ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

17 травня 2023 року Справа № 926/4864/22

За позовом Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Чернівецької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці

про визнання права власності на земельну ділянку

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Рогатинчук О.В.

Представники:

від прокуратури Покора К.В.

від позивача Літвін С.М.

від відповідача Лелюк Х.М.

від третьої особи Сідлецький Д.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Чернівецької міської ради, в якій просить суд визнати за державою в особі Міністерства оборони України право власності на земельну ділянку площею 1,5000 га, що за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Ленківська, 4.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 21.07.1987 року № 203/7 «Про відведення земельних ділянок» відповідач взамін спірної земельної ділянки отримав від Чернівецької КЕЧ району земельну ділянку площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03 грудня 2020 року у справі № 926/311/20 визнано незаконним рішення 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 березня 2019 року №1652 Про розгляд звернень юридичних та фізичних осіб щодо надання дозволів на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, що знаходяться в постійному користуванні, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань в частині прийняття підпунктів 9, 9.1, 9.2 про відмову Квартирно-експлуатаційному відділу міста Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: вул. Ленківська, 4, орієнтовною площею 1,5000 га для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України.

Прокурор зазначає, що вказане рішення суду залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 25 травня 2021 року та постановою Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 29 вересня 2021 року.

Зокрема, прокурор вказує, що Верховний суд погодився з висновками судів попередній інстанцій, що земельна ділянка площею 1,5 га по вул. Ленківській, 4 належить до земель оборони державної власності та перебуває у безстроковому користуванні КЕВ м. Чернівці.

Далі прокурор зазначає, що Чернівецька міська рада, незважаючи на постанову Верховного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 926/311/20, рішенням 10 сесії VIII скликання від 07 жовтня 2021 року № 503 «Про відмову юридичним особам щодо надання земельних ділянок в постійне користування» безпідставно відмовила КЕВ м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Зважаючи на це, КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з листом від 18 жовтня 2022 року № 576/1788 з пропозицією передати за актом прийому- передачі в користування КЕВ м. Чернівці спірну земельну ділянку, однак Чернівецька міська рада знову ж таки відмовила.

Водночас, КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької обласної військової адміністрації про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності в постійне площею 1,5000га за адресою вул. Ленківська, 4 у м. Чернівці в постійне користування КЕВ м. Чернівці. Листом від 25 травня 2022 року № 706-р Чернівецькою ОВА КЕВ м. Чернівці надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Однак, Чернівецька міська рада повідомила Чернівецьку обласну військову адміністрацію, що розпорядження начальника Чернівецької обласної військової адміністрації від 25 травня 2022 року № 706-р суперечить прикінцевим та перехідним положенням Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Як вказує прокурор у поданому позові, Чернівецька міська рада вважає спірну земельну ділянку землями комунальної власності, тобто своєю. Чернівецька міська рада підтверджує це своїми намірами звернення до суду з позовом з метою оскарження наданого Чернівецькою ОВА дозволу. Окрім того, факт невизнання Чернівецькою міською радою приналежності спірної земельної ділянки до оборонного відомства, крім листа Чернівецькій ОВА, також підтверджується наміром відповідача передати її на користь третіх осіб.

Оскільки, право держави в особі Міністерства оборони України на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5000 га по вул. Ленківська, 4 у м. Чернівці порушується, не визнається та оспорюється Чернівецькою міською радою, яка відмовляється передати дану земельну ділянку за актом прийому-передачі КЕВ м. Чернівці, що фактично робить неможливим володіння, користування та розпорядження нею оборонним відомством, то означене стало причиною для звернення з позовом до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2022 року, позовну заяву по справі №926/4864/22 передано судді Тинку О.С.

Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року постановлено: позовну заяву Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Чернівецької міської ради про визнання за державою в особі Міністерства оборони України право власності на земельну ділянку площею 1,5000 га, що адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Ленківська, 4 - залишити без руху; для усунення вищезазначених недоліків прокуророві слід надати суду докази сплати судового збору в розмірі 104915,23 грн на рахунок для сплати судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Чернівецької області; встановити прокуророві строк для усунення недоліків позовної заяви у десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

19 грудня 2022 року Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подав до суду клопотання (вх. №5107) про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 18 січня 2023 року; клопотання Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про відстрочення сплати судового збору (вх. №5107 від 19 грудня 2022 року) задовольнити; відстрочити строк для сплати судового збору у розмірі 104915,25 грн Керівнику Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону до початку розгляду справи № 926/4864/22 по суті.

03 січня 2023 року Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подав до суду клопотання (вх. №14), в якому останній зазначає, що ним сплачений судовий збір у встановленому порядку та розмірі, а також просить долучити до матеріалів справи платіжне доручення про сплату судового збору.

Вказане клопотання судом розглянуто та задоволено.

04 січня 2023 року представник відповідача через «Електронний суд» подав до суду заяву (вх. №67) про вступ у справу як представника, в якій останній просить суд надати доступ до матеріалів справи та допустити до участі у справі через єдину інформаційно-телекомунікаційну систему, яку суд також розглянув та задовольнив.

05 січня 2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що позовну заяву вважає безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач стверджує, що доводи прокурора у позовній заяві є надуманими, такими, що не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами у справі, оскільки Чернівецька міська рада починаючи з 29 вересня 2021 року не заперечує факту приналежності вказаної вище земельної ділянки до земель державної власності в особі Міністерства оборони України.

Відповідач також вважає доводи прокурора про відмову відповідача передати вказану земельну ділянку за актом приймання-передачі безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. А чинним законодавством не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо передачі земель оборони.

Крім того, судовими рішеннями у справі №926/311/20 встановлено, що зазначена вище земельна ділянка належить до земель оборони державної форми власності та перебуває у безстроковому користуванні КЕВ м. Чернівці на законних підставах.

Також, відповідач вказує, що судами встановлено, що згідно з актом приймання-передачі основних засобів від 07.12.2006 військова частина НОМЕР_2 передала КЕВ м. Чернівці земельну ділянку площею 1,5 га по вул. Ленківській,4 у м. Чернівці. Враховуючи встановлені обставини, відсутні підстави для підписання акту приймання-передачі зазначеної вище земельної ділянки, оскільки ця ділянка вже перебуває у користуванні КЕВ м. Чернівці.

Відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що відмова винесена рішенням Чернівецької міської ради від 07 жовтня 2021 року №503 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки мотивована не приналежністю вказаної ділянки до земель комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, а невідповідністю містобудівній документації, що зумовлено положеннями статті 39 Земельного кодексу України відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм. Отже, вказаним рішенням відповідача не заперечується факт приналежності земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,5000га в м. Чернівцях до земель державної власності в особі Міністерства оборони України.

Як вважає відповідач, оскільки, станом на даний час земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,5000 га в м. Чернівцях не сформована як об`єкт цивільних прав, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначає порядок її формування, позивачу необхідно відмовити у позові з мотивів обрання неефективного способу захисту порушеного права.

Таким чином, на думку відповідача у даній справі відсутній спір з приводу приналежності земельної ділянки площею 1,5000 га за адресою АДРЕСА_1 до земель державної власності, а тому відповідач просить суд провадження у даній справі закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

10 січня 2023 року представник Міністерства оборони України надіслав на адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке судом було задоволено.

17 січня 2023 року Керівником Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подано відповідь на відзив.

Так, прокурор наголошує на тому, що твердження Чернівецької міської ради є невірними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Як зазначає прокурор, державний акт на спірну земельну ділянку в оборонного відомства відсутній. На виконання заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що належать до земель оборони, КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з проханням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 площе 1,5000 га за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Незважаючи на набрання законної сили рішенням суду у справі №926/311/20, яким визнано недійсним рішення відповідача про безпідставну відмову оборонному відомству у надані дозволу на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, рішенням від 07 жовтня 2021 року №503 Чернівецька міська рада знову безпідставно відмовила КЕВ м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . При цьому, Чернівецька міська рада у своєму відзиві на позовну заяву не наводить жодних підстав відмови КЕВ м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Ленківська, 4 у м. Чернівці.

Більше того, Чернівецька міська рада в особі Департаменту урбаністики та архітектури у своєму листі запрошує КЕВ м. Чернівці, тобто фактичного володільця спірної земельної ділянки, на засідання Координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради для врегулювання питання землекористування земельної ділянки, що по вул. Ленківська, 4 у м. Чернівці з метою її передачі на користь третіх осіб.

Тобто, Чернівецька міська рада ставить під сумнів майнові права держави в особі Міністерства оборони України на указану земельну ділянку та бажає розпорядитись цією земельною ділянкою на власний розсуд, незважаючи на рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 21 липня 1987 року №203/7 «Про відведення земельних ділянок», внаслідок якого відповідач взамін земельної ділянки площею 1,5000 га по вул. Ленківська, 4 у м. Чернівці отримав Чернівецької КЕЧ району земельну ділянку площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29 та рішень судів у справі № 926/311/20, відповідно до яких встановлено, що дана земельна ділянка належить до земель оборони.

Ураховуючи чергову безпідставну відмову оборонному відомству у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької обласної військової адміністрації про надання дозволу на розроблення про землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5000 по вул. Ленківська, 4 у м. Чернівці в постійне користування КЕВ м. Чернівці, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель державної форми власності.

Листом від 25 травня 2022 року № 706-р Чернівецькою ОВА КЕВ м. Чернівці надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Однак, Чернівецька міська рада повідомила Чернівецьку обласну військову адміністрацію, що розпорядження начальника Чернівецької обласної військової адміністрації від 25 травня 2022 року № 706-р суперечить прикінцевим та перехідним положенням Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної тa комунальної власності».

Як стверджує прокурор, з вказаного листа вбачається, що Чернівецька міська рада вважає спірну земельну ділянку землями комунальної власності, тобто своєю, та підтверджує це своїми намірами звернення до суду з позовом з метою оскарження наданого Чернівецькою ОВА дозволу.

Зважаючи на вищевказані дії Чернівецької міської ради, КЕВ м. Чернівці звернувся до відповідача з проханням повернути актом прийому-передачі у користування КЕВ м. Чернівці спірну земельну ділянку. Однак, Чернівецька міська рада безпідставно відмовила КЕВ м. Чернівці у передачі спірної земельної ділянки оборонному відомству, чим лише підтвердила факт невизнання за державою в особі Міністерства оборони України майнових прав на земельну ділянку площею 1,5000 по вул. Ленківська, 4 у м. Чернівці.

Враховуючи те, що право власності Міністерства оборони України на спірну земельну ділянку порушується, не визнається та оспорюється відповідачем, то прокурор належним способом звернувся до суду із позовною заявою до задля захисту прав Міністерства оборони України.

В судовому засіданні 18 січня 2023 року судом оголошено перерву до 06 лютого 2023 року, задоволено усне клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції та постановлено провести судове засідання з розгляду справи № 926/4864/22 06 лютого 2022 року о 11 годині 00 хвилин в приміщенні Господарського суду Чернівецької області зал судових засідань № 2, у режимі відеоконференції з представником Міністерства оборони України поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронних цифрових підписів за допомогою сервісу vkz.court.gov.ua.

23 січня 2023 року Керівником Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подано до суду заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (вх. №300).

31 січня 2023 року представник позивача подав до суду заяву (вх. №453) про участь судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року відмовлено у задоволені поданої представником Міністерства оборони України заяви (вх. №453 від 31 січня 2023 року) про участь судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У зв`язку із відсутністю електроенергії в приміщенні Господарського суду Чернівецької області, судове засідання 06 лютого 2023 року не відбулося, що підтверджується актом заступника керівника апарату Господарського суду Чернівецької області про неможливість проведення судового засідання від 06 лютого 2023 року, який долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 06 лютого 2023 року суд постановив призначити підготовче засідання на 16 лютого 2023 року.

14 лютого 2023 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (вх. №631) у зв`язку із неможливістю забезпечити свою явку в судовому засіданні через перебування у відрядженні.

Також, 14 лютого 2023 року керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Чернівецької міської ради від 09 серпня 2022 року №Б-2544/о-24/01.

Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року постановлено: клопотання Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача задовольнити; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці (код 08179180, 58002, м. Чернівці, вул. Українська, 43); в задоволенні клопотання представника Чернівецької міської ради про відкладення (перенесення) розгляду справи - відмовити; відповідачу надіслати третій особі копію відзиву на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову, докази чого надати суду; запропонувати третій особі до початку підготовчого засідання, яке відбудеться 01 березня 2023 року, відповідно до вимог статті 168 Господарського процесуального кодексу України надати суду письмові пояснення щодо позову з викладом своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову. Одночасно надіслати іншим учасникам справи копію пояснення та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання; розгляд клопотання Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про долучення до матеріалів справи копії листа Чернівецької міської ради від 09.08.2022 відкласти до наступного судового засідання; продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів; відкласти підготовче засідання на 01 березня 2023 року.

01 березня 2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці подав до суду письмові пояснення (вх. №895), в яких третя особа на стороні позивача підтримує позовні вимоги.

Так, третя особа вказує, що земельна ділянка площею 1,5 га по вул. Ленківській, 4 належить до земель оборони державної власності та перебуває у безстроковому користуванні КЕВ м. Чернівці.

Водночас, судами по справі №926/311/20 не встановлено, а Чернівецькою міською радою не доведено будь-яких обставин належності спірної земельної ділянки до земель комунальної власності, у тому числі до земель житлової тa громадської забудови.

Судами у справі № 926/311/20 встановлено, що спірна земельна ділянка раніше належала відповідачу та за його ж ініціативи була обміняна на іншу земельну ділянку.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 21.07.1987 № 203/7 «Про відведення земельних ділянок» відповідач взамін спірної земельної ділянки отримав від Чернівецької КЕЧ району земельну ділянку площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29.

Таким чином, земельна ділянка площею 1,5000 га, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Ленківська, 4, належить до земель оборони в силу положень указаного Закону, а також положень ст. 70 ЗК УРСР від 18.12.1990 та ст. 77 ЗК України від 25.10.2001, відповідно до яких землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій ЗСУ, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

З огляду на те, що відповідач вважає спірну земельну ділянку землями комунальної власності, тобто своєю, враховуючи бажання відповідача розпорядитись спірною земельною ділянкою на власний розсуд, ставлення від сумнів майнові права держави в особі Міністерства оборони України на указану земельну ділянку, невизнання відповідачем приналежності спірної земельної ділянки до оборонного відомства, а також намір відповідача передати її на користь третіх осіб слугує наявністю усіх підстав для задоволення позову.

Окрім того, представник третьої особи подав клопотання (вх. №896) про долучення до матеріалів справи копію листа Чернівецької обласної військової адміністрації від 16.08.2022 року №01.35-31/5948.

Ухвалою суду від 01 березня 2023 року постановлено: клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці про долучення до матеріалів справи копії листа Чернівецької обласної військової адміністрації від 16.08.2022 року №01.35-31/5948 задовольнити; у задоволені клопотання Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про долучення до матеріалів справи копії листа Чернівецької міської ради від 09 серпня 2022 року №Б-2544/о-24/01 відмовити; закрити підготовче провадження; призначити справу до судового розгляду по суті на 20 березня 2023 року; встановити учасникам справи строк до початку судового засідання розгляду справи по суті на подання до суду відповіді на письмові пояснення, подані Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці.

20 березня 2023 року представник відповідача через «Електронний суд» подав до суду додаткові пояснення (вх. №1179).

У поданих додаткових пояснення представник відповідача вказує, що на обґрунтування припущень щодо наміру Чернівецької міської ради передати земельну ділянку по вул. Ленківській, 4 в м. Чернівцях третім особам представник третьої особи посилається на лист Департаменту урбаністики та архітектури від 09.08.2022 №Б-2544/0-24/01, яким буцімто відмовлено у видачі витягу з містобудівної документації.

Разом з тим, представником третьої особи замовчується та обставина, що відповідний витяг з містобудівної документації в подальшому до подання позову було видано департаментом. Зазначена обставина підтверджується як самим витягом з містобудівної документації, що наявний у матеріалах справи, так і листом погодженням до нього, копія якого додається.

Відтак, припущення щодо наміру Чернівецької міської ради передати земельну ділянку по вул. Ленківській,4 в м. Чернівцях третім особам спростовуються вказаними вище положеннями законодавства та доказами, наявними у матеріалах справи.

Окрім того, представник відповідача наголошує, що як стверджують прокурор, позивач, та третя особа і не заперечується відповідачем земельна ділянка по вул. Ленківській, 4 в м. Чернівцях належить до земель оборони державної власності та перебуває у безстрокову користуванні КЕВ м. Чернівці. Оскільки, вказана земельна ділянка надана у користування КЕВ м. Чернівці, то в силу положень законодавства розроблятись повинна технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а не проект землеустрою щодо її відведення. Однак, ні позивач, ні КЕВ м. Чернівці у відповідності до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» не звертались до Чернівецької міської ради чи Департаменту урбаністики та архітектури міської ради про надання дозволу на розробку даного виду документації із землеустрою з метою подальшої реєстрації земельної ділянки по вул.Ленківській,4 у Державному земельному кадастрі.

З огляду на все зазначене вище, відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 20 березня 2023 року судом оголошено перерву до 03 квітня 2023 року.

Судове засідання 03 квітня 2023 року не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді по справі Тинка О.С., в період з 03 квітня по 07 квітня 2023 року.

Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року призначено справу до судового розгляду по суті на 08 травня 2023 року.

02 травня 2023 року представник Міністерства оборони України надіслав на адресу суду клопотання (вх. №1857) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яку судом було задоволено.

08 травня 2023 року представник третьої особи на стороні позивача подав до суду клопотання (вх. №1937) про проведення судового засідання без участі представника КЕВ м.Чернівці.

Крім того, 08 травня 2023 року представник Міністерства оборони України також подав заяву (вх. №828) про проведення судового засідання без участі представника Міністерства оборони України.

При цьому, через загрозу безпеці учасників справи та працівників суду, у зв`язку з тим, що з 11 години 57 хвилини до 12 години 38 хвилини 08 травня 2023 року у Чернівецькій області (а також на всій території України) була оголошена повітряна тривога, призначене судове засідання у справі 08 травня 2023 року о 12 годині 00 хвилин не відбулось.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року призначено справу до судового розгляду по суті на 17 травня 2023 року.

11 травня 2023 року представник Міністерства оборони України надіслав на адресу суду заяву (вх. №2005) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

У подальшому, 11 травня 2023 року представник Міністерства оборони України подав до суду заяву (вх. №2008), в якій просить суд не розглядати подану заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 17 травня 2023 року прокурор, представник позивача та представник третьої особи підтримали позовну вимогу у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 17 травня 2023 року заперечувала проти задоволення позову.

Так, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 203/7 «Про відведення земельних ділянок» від 21 липня 1987 року вилучено з землекористування Чернівецької КЕЧ району (правонаступник КЕВ м. Чернівці) земельну ділянку площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29. Замість вилученої земельної ділянки відведено Чернівецькій КЕЧ району земельну ділянку площею 1,5 га на вул. Ленківській, 4 для господарських потреб.

05 березня 2019 року рішенням 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 1652, пунктом 9, відмовлено КЕВ м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Ленківській, 4, орієнтовною площею 1,5000 га, для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України , у зв`язку із невідповідністю містобудівній документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову садибну забудову).

При цьому, пунктами 9.1 та 9.2 цього ж рішення органу місцевого самоврядування дану земельну ділянку вирішено зарезервувати для учасників бойових дій, а Управлінню містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради визначено надати пропозиції щодо її подальшого використання.

Вказане рішення Чернівецької міської ради було оскаржене у судовому порядку.

Судом встановлено, що до позовної заяви долучено постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 вересня 2021 року у справі №926/311/20, якою залишено без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 25 травня 2021 року та рішення Господарського суду Чернівецької області від 03 грудня 2020 року, у якій, серед іншого, Верховний суд погодився з висновками судів попередній інстанцій, що земельна ділянка площею 1,5 га по вул. Ленківській, 4 належить до земель оборони державної власності та перебуває у безстроковому користуванні КЕВ м. Чернівці.

Одночасно, вказаними судовими рішеннями при розгляді судової справи №926/311/20 встановлено, що з 22.07.1987 року спірна земельна ділянка перебуває у безстроковому та безоплатному користуванні КЕВ м. Чернівці, та відповідно до ст. 77 ЗК України належить до земель оборони державної форми власності. Перебування земельної ділянки у державній власності також підтверджується відомостями, внесеними до облікових документів КЕВ м. Чернівці та Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, зокрема, даними внесеними до форми 405Б (відомість щодо розбіжностей в обліку земельних ділянок, які числяться за Міністерством оборони України по КЕВ м. Чернівці, станом на 01 жовтня 2017 року) та форми 405 (відомість наявності та використання земель оборони Міністерства оборони України, станом на 01 січня 2019 року). Наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його визначено законом (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі 5017/2972/2012, від 16.02.2021 у справі №916/2783/17). Чернівецькою міською радою належними і допустимими доказами не доведено будь-яких обставин належності спірної земельної ділянки до земель комунальної власності, у тому числі до земель житлової та громадської забудови (на що здійснено посилання скаржником у касаційній скарзі), тому за обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій рада, приймаючи оскаржене у цій справі рішення з питання подальшого використання зазначеної земельної ділянки (переведення під житлову садибну територію, резервування для потреб інших осіб), вчинила відповідні дії щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, яка перебуває у державній власності як землі оборони, за відсутності на те правових підстав.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

З урахуванням того, що у справі № 926/311/20 було встановлено факт того, що земельну ділянку площею 1,5 га по вул. Ленківській, 4 у м. Чернівці на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 21 липня 1987 року № 203/7 «Про відведення земельних ділянок» було відведено Чернівецькій КЕЧ району (правонаступником якої є КЕВ м. Чернівці) для господарських потреб; в подальшому її було закріплено за військовою частиною НОМЕР_2 , а згодом передано КЕВ м. Чернівці, отже, спірна земельна ділянка належить до земель оборони державної форми власності та перебуває у безстроковому користуванні КЕВ м. Чернівці на законних підставах. Вказані обставини не доказуються під час розгляду справи №926/4864/22 судом, з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанови Верховного Суду від 03.08.2021 у справі № 904/2425/20, від 27.07.2021 по справі № 910/6161/20, від 27.07.2021 по справі № 910/4436/19, від 29.06.2021 по справі № 910/11287/16, від 18.06.2021 по справі № 910/16898/19 та ін.).

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

В подальшому, рішенням 10 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради №503 від 07 жовтня 2021 року відмовлено квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернівці (), який зареєстрований за адресою вул. Українська, 43, у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,5000 га для військового містечка № НОМЕР_1 , у зв`язку із невідповідністю містобудівній документації (Ж-1 - зона садибної житлової забудови), відсутністю такого цільового призначення земельної ділянки (підстава: 39 стаття Земельного кодексу України).

29 листопада 2021 року КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з листом №576/2674, в якому зазначає, що згідно статистичної звітності Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями земельна ділянка площею 1,5000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , відноситься до земель державної власності як землі Міністерства оборони, та перебуває в користуванні КЕВ м. Чернівці на підставі рішення Чернівецького МВК №203/7 від 21.07.1987р. Для внесення відомостей про земельну ділянку в Публічну кадастрову карту та уникнення спорів з Держгеокаластром, відповідно до пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), просить надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , орієнтовною площею: 1,5000 га, за адресою АДРЕСА_1 , для розміщення земель оборони.

13 грудня 2021 року КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з листом №576/2779, до якого долучив постанову Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №926/311/20 та копію звернення від 29 листопада 2021 року №576/2674.

01 лютого 2022 року КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з черговим листом №576/274, в якому просить відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , орієнтовною площею: 1,5000 га., за адресою АДРЕСА_1 , для розміщення земель оборони.

18 жовтня 2022 року КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з листом №576/1788, в якому просить відповідача повернути в користування КЕВ м. Чернівці, актом прийому-передачі, земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 , площею 1,5000 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 для розміщення Збройних Сил України.

У відповідь на отримані листи, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направив лист начальнику КЕВ м. Чернівці, в якому повідомляється наступне: «…Для врегулювання питання землекористування на вул. Ленківській, 4 в м. Чернівцях запрошуємо Вас або Вашого представника прибути на чергове засідання Координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, яке відбудеться орієнтовно в кінці січня 2022р. Про дату, час і місце засідання Вас буде поінформовано додатково в телефонному режимі…»

Також, 03 листопада 2022 року Виконавчий комітет Чернівецької міської ради направив лист начальнику КЕВ м. Чернівці у відповідь на звернення останнього з приводу повернення земельної ділянки за актом прийому-передачі. Так, представник Виконавчого комітету зазначає, що судовими рішеннями у справі №926/311/20 встановлено, що земельна ділянка належить до земель оборони державної форми власності та перебуває у безстроковому користуванні КЕВ м. Чернівці на законних підставах. Крім того, судами встановлено, що згідно з актом приймання-передачі основних засобів від 07 грудня 2006 року військова частина НОМЕР_2 передала КЕВ м. Чернівці земельну ділянку площею 1,5 га по вул. Ленківській,4 у м. Чернівці. Отже, відсутні підстави для підписання акту приймання-передачі зазначеної вище земельної ділянки, оскільки ця ділянка вже перебуває у користуванні КЕВ м. Чернівці. Водночас представник повідомляє, що згідно з частинами 1, 3, 4 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєних їй кадастрового номера. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставо для державної реєстрації таких земельних ділянок, та її затвердження здійснюються відповідною сільською, селищною, міською радою.

Розпорядженням Чернівецької обласної військової адміністрації від 25 травня 2022 року №706-р зазначено: надати КЕВ м. Чернівці (58002, Чернівецька область, місто Чернівці, вул. Українська, 43, ) дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм та правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності в постійне користування, орієнтовною площею 1,5000 га, цільове призначення: 15.01 - для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, яка розташована за адресою: вул. Ленківська, 4, (військове містечко 197). м Чернівці; КЕВ м. Чернівці розроблений та погоджений в установленому законодавством порядку проект землеустрою відведення земельної ділянки державної власності в постійне користування надати для затвердження обласній державній адміністрації.

При цьому, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направив лист №Б-2544/0-24/01 від 05 серпня 2022 року начальнику Чернівецької обласної військової адміністрації, в якому повідомляє останнього, що розпорядження Чернівецької обласної військово адміністрації від 25.05.2022р №706-р суперечить прикінцевим та перехідним положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акти України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» тому з метою запобігання порушення чинного законодавства просимо переглянути (скасувати) як таке яке прийнято з порушенням чинного земельного законодавства, у разі зволікання міського радою буде підготовлено позовну заяву до суду щодо захисту прав та інтересів територіальної громади.

У подальшому, 16 серпня 2022 року Чернівецька обласна військова адміністрація направила також лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради №01.35-31/5948, в якому повідомляється, що при розгляді поданих матеріалів та при підготовці проекту розпорядження було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 21.07.1987 №203/7 «Про відведення земельних ділянок» вилучено з землекористування Чернівецької КЕЧ району (правонаступником якої с КЕВ м. Чернівці) земельну ділянку загальною площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29. Замість вилученої земельної ділянки вирішено відвести Чернівецькій КЕЧ району земельну ділянку площею 1.5000 га по вул. Ленківській, 4, для господарських потреб. Відповідно до наказу начальника Чернівецького гарнізону від 08.07.2003 №22 «Про закріплення земельних ділянок за військовими частинами та установами Чернівецького гарнізону» з метою упорядкування питань щодо ефективного використання земель, наданих для потреб Збройних Сил України, закріплено за військовою частиною НОМЕР_2 земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 площею 1.5000 га. Згідно з актом приймання передачі основних засобів віл 07.12.2006 військова частина НОМЕР_2 передала КЕВ м. Чернівці земельну ділянку площею 1,5 га по вул. Ленківській, 4, м. Чернівці. За даними, внесеними до форми 405Б (відомість щодо розбіжностей в обліку земельних ділянок, які числяться за Міністерством оборони України по КЕВ м. Чернівці, станом на 01.10.2017) та форми 405 (відомість наявності та використання земель оборони Міністерства оборони України, станом на 01.01.2019), земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 по вул. Ленківська, 4, площа 1,5 га відведена для користування КЕВ м. Чернівці. Відповідно до інформації про земельні ділянки, які обліковуються за Міністерством оборони України та території Чернівецької області та потребують внесення до Державного земельного кадастру, до переліку таких земельних ліплянок належить земельна ділянка площею 1.5000 га по вул. Ленківській (рішення виконавчого комітету Чернівецької міської рали народних депутатів від 21.07.1987 №203/7). Враховуючи положення пунктів 1 та 2 статті 77 Земельного кодексу України, Чернівецька обласна державна (військова) адміністрація вважає прийняття розпорядження від 25.05.2022 №706-р законним та в межах повноважень.

10 лютого 2022 року Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направив лист КЕВ м. Чернівці та Виконавчому комітетові Чернівецької міської ради, в якому повідомляється, що рішенням Чернівецької міської ради від 07.10.2021p. №503 відмовлено квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Ленківська, 4, орієнтовного площею 1,5000 га для військового містечка № НОМЕР_1 , у зв`язку із невідповідністю містобудівній документації (Ж-1 - зона садибної житлової забудови), відсутністю такого цільового призначення земельної ділянки (підстава: 39 стаття Земельного кодексу України). Відповідно до приписів частини першої статті 73 Закону України. «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Так, згідно з ч. 1 ст. статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Частиною другою вказаної статті ЗК України визначено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

За приписами ч. 4 вказаної статті до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони.

Відповідно до частини першої статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України (стаття 2 цього Закону).

Спеціальні положення ЗК України та законодавства, яке регулює правовий режим земель оборони, передбачають належність земельних ділянок до земель оборони фактично за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).

Відповідно до статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до абзацу 3 частини п`ятої статті 20 ЗК України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Частиною першою статті 2 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міноборони є уповноваженим державою органом управління військовим майном, в тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про оборону України» передбачено, що Міноборони як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Водночас статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За приписами пунктів «а» та «в» статті 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до передбаченого ч. 1 ст. 123 ЗК України порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування (в редакції, чинній на момент звернення КЕВ до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки) надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 вказаної статті).

За приписами ч. 3 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно з ч.ч.1 -3 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4 вказаної статті).

Отже, оскільки відомості про спірну земельну ділянку не були внесені до Державного земельного кадастру (що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області), така ділянка не є сформована відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України, з урахуванням встановленої вищевказаної ст. 123 ЗК України процедури КЕВ м. Чернівці неодноразово звертався до Чернівецької міської ради з відповідними заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, в яких було відмовлено.

Так, відповідачем починаючи з 05.03.2019 року та по даний час порушується, не визнається та оспорюється право держави в особі оборонного відомства на спірну земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5000 га по АДРЕСА_1 , права на яку підтверджується рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21.07.1987 року №203/7, директивою МОУ № Д-322/1/010 від 20.04.2005, відомостями наявності та використання земель оборони Міністерства оборони України (форма 405), відомостями щодо розбіжностей в обліку земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України по КЕВ м. Чернівці (форма 405Б), інформацією від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про землі оборони, що перебувають в постійному користуванні військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України на території Чернівецької області та іншими доказами, які досліджувались у ході розгляду судової справи.

Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Відповідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 753/2187/17 від 25.09.2019 наголосив, що як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Згідно із статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приписами статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до пункту 1 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, на підставі викладеного, а також встановленого судом факту належності земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5000 га по АДРЕСА_1 до земель оборони державної форми власності, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Судом встановлено, що Чернівецькою спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом повідомлено Міністерство оборони України про намір здійснювати заходи представницького характеру для захисту порушених інтересів держави через бездіяльність оборонного відомства.

Міністерство оборони України, маючи відповідні правомочності для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду, всупереч цим інтересам протягом тривалого часу за захистом до суду не звернулось, надані йому повноваження не використовувало, належних інших заходів з метою повернення спірних земель оборони у власність держави, право на які порушується, не визначається та оспорюється відповідачем, не вжило.

Указані обставини свідчать про здійснення Міністерством оборони України захисту інтересів держави неналежним чином, що проявляється в активній поведінці (сукупності дій), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною, що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду.

У даному випадку потребують захисту майнові інтереси держави у сфері земельних відносин, оскільки спірна земельна ділянка є власністю держави, а невизнання факту приналежності цієї земельної ділянки до земель оборони іншими особами порушує економічні інтереси держави, позбавляє права володіти та користуватися нею.

У зв`язку з цим, Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону листом від 05.12.2022 року № 2142ВИХ-22 повідомив Міністерство оборони України про намір звернутися до господарського суду Чернівецької області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідно функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України до Чернівецької міської ради про визнання за державою в особі Міністерства оборони України земельної ділянки площею 1,5000 га, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, як органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки останнє належним чином не здійснювало захист інтересів держави у цих конкретних правовідносинах.

Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.

Як вбачається із матеріалів справи, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у розмірі 104915,25 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1565 від 30.12.2022 року.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на задоволення позовних вимог повністю, суд дійшов висновку покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 104915,25 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Чернівецької міської ради про визнання за державою в особі Міністерства оборони України право власності на земельну ділянку площею 1,5000 га, за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Ленківська, 4 задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати за державою в особі Міністерства оборони України право власності на земельну ділянку площею 1,5000 га, за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Ленківська, 4.

3. Стягнути з Чернівецької міської ради (58001, Чернівецька обл., м. Чернівці, площа Центральна, 1, код 36068147) на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, код 38326057) витрати зі сплати судового збору в розмірі 104915,25 грн.

У судовому засіданні 17 травня 2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 ГПК України, повне рішення складено та підписано 29 травня 2023 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.С. Тинок