ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення заяви

31.05.2023 Справа № 917/789/23

Суддя Паламарчук В.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулася до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023р., справі присвоєно єдиний унікальний номер 917/789/23 та визначено головуючим у справі суддю Паламарчука В.В.

Ухвалою суду від 22.05.2023р. подану заяву залишено без руху, встановлено заявнику строк 3 дні з дня вручення цієї ухвали на усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а саме шляхом надання:

- конкретизований список усіх кредиторів боржника із зазначенням щодо кожного кредитора окремо загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) з відображенням періоду виникнення зобов`язання;

- докази (договори, квитанції, банківські виписки тощо), що підтверджують суми усіх заявлених грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором;

- заповнену належним чином декларацію про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства або докази на підтвердження наявності підстав для зазначення "Член сім`ї не надав інформацію";

- доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у загальному розмірі 40260,00 грн.

Через систему "Електронний суд" 26.05.2023р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 (вхід. №6693) про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Так, на виконання вимог ухвали Господарського суду Полтавської області від 22.05.2023р. про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявником було надано пояснення проти кожного аргументу суду, що слугував залишенню заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху.

Дослідивши подані заявником пояснення, суд дійшов висновку про повернення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 без розгляду з огляду на наступне.

Недоліки, зазначені в ухвалі від 22.05.2023р., не усунуті, оскільки належних доказів (договорів, квитанцій, банківських виписок тощо), що підтверджують суми грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором суду так і не надано.

Так, за заявою ОСОБА_1 вона має заборгованість перед 14 кредиторами, яка за її підрахунками становить приблизно більше 285 172,58 грн.

Однак, як до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, так і до заяви про усунення недоліків не додано договорів з усіма кредиторами.

Також, у заяві про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявник стверджує, що він не володіє всіма кредитними договорами на підставі яких виникла заборгованість, оскільки вони знаходяться у кредиторів, і жодних договорів чи інших виникнення зобов`язання не отримував.

Вказане не може бути прийняте судом як належний доказ надання конкретизованого переліку кредиторів, оскільки відсутність доказів наявності первісної документації, на підставі якої виникла заборгованість та суми такої заборгованості позбавляє можливості суду надати оцінку щодо права боржника звернутись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ч.2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд критично ставиться до твердження боржника, що розмір заборгованості підтверджує роздруківка з Українського бюро кредитних історій, оскільки вказаний витяг не може бути допустимим доказом наявності грошових вимог в силу ст. 77 ГПК України, так як обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, суд враховує й загальновживаний підхід до відповідності інформації, наявної у конкретному документі, відомостям, на підставі яких він складений, а саме шляхом його підписання відповідальною посадовою особою, а отже, роздруківка кредитного звіту, яка надана Заявником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, а тому не може сприйматися належним доказом наявності кредитних договорів, на підставі яких виникла заборгованість у сумі 285 172,58 грн. Крім того, як зазначає заявник, ця сума приблизна.

Суд зазначає, що Кодекс України з процедур банкрутства визначає обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Метою законодавця при запровадженні процедури банкрутства фізичних осіб було створення правового механізму, який дозволить фізичній особі - боржнику відновити її задовільний фінансовий стан через механізм погашення всіх існуючих боргів, що реалізується в тому числі шляхом реструктуризації зобов`язань.

Передумовою звернення фізичної особи - боржника до господарського суду із відповідною заявою та намір кінцевого результату є повне відновлення платоспроможності такої особи.

Отже, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність фізична особа - боржник повинна розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст.ст. 76 - 77 Господарського процесуального кодексу України, що також передбачено п.п. 3, 14 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

У даному випадку заявником наведено підстави, передбачені ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та самостійно визначено суми грошових вимог за правочинами, копії яких не надано до матеріалів справи, тобто не підтверджено належними доказами підстави звернення із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність. Наведене, в свою чергу, унеможливлює для господарського суду здійснити перевірку обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясувати наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Слід зауважити, що перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства).

При цьому, питання щодо призначення підготовчого засідання господарського суду, в якому перевіряється наявність підстав визначених ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства та приймається рішення про відкриття справи про неплатоспроможність або відмову у відкритті справи вирішується судом виключно після прийняття заяви про неплатоспроможність та лише у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У даному ж випадку звертаючись до господарського суду із заявою про неплатоспроможність заявник вказував про наявність у нього прострочених зобов`язань перед кредиторами приблизно у розмірі 285 172,58 грн., однак в порушення вимог ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства заявником не надано документального підтвердження наявності, а також строку виконання зобов`язань. Тобто, заявником не додано належних доказів, що підтверджують обставини, викладені ним у вказаній заяві.

Також, всупереч п.12 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства боржником не надано доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Посилання заявника на п. 37 Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/726/20 від 19.11.2020р. щодо можливості укладання між боржником (фізичною особою) та арбітражним керуючим угоди про відстрочення оплати його винагороди є безпідставним, оскільки зміст угоди та розмір винагороди не відповідають приписам Кодексу України з процедур банкрутства про що зазначено в ухвалі суду від 22.05.2023р.

Крім того, у заявника відсутня спроможність мирного врегулювання питання оплати послуг арбітражного керуючого шляхом укладення відповідного договору, оскільки судом встановлено, що в плані реструктуризації поданому боржником зазначено, що доходи боржника за місяць складають - 11016,94 грн, а витрати на місяць складають - 14683,00 грн. В зв`язку з чим боржник в поданому плані реструктуризації пропонує суму для погашення вимог кредиторів - мінус 3666,06 грн.

Наявність на розгляді суду заяви про неплатоспроможність ОСОБА_1 є додатковим непрямим доказом неможливості врегулювання боржником своїх фінансових боргових зобов`язань самостійно.

У п. 3.1 Договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 27.01.2023р. зазначено, що оплата послуг керуючого реструктуризацією становить 20130,00грн за весь строк виконання повноважень арбітражного керуючого, починаючи з дати його призначення та до моменту прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення про встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією.

ОСОБА_1 вносить (перераховує) оплату рівними частинами протягом 10 місяців у сумі 2013,00 грн. щомісячно на депозитний рахунок суду в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність (п. 3.3 Договору).

Однак, абзацами 5-7 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що право вимоги основної винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Із наведеного вбачається, що право вимоги сплати основної винагороди арбітражного керуючого за виконання покладених на нього повноважень є беззастережним, здійснюється за рахунок коштів авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень, в той час, як Договором визначено, що боржник зобов`язаний перерахувати іншу частину винагороди на депозитний рахунок господарського суду Полтавської області до введення господарським судом процедури погашення боргів. Вказаний пункт договору в частині строку перерахування коштів до введення господарським судом процедури погашення боргів, ставить під сумнів виплату основної винагороди арбітражному керуючому в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень, оскільки процедура погашення боргів може бути введена не пізніше як через 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, так і зовсім може бути не застосована в даній справі.

Надану заявником угоду про розстрочення сплати винагороди арбітражному керуючому від 27.01.2023р., суд не приймає як належний доказ виконання обов`язку щодо авансування основної винагороди керуючому реструктуризацією

З огляду на вищезазначене, враховуючи основні засади господарського судочинства, суд вважає, що надані заявником документи щодо врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази здійснення авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Крім того, до заяви не додано заповнену належним чином декларацію про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства або докази на підтвердження наявності підстав для зазначення "Член сім`ї не надав інформацію"

Таким чином, боржником недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не усунуто у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ст. 113 Кодексу України з питань банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків заяви повертає її та додані до неї документи без розгляду.

Частиною 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Отже, недотримання заявником приписів ст. 116 КУзПБ та ст. 174 ГПК України, а також не усунення вказаних судом недоліків у встановлений судом строк свідчить у даному випадку про порушення процесуальної дисципліни, яка встановлена національним процесуальним законодавством та тягне за собою застосування наслідків, встановлених статтею 38 КУзПБ та 174 ГПК України - повернення заяви та доданих до неї документів заявнику.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повернення фізичній особі ОСОБА_1 заяви про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність та доданих до неї документів.

Разом з тим, за приписами ч. 3 ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду у встановленому порядку.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 37, 38, 113, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 74, 174, ч.2 ст.232, 233, 234, ч.2 ст. 235,236, 255, 256, 326 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) (вхід. №848/23 від 15.05.2023) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи разом з додатками, подану через систему "Електронний суд" - повернути заявнику.

Додаток: заява з додатками.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання (ст.ст.235, 255-256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Паламарчук В.В.