ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 травня 2023 року Справа № 903/319/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АРЦТ Плюс ЛТД, м. Рівне

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Пік Нерухомість, м. Луцьк

про стягнення 505 306 грн. 52 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

27.03.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю АРЦТ Плюс ЛТД до Товариства з обмеженою відповідальністю Пік Нерухомість про стягнення 505 306 грн. 52 коп., з яких: 437 068 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 68 237 грн. 59 коп. 3% річних та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем рішення суду про стягнення коштів, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим позивачем донараховано інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою суду від 28.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 31.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 86).

Строк для подання відзиву по 17.04.2023.

17.04.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Зазначає, що дана справа не є малозначною, оскільки ціна позову 505 306 грн. 00 коп. фактично може призвести до банкрутства товариства. Обраний позивачем спосіб захисту полягає не тільки в нарахуванні інфляційних втрат, 3% річних та судових витрат, а й витрат на правову допомогу. При цьому позивачем заявлено до стягнення 7 594 грн. 83 коп. судового збору та включено таку ж суму до витрат на правову допомогу (віртуальний судовий збір, який ніби то сплачено представником позивача), що може призвести до подвійного стягнення судового збору. Просить врахувати кількість справ (третє провадження) за участю сторін. Зазначає, що відповідачем будуть ініційовані клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб - приватного виконавця, виклик його для допиту у якості свідка з метою спростування незаконних вимог позивача, призначення економічної експертизи для визначення розміру ціни позову.

Ухвалою суду від 18.04.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Пік Нерухомість про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

18.04.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача про відмову у позові (а.с. 103).

Ухвалою суду від 19.04.2023 відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Пік Нерухомість від 18.04.2023 залишено без розгляду (а.с. 108).

20.04.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки позовну заяву підписано не уповноваженою особою. Зазначає, що позивачем укладено договір про надання юридичних послуг від 02.10.2020 з ТОВ «Юридична компанія «Форс Лекс». Згідно умов договору він укладений строком на 1 рік з правом пролонгації на цей самий строк. Оскільки договором не передбачено порядок пролонгації, додаткова угода про пролонгацію відсутня, дія договору закінчилась 02.10.2021. Крім того, позивачем договір укладено з ТОВ «Юридична компанія «Форс Лекс», а не з адвокатом Полуніною К.А., повноваження якої мали б бути належним чином підтверджені. Згідно чинного законодавства в Україні допускається адвокатська діяльність адвокатом індивідуально, у формі адвокатського бюро та об`єднання. Адвокат не може здійснювати адвокатську діяльність у формі ТОВ. Договір про надання правової допомоги, укладений саме з Полуніною К.А., відсутній. Клопотання просить розглядати в судовому засіданні з участю представника відповідача.

Згідно ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Позовна заява ТОВ «АРЦТ Плюс ЛТД» підписана представником товариства Полуніною К.А., яка діє на підставі ордеру, виданого товариством 23.03.2023. Повноваження адвоката не обмежуються.

Враховуючи вище викладене, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 28.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 18.04.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Пік Нерухомість про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Розгляд клопотання про залишення позову без розгляду в окремому судовому засіданні ГПК України не передбачено.

Клопотання про поновлення строку для подання відзиву на адресу суду не надходило.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки (але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі), призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/770/20 від 03.03.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021, розірвано попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, укладений між ТОВ Пік Нерухомість та ТОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028. Стягнуто з ТОВ ПІК НЕРУХОМІСТЬ на користь ТОВ АРЦТ ПЛЮС ЛТД суму подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028 в сумі 1 365 500,00 грн. та судовий збір в сумі 23 635,50 грн.

На виконання рішення суду видано наказ від 07.07.2021 №903/770/20-1.

Ухвалою Верховного Суду від 02.11.2021 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.03.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.202 у справі № 903/770/20 повернуто скаржнику.

14.07.2021 приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу Господарського суду Волинської області від 07.07.2021 №903/770/20-1, арешт майна боржника (а.с. 59-62).

Станом на 22.03.2023 виконавче провадження триває, сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом становить 1 365 500 грн. 00 коп., що підтверджується інформацією про виконавче провадження та не спростовано відповідачем (а.с. 63-65).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

На підставі рішення Господарського суду Волинської області у справі №903/770/20 від 03.03.2021, з дня набрання ним чинності, виникло грошове зобов`язання відповідача щодо сплати подвійного розміру отриманого авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. за реєстровим №2028, в сумі 1 365 500,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб і за загальним правилом забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного суду України від 18.10.2017 № 910/8318/16).

Верховний Суд у постанові від 31.05.2018 у справі № 902/330/17 зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, відповідач мав обов`язок сплатити заборгованість згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили 24.06.2021 та досі не виконано.

Згідно мотивувальної частини рішення №903/770/20 від 03.03.2021 зобов`язання повернути подвійний розмір отриманого авансу передбачено п. 4.1 попереднього договору.

Суд здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що нараховані позивачем 437 068 грн. 93 коп. інфляційних втрат за період з 01.07.2021 по 31.01.2023 та 68 237 грн. 59 коп. 3% річних за період з 01.07.2021 по 28.02.2023 арифметично правильні, підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 7 579 грн. 60 коп. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пік Нерухомість» (пр. Соборності, буд. 24, кв. 40, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЦП ПЛЮС ЛТД» (вул. 16 липня, м. Рівне, )

- 68 237 грн. 59 коп. 3% річних, 437 068 грн. 93 коп. інфляційних втрат та 7 579 грн. 60 витрат по сплаті судового збору, а всього: 512 886 грн. 12 коп. (п`ятсот дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість грн. 12 коп.).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук