450,78 га, яке виникло на підставі заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017 у справі №206/5662/17 та Державного акту на право постійного користування землею від 26.03.1993.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі Міськрада просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позову.

3.2. Вимоги скарги обґрунтовані неврахуванням господарськими судами попередніх інстанцій висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №911/2867/18 (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою лише посвідчує (оформлює) відповідне право), від 20.01.2021 у справі №318/1724/18 (щодо принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди) та безпідставним врахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі №920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 31.10.2019 у справі №916/1134/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19, від 02.04.2020 у справі №910/7160/19, від 01.07.2021 у справі №910/7029/20, від 31.01.2019 у справі №914/839/18, від 10.10.2018 у справі №907/916/17.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Озеленитель" просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

3.4. ТОВ "Фрізберріз" у письмових запереченнях також просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

4. Обставини встановлені судами

4.1. 23.03.1993 Дніпропетровському орендному підприємству "Облзеленстрой" було видано державний акт на право постійного користування землею №216, який передбачав право постійного користування земельними ділянками площею 117,04, 24,04, 0,36, 10,90 та 60,51 га, всього 450,78 га.

4.2. У подальшому, орендне підприємство "Облзеленстрой" було приватизовано, що підтверджується наказом Регіонального відділення Фонду Держмайна України по Дніпропетровській області №12/66-РП від 16.06.1995.

4.3. План приватизації державного майна Дніпропетровського орендного підприємства "Облзеленстрой" затверджено наказом Регіонального відділення Фонду Держмайна України по Дніпропетровській області №12/95-ПП від 29.09.1995. У пункті 15 якого наведено інформацію про межі, розміри та місцезнаходження земельних ділянок орендного підприємства "Озеленитель".

4.4. Рішенням загальних зборів акціонерів (протокол від 30.12.2010) було змінено найменування товариства з "ВАТ "Озеленитель" на "ПАТ "Озеленитель", згідно якого було отримано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи №061595 від 24.01.2011.

4.5. 15.07.1999 ВАТ "Озеленитель" звернулося до виконуючого обов`язки міського голови Куліченко І.І. із проханням дати вказівку Управлінню земельних ресурсів провести реєстрацію у Державному земельному кадастрі, земельних ділянок, які займає ВАТ "Озеленитель".

4.6. Рішенням Виконавчого комітету Міськради №3466 від 20.12.2001 затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та надано ПАТ "Озеленитель" земельну ділянку площею 0,5721 га в оренду на 15 років, на підставі чого 12.02.2002 було укладено договір оренди.

4.7. Рішенням сесії XXIV скликання Дніпропетровської міської ради №153/5 від 18.12.2002 затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передано три земельних ділянки площею 5,2545 га і площею 27,3785 га ПАТ "Озеленитель" в оренду на 15 років.

Пунктом 6 рішення №153/5 від 18.12.2002 визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею №216 від 23.03.1993.

4.8. Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що між Міськрадою (орендодавець) та ВАТ "Озеленитель" (орендар) були укладені договори:

- від 10.09.2003 оренди земельної ділянки з кадастровим №:09:150:0002 площею 94,9955 га;

- від 19.03.2003 оренди земельної ділянки площею 12,3753 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Островського, 26;

- від 10.09.2003 оренди земельної ділянки з кадастровим №:09:150:0003 площею 85,9105 га;

- від 10.09.2003 оренди земельної ділянки з кадастровим №:09:167:0044 площею 37,0923 га;

- від 16.05.2003 оренди земельної ділянки з кадастровим №:08:492:0016 площею 9,5680 га;

- від 14.02.2003 оренди земельної ділянки площею 11,4652 га, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Островського, 26;

- від 10.09.2003 оренди земельної ділянки з кадастровим №:08:492:0015 площею 55,8363 га;

- від 16.05.2003 оренди земельної ділянки з кадастровим №:08:492:0017 площею 51,1672 га.

4.9. В процесі формування та перереєстрації вищезазначеним земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери: :09:150:0107, :09:167:0313, :08:492:0142, :08:492:0017, :08:492:0015, :08:156:0064, :08:090:0046.

4.10. Відповідно до рішень Дніпропетровської міської ради №151/10 від 18.06.2003, №153/7 від 26.02.2003, №153/5 від 18.12.2002, такі земельні ділянки були передані в оренду строком на 15 років.

4.11. З урахуванням положень пунктів 2.1 договорів оренди, строк оренди спірних земельних ділянок завершився 18.06.2018, 18.12.2017, 26.02.2018 відповідно.

4.12. Строк дії таких договорів оренди сторони не продовжували та нових договорів оренди спірних земельних ділянок не укладали.

4.13. Також суди встановили, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017 у справі №206/5662/17 задоволено позов ОСОБА_3 до Міськради, третя особа - ПАТ "Озеленитель" та скасовано пункт 6 рішення Міськради №153/5 від 18.12.2002 і поновлено чинність державного акту на право постійного користування землею №216 від 23.03.1993.

4.14. У подальшому, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Мариною Вячеславівною на підставі копії вищевказаного Державного акту, заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017 у справі №206/5662/17 та витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки за ПАТ "Озеленитель" було зареєстровано право постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами:

- :09:150:0107, площею 142,0 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60470474 від 20.09.2021, номер запису про інше речове право 44054152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 020);

- :09:167:0313, площею 35,41 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 9714122 від 06.08.2021, номер запису про інше речове право 43376285, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- :08:492:0142, площею 10,0365 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60576021 від 24.09.2021, номер запису про інше речове право 44147761, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 020);

- :08:492:0017, площею 51,1672 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60023440 від 26.08.2021, номер запису про інше речове право 43653836, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -101);

- :08:492:0015, площею 55,8363 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 60023551 від 26.08.2021, номер запису про інше речове право 43653969, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- :08:156:0064, площею 24,04 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 62375648 від 17.12.2021, номер запису про інше речове право 45741351, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2020);

- :08:090:0046, площею 0,36 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 59911164 від 18.08.2021, номер запису про інше речове право 43553722, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі, відзиві та запереченнях на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

5.2. Статтею 92 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на момент вирішення спору) визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

5.3. Отже, за загальним правилом право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

При цьому, статтею 141 Земельного кодексу України до підстав припинення права користування земельною ділянкою віднесено, зокрема, добровільну відмову від права користування земельною ділянкою.

5.4. Суд враховує, що пунктом 6 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2005 переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Водночас, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005, пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Мотивуючи своє рішення Конституційний Суд України вказав на те, що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ, яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею), виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

5.5. В такий спосіб, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Вказаний правовий висновок є усталеним та неодноразово підтверджувався Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №906/620/19, від 31.01.2019 у справі №914/839/18.

5.6. Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.

Схожа правова позиція також є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.

5.7. В контексті доводів скаржника щодо необхідності врахування при розгляді цієї справи обставин стосовно подальшого формування земельних ділянок, Суд зазначає, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

5.8. Одним з ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, яка знаходить своє втілення в їх вільному волевиявленні, що спрямоване на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями, зокрема, статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.9. Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час укладення договорів оренди, на які посилається Позивач у цій справі) встановлено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

Відповідно ж до статті 18 цього Закону укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу підписом повноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Один зареєстрований примірник договору зберігається в органі, який здійснив його реєстрацію. Порядок та органи, що здійснюють державну реєстрацію, визначаються Кабінетом Міністрів України.

5.10. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі" (в редакції чинній на час укладення договорів оренди) передбачалося, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

5.11. Враховуючи наведені правові норми, а також встановлені судами обставини Верховний Суд вважає, що з моменту державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, у спосіб та з дотриманням вимог статей 11, 627 Цивільного кодексу України, статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі", статей 141, 142 Земельного кодексу України, відбулось переоформлення права постійного користування на строкове право оренди, тобто офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення у Відповідача-1 права оренди земельних ділянок.

Така трансформація правових відносин користування є об`єктивним наслідком волевиявлення сторін та наслідком їх свідомих дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №911/2867/18 на яку посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження.

5.12. Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №911/2069/18 з моменту набуття права оренди земельної ділянки припиняється право постійного користування цією земельною ділянкою, оскільки Земельний кодекс України не передбачає можливості одночасного існування декількох правових титулів щодо об`єкта земельних відносин.

Зазначені правові висновки є актуальними для правовідносин, що встановлені у цій справі, однак, судами попередніх інстанцій вищенаведеного враховано не було, що призвело до передчасних висновків.

5.13. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову у даній справі суди зазначили, зокрема, про те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення Відповідача-1 із заявою про добровільну відмову від права постійного користування земельними ділянками.

5.14. Проте, вирішуючи даний спір суди в першу чергу мали б взяти до уваги усталену практику відносин між сторонами, подальшу їх поведінку та інші обставини, що мають значення, оскільки одним з основних завдань судів при вирішенні спору є індивідуалізація абстрактних приписів норми права стосовно поведінки конкретних суб`єктів у конкретних життєвих обставинах. Судове рішення є логічним висновком з аналізу встановлених фактів та юридичних підстав.

5.15. В такий спосіб поведінка учасників спірних правовідносин, зокрема Відповідача-1, який звертався саме за оформленням договорів оренди спірних земельних ділянок, жодним чином не оскаржував дій Позивача спрямованих на переоформлення юридичних титулів, а також протягом тривалого періоду здійснював землекористування на праві оренди, однак всупереч своїй поведінці в подальшому здійснив за собою державну реєстрацію права постійного користування за собою залишилася поза оцінкою судів у цій частині.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово наголошував (з урахуванням конкретних обставин справи) про необхідність врахування поведінки учасників спору з точку зору з її відповідності принципу добросовісності.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається.

5.16. Як вже зазначалось вище та це було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій державним актом на право постійного користування землею №216 від 23.03.1993 було передбачено право постійного користування земельними ділянками з відповідними площами сумарно 450,78 га.

5.17. Відповідно до абзаців 1-3 пункту 2 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

5.18. Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

5.19. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина четверта статті 79-1 Земельного кодексу України).

5.20. Згідно з частиною шостою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

5.21. Відповідно до частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок.

5.22. Поряд з цим, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на доводи скаржника про те, що у процесі оформлення орендних правовідносин мало місце формування нових земельних ділянок як об`єктів цивільних прав з присвоєнням їм коду ДЗК/кадастрового номеру, у деяких випадках із зміною площі цих земельних ділянок та формуванням з однієї земельної ділянки, зазначеної у державному акті двох або навіть трьох нових земельних ділянок, а отже не встановили як момент формування земельних ділянок стосовно яких було проведену державну реєстрацію, так і наявності (з урахуванням системного аналізу правових приписів наведених у пунктах 5.17 - 5.21 цієї постанови) у особи права на отримання сформованих земельних ділянок на праві постійного користування.

5.23. Дослідження цих обставин є необхідним для встановлення того: а) чи існували на момент звернення до суду із позовом та розгляду справи судами, земельні ділянки, право на які посвідчується вищезазначеним державним актом, з урахуванням суб`єкта якому його було видано? б) а також, у випадку встановлення, що зареєстровані земельні ділянки є новими об`єктами нерухомого майна, як об`єкти цивільних прав, чи були правові підстави для їх державної реєстрації за Відповідачем-1?

5.24. Однак, судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень наведеного враховано не було, вказані обставини належним чином не досліджено.

5.25. Крім того, зазначаючи про наявність у ПАТ "Озеленитель" права постійного користування землею, поза увагою господарських судів попередніх інстанцій залишились обставини зміни організаційно-правової форми Відповідача-1.

При цьому судами також не з`ясовано чи приймалось відповідне рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі ПАТ "Озеленитель" права постійного користування спірними земельними ділянками.

До того ж відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №911/2867/18 державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не є дією, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав на обов`язків, з нього не виникають та не можуть виникнути цивільні права та обов`язки, оскільки актом лише оформлюється відповідне право, яке виникає внаслідок правочину чи акта індивідуальної дії.

5.26. Щодо посилання судів попередніх інстанцій на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017 у справі №206/5662/17, судова колегія звертає увагу, що вказаним судовим рішенням не вирішувалось питання щодо реєстрації речових прав на земельні ділянки із кадастровими номерами :09:150:0107, :09:167:0313, :08:492:0142, :08:492:0017, :08:492:0015, :08:156:0064, :08:090:0046.

Відповідно до резолютивної частини цього рішення скасовано пункт 6 рішення Дніпропетровської міської ради №153/5 від 18.12.2002 та поновлено чинність державного акту на право постійного користування землею №216 від 23.03.1993 року.

При цьому ПАТ "Озеленитель" у справі №206/5662/17 було залучено в якості третьої особи, а отже виходячи з предмету, підстав позову та з урахуванням обставин справи, що розглядається, а також вимог глави 5 "Докази та доказування", зокрема, статей 74, 75 Господарського процесуального кодексу України, судам необхідно було надати правову оцінку діям Відповідача-1 щодо здійснення реєстраційних дій в умовах наявного спору про право.

5.27. В такий спосіб висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що користування спірними земельними ділянками Відповідачем-1 здійснюється на передбачених законом підставах, не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним відповідно до норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

5.28. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.29. Разом з тим, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, вони зазначеним критеріям не відповідають, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

6.2. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

6.4. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, водночас суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

6.5. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити наявні у справі докази і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2023 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2022 у справі № 904/534/22 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв
Судді І. Берднік
В. Суховий