АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1765/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2022

по справі №915/1765/21

за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІСАЙД ТЕРМІНАЛ"

про стягнення 65 782,47 грн

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 06/1945 від 26.11.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 16.12.2020 по 15.11.2021 у загальному розмірі 65782,47 грн., із якої: 55024,09 грн основний борг; 2745,53 грн пеня; 781,58 грн 3 % річних; 1728,86 грн інфляційні втрати; 5502,41 грн - штраф.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди індивідуально визначеного майна №6-А від 06.06.2013 в частині оплати орендних платежів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2022 по даній справі позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 21 078,84 грн заборгованості за Договором оренди, 1 492,91 грн пені, 1 289,96 грн інфляційне збільшення, 493,41 грн 3 % річних, 2 107,88 грн штраф та 908,00 грн судового збору, в задоволенні решти позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції пославшись на висновки Верховного Суду зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 33 945,25 грн за період з 24 березня 2021 року по жовтень 2021 року задоволенню не підлягають, оскільки договір оренди №6-А від 06.06.2013 індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, є припиненим з 24.03.2021, що означає припинення дії для сторін всіх його умов, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача орендної плати в розмірі 33 945,25 грн в позадоговірний період.

При цьому, як зазначено місцевим господарським судом, враховуючи ту обставину, що договір оренди №6-А від 06.06.2013 припинив свою дію з 24.03.2021, а фактичне повернення орендованого майна з боку відповідача не відбулося, позивач не був позбавлений права звернутися з вимогою про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, а не вимагати стягнення орендної плати за період після припинення дії договору оренди.

З огляду на таке судом першої інстанції також частково задоволено вимоги про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки договір оренди №6-А від 06.06.2013 індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, є припиненим з 24.03.2021, що означає припинення дії для сторін всіх його умов, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих штрафних санкцій на заборгованість в позадоговірний період.

Не погодившись із даним рішенням Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2022 по справі № 915/1765/21 в частині відмови у задоволені позовних вимог державного підприємства «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «СІСАЙД ТЕРМІНАЛ» заборгованості та штрафних санкцій по Договору оренди № 6-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 06.06.2023 за період з 24.03.2021 по 26.11.2021 включно та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги державного підприємства «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» до товариства з обмеженою відповідальністю «СІСАЙД ТЕРМІНАЛ», викладені у позовній заяві про стягнення заборгованості та штрафних санкцій у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.

Так, за твердженням апелянта, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні акцентує увагу на наявність у Договорі пунктів 3.10,3.11,5.3, та 11.8, проте не надає належної оцінки взаємним зобов`язанням, які виникли між Апелянтом (Орендодавцем) та Відповідачем (Орендарем) під час укладання Договору та продовжують діяти, навіть після припинення його дії згідно рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.03.2021 по справі №915/1540/20.

Скаржник наголошує на тому, що відповідно до п. 3.10 Договору визначено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендарю плату до дня повернення майна за актом приймання - передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції. Згідно з п. 3.11 Договору, у випадку закінчення дії цього Договору при несвоєчасному поверненні майна орендодавцеві, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна. Згідно з п. 11.8 Договору, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості не переданого Майна за кожний день затримки.

На переконання апелянта, суд першої інстанції в оскаржуваному рішення дійшов правильного висновку, що після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в оренду. Проте, далі суд, не наводячи жодних підстав для цього, приходить до помилкового висновку, що права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві, попри те, що вказані відносини вже були врегульовані нормами Договору, які були погоджені сторонами під час його укладання, та які були зазначені самим судом у рішенні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №915/1765/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2022 та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 06.06.2013 між державним підприємством МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (далі - орендодавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ (далі - орендар, відповідач) укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, № 6-А (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 (в редакції Додаткової угоди №3 від 21.05.2019) якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування групу об`єктів окремого індивідуального визначеного державного рухомого майна система контролю параметрів роботи тепловозу Дельта-СУ (інв. №62822); радіостанція GM-340 (інв. №61112); система контролю параметрів роботи тепловозу Дельта-СУ (інв. №62877); радіостанція GM-360 (інв. №13746); система контролю параметрів роботи тепловозу Дельта-СУ (інв. №62823); радіостанція GM-340 (інв. №61114); антена локомотива 150-156 МГц в комплекті (номенклатурний №4) (3 од.) (надалі - майно), що знаходиться на балансі орендодавця, і вартість якого визначена відповідно до Висновку вартість майна, виконаного ТОВ Миколаївська оціночна компанія станом на 28.02.2019 і становить 272 057 грн. без урахування ПДВ

Згідно з п.2.1 Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном після підписання сторонами цього Договору, але не раніше дати підписання сторонами акту приймання передачі майна.

У відповідності до п.3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №3 від 21.05.2019), орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 із змінами та доповненнями, за ставкою 15% від вартості майна, зазначеного в п.1.1 Договору, і становить згідно з розрахунком, який є невід`ємною частиною цього Договору без ПДВ за базовий місяць розрахунку (квітень 2019) 3 465,63 грн.

Відповідно до п.3.2. Договору, нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктом п.3.3. Договору визначено, що розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць.

Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно з п. 3.6. Договору, орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавцю до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошення індексу інфляції за звітній місяць.

Пунктом 3.10 Договору визначено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендарю плату до дня повернення майна за актом приймання передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції.

Відповідно до п.3.11 Договору, у випадку закінчення дії цього Договору при несвоєчасному поверненні майна орендодавцеві, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих орендодавцем.

Сторонами погоджено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє протягом трьох років, а в частині розрахунків Договір діє до повному виконання Сторонами своїх зобов`язань. Умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну дії цього Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов`язань Орендаря щодо сплати орендної плати до повного виконання ним зобов`язань (п.п. 11.1, 11.2 Договору).

У відповідності до п.11.5 Договору, чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково у разі не виконання орендарем вимог пп.5.8, 5.9 цього Договору; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням Господарського суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря юридичної особи; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з п.11.7. Договору, у разі припинення дії цього Договору, майно повертається Орендарем Орендодавцю в 5-ти денний термін. Орендар повертає майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому цим Договором при передачі майна Орендарю. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання- передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря.

Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості не переданого майна за кожний день затримки ( п.11.8. Договору).

Додатковими угодами №1 від 15.10.2013, №2 від 06.06.2016 та №3 від 21.05.2019 сторонами було погоджено інший розмір вартості орендованого майна, змінено розмір орендної плати та строк дії договору.

06.06.2013 відповідно до акту прийому-передачі, орендодавець передав, а орендар прийняв наступне індивідуально визначене державне рухоме майно відповідно до договору №6-А від 06.06.2013, - система контролю параметрів роботи тепловозу Дельта-СУ (інв. №62822), радіостанція GM-340 (інв. №61112); система контролю параметрів роботи тепловозу Дельта-СУ (інв. №62877), радіостанція GM-360 (інв. №13746); система контролю параметрів роботи тепловозу Дельта-СУ (інв. №62823), радіостанція GM-340 (інв. №61114); антена локомотивна 150-156 МГц в комплекті (номенклатурний №4) (3 од.).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.03.2021 у справі №915/1541/20, яке набрало законної сили 24.03.2021, розірвано Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 06.06.2013 №6-А, укладений між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ повернути державному підприємству МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ майно, яке передано товариству з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ відповідно до Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 06.06.2013 № 6-А.

За твердженням позивача, орендоване майно не було повернуто відповідачем ДП МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ у порядку, передбаченому Договором та чинним законодавством, а тому в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за Договором оренди утворилась заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 55 024,09 грн на яку позивачем також було нараховано пеню, три проценти річних, інфляційні втрати та штраф.

Наведене стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, що регулюється §1 глави 58 Цивільного кодексу України, §5 глави 30 Господарського кодексу України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частин 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні положення містяться у ст.759 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно з ч.1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У статті 286 Господарського кодексу України зазначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк (п. 10 ч. 1 ст. 1).

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що зв`язку з тим, що відповідачем не було повернуто орендоване майно за актом приймання-передачі, на підставі умов укладеного між сторонами договору, позивач продовжував нараховувати орендну оплату за користування майном навіть після його розірвання у судовому порядку.

Однак, колегія суддів наголошує, що у даному випадку, як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами по справі рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.03.2021 у справі №915/1541/20, яке набрало законної сили 24.03.2021, серед іншого, розірвано Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 06.06.2013 №6-А, укладений між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ.

Відтак, Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, №6-А від 06.06.2013 припинено з 24.03.2021.

Колегія суддів у даному випадку звертається до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, якою здійснено відступ від протилежної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 14.11.2018 у справі № 924/195/16 та від 11.05.2018 у справі № 926/2119/17 (відповідно до якої зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди), та відзначено таке.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та Господарського кодексу України.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору оренди, належним способом захисту у цьому разі є позов орендодавця про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст. 785 ЦК України).

Однак, як вбачається з наявних матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, вимоги про стягнення з відповідача неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, позивачем в межах даної справи не заявлялись.

А тому, заявлені позові вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 21 078,84 грн. (4352,99 грн. + 4392,17 грн. + 4449,26 грн. + 4493,76 грн. + 3390,66 грн.) за період з листопада 2020 року по 23 березня 2021 року, тобто за період коли Договір був чинний.

В той же час, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 33 945,25 грн. (55 024,09 грн. 21 078,84 грн.) за період з 24 березня 2021 року по жовтень 2021 року задоволенню не підлягають, оскільки договір оренди №6-А від 06.06.2013 індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, є припиненим з 24.03.2021, що означає припинення дії для сторін всіх його умов, а тому вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та Господарського кодексу України.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати за період з 16.12.2020 по 23.11.2021 у розмірі 2 745,53 грн., 3% річних за період з 16.12.2020 по 23.11.2021 у розмірі 781,58 грн., інфляційні за період з січня 2021 року по листопад 2021 року в розмірі 1 728,86 грн. та штрафу у розмірі 5 502,41 грн, колегія суддів зазначає таке.

Законодавством передбачено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України). Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 3.7 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.

Згідно п.9.4 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Так, розмір пені з урахуванням вірного визначення періоду нарахування, а саме до моменту припинення договору, становить 1 492,91 грн та нарахований: по рахунку №23312651 від 30.11.2020 на суму заборгованості 4352,99 грн. за період з 16.12.2020 по 15.06.2021 у розмірі 287,24 грн.; по рахунку №25582651 від 31.12.2020 на суму заборгованості 4392,17 грн. за період з 16.01.2021 по 15.07.2021 у розмірі 299,27 грн.; по рахунку №01752651 від 31.01.2021 на суму заборгованості 4449,26 грн. за період з 16.02.2021 по 15.08.2021 у розмірі 299,27 грн.; по рахунку №03762651 від 28.02.2021 на суму заборгованості 4493,76 грн. за період з 16.03.2021 по 15.09.2021 у розмірі 339,68 грн.; по рахунку №05772651 від 31.03.2021 на суму заборгованості 3390,66 грн. за період з 16.04.2021 по 15.10.2021 у розмірі 267,45 грн.

Розмір трьох процентів річних, які підлягають стягненню становить 493,41 грн та нарахований: по рахунку №23312651 від 30.11.2020 на суму заборгованості 4352,99 грн. за період з 16.12.2020 по 23.11.2021 у розмірі 122,70 грн.; по рахунку №25582651 від 31.12.2020 на суму заборгованості 4392,17 грн. за період з 16.01.2021 по 23.11.2021 у розмірі 112,63 грн.; по рахунку №01752651 від 31.01.2021 на суму заборгованості 4449,26 грн. за період з 16.02.2021 по 23.11.2021 у розмірі 102,76 грн.; по рахунку №03762651 від 28.02.2021 на суму заборгованості 4493,76 грн. за період з 16.03.2021 по 23.11.2021 у розмірі 93,45 грн.; по рахунку №05772651 від 31.03.2021 на суму заборгованості 3 390,66 грн за період з 16.04.2021 по 23.11.2021 у розмірі 61,87 грн.

Розмір інфляційних, які підлягають задоволенню становить 1289,96 грн нарахований: по рахунку №23312651 від 30.11.2020 на суму заборгованості 4352,99 грн. за період з січня 2021 року по листопад 2021 року у розмірі 369,62 грн.; по рахунку №25582651 від 31.12.2020 на суму заборгованості 4392,17 грн. за період з лютого 2021 по листопад 2021 у розмірі 311,80 грн.; по рахунку №01752651 від 31.01.2021 на суму заборгованості 4449,26 грн. за період з березня 2021 року по листопад 2021 року у розмірі 268,67 грн.; по рахунку №03762651 від 28.02.2021 на суму заборгованості 4493,76 грн. за період з квітня 2021 року ао листопад 2021 року у розмірі 191,71 грн.; по рахунку №05772651 від 31.03.2021 на суму заборгованості 3390,66 грн. за період з травня 2021 року по листопад 2021 року у розмірі 148,16 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 107,88 грн. (21 078,84 грн (сума заборгованості з орендної плати) Х 10%).

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта з приводу того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, оскільки у даному випадку суд врахував у вирішенні спору останні правові висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/11131/19, якими усунуто різність практики щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про те, що після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним, а якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору оренди, належним способом захисту у цьому разі є позов орендодавця про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2022 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2022 по справі №915/1765/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою складання та підписання даної постанови є 29.05.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Поліщук Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.