ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Справа №914/1439/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ вих. б/н від 21.02.2023 (вх. №01-05/578/23 від 27.02.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 (повне рішення складено 01.02.2023, суддя Б. Яворський)

у справі №914/1439/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РЄАЛТРЕЙД, м.Дніпро,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН +, м.Львів,

про стягнення 733 416,50 грн. заборгованості

за участі представників:

від позивача: Сумський С.М.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 у справі №914/1439/22 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН+"на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РЄАЛТРЕЙД 689 120,60 грн. основного боргу, 39 660,00 грн. втрат від інфляції, 4 635, 57 грн. 3% річних та 11 001,24 грн. судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що підписані відповідачем акти звірки розрахунків на загальну суму 689 120, 60 грн. підтверджують визнання заборгованості товариством, адже відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю АВІОН+ звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою вих. б/н від 21.02.2023 (вх. №01-05/578/23 від 27.02.2023), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 у справі №914/1439/22 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

- позивачем на підтвердження наявності заборгованості до матеріалів справи долучено копії видаткових та товарно-транспортних накладних, які підписані не уповноваженим представником відповідача та невідомими для відповідача особами. На долучених до матеріалів справи копій видаткових накладних відсутнє посилання на посаду особи, яка ніби то приймала товар. Крім того, до матеріалів позовної заяви не додано жодного документа (довіреності, договору тощо), які б підтверджували повноваження осіб, які підписували видаткові та товарно-транспортні накладні на отримання товарів, відсутній також запис про реквізити документів на підставі чого невідомі особи приймали товар (довіреність, наказ і т.д.). Також, на наданих позивачем копіях видаткових накладних №3772 від 13.12.2021 року, №3773 від 13.12.2021 року, №3855 від 20.12.2021 року, №3856 від 20.12.2021 року, №86 від 17.01.2022 року, №87 від 17.01.2022 року, №187 від 25.01.2022, №250 від 31.01.2022 року, №252 від 31.01.2022 року, №320 від 07.02.2022 року, №321 від 07.02.2022 року, №385 від 14.02.2022 року неможливо встановити відповідність печатки, печатці ТОВ «АВІОН+»;

- у зв`язку із вторгненням окупаційних військ російської федерації на територію України, відповідач повністю втратив контроль над офісними та складськими приміщеннями, що знаходяться у м. Херсон, відповідно втрачено доступ до документів первинного та бухгалтерського обліку та доступу до серверів Товариства, а тому підтвердити отримання товару від позивача на вказану у позовній заяві суму не видається можливим. Вказані обставини підтверджують настання форс-мажорних обставин щодо можливості підтвердження заборгованості відповідача та можливості оплачувати придбаний товар.

18.04.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю РЄАЛТРЕЙД надійшов відзив б/н від 14.04.2023 (вх. №01-04/2578/23 від 18.04.2023), в якому позивач зазначає про те, що суд першої інстанції цілком вірно зазначив, що надані позивачем видаткові накладні та товарно-транспортні накладні містять усі необхідні реквізити, заповнені належним чином, підписані уповноваженими представниками та засвідчені відбитками печаток позивача та відповідача, а отже є належними та достатніми доказами поставки товару на користь відповідача. Більше того, в судовому засіданні були досліджені надані позивачем оригінали видаткових та товарно-транспортних накладних, на яких було чітко зазначений відбиток печатки відповідача, на відсутності якого наполягав відповідач у своєму відзиві та у апеляційній скарзі. У своєму рішенні суд першої інстанції окремо звернув увагу, що в накладних, за якими було прийнято та оплачено товар, зазначені ті ж самі прізвища та підписи, що й в накладних, прийнятті товару за якими заперечується відповідачем. Крім того, в матеріалах справи наявні податкові накладні, складені постачальником за фактом поставки кожної партії товару та квитанції на підтвердження реєстрації цих податкових накладних, а також підписані відповідачем акти звірки розрахунків, як підтверджують визнання заборгованості відповідачем. Також, позивач заперечує проти посилання відповідача на обставини форс-мажору, як на підставу звільнення від обов`язку оплати вартості отриманого товару, оскільки форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору. Відповідач, у своє чергу, не надав доказів звернення до відповідної ТПП та отримання сертифіката про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання відповідачем обов`язків із оплати прийнятого товару, а також не надав доказів направлення позивачу листа з повідомленням про настання форс мажорних обставин у строк, передбачений договором поставки.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/1439/22 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2023 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю АВІОН+ у відстроченні сплати судового збору за подання апеляційної скарги вих. б/н від 21.02.2023 (вх. №01-05/578/23 від 27.02.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 у справі №914/1439/22. Залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ вих. б/н від 21.02.2023 (вх. №01-05/578/23 від 27.02.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 у справі №914/1439/22. Скаржнику, протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, усунути недоліки апеляційної скарги шляхом сплати судового збору в розмірі 16 501,86 грн за подання апеляційної скарги.

На виконання вимог ухвали суду від 01.03.2023 скаржник подав клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги та просив долучити до матеріалів справи платіжне доручення №82 від 16.03.2023 про сплату 16501,87 грн судового збору.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 відкрито за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ вих. б/н від 21.02.2023 (вх. №01-05/578/23 від 27.02.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 у справі №914/1439/22. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 24.04.2022 о 11 год. 00 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання № 6.

24.04.2023 у судове засідання у форматі відеоконференції з`явився представник позивача Сумський С.М.

Відповідач участі своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечив, повідомлення про вручення поштового відправлення, яким судом апеляційної інстанції здійснено направлення ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття та призначення справи до розгляду на адресу відповідача у справі, до суду апеляційної інстанції не повернулося. З огляду на що, станом на момент судового засідання 24.04.2023, в суду апеляційної інстанції відсутні відомості про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 розгляд справи №914/1439/22 відкладено на 22.05.2023 о 11 год. 00 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: 79010, м. Львів, вул. Личаківська, 81.

У судове засідання у форматі відео конференції з`явився представник позивача Сумський С.М., надавши пояснення стосовно заперечень проти доводів апеляційної скарги, викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 - без змін.

Відповідач участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №284 від 15.05.2023, що повернулось на адресу суду.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч. 12 ст. 270 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 травня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» (постачальник позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (покупець, відповідач) укладено договір поставки №81, з додатками №№1-10 до нього та протоколом узгодження розбіжностей, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність покупцеві товар па підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язувався прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання сторонами (їх уповноваженими представниками) накладної, товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на товар (п.2.2 договору).

Асортимент, ціна та замовлення товару визначено сторонами у розділі 3 та 4 договору. Так, за п.3.1 договору постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та затвердженої печатками сторін специфікації (додаток №1 до договору). Специфікація надається покупцю постачальником також в електронному виді у форматі ЕХСЕL з обов`язковим дотриманням вимог, зазначених в додатку № 1.1 до цього договору «Вимоги до оформлення та надсилання Специфікації, товарної накладної в електронному форматі». Замовлення на поставку товару покупець здійснює на підставі специфікації шляхом направлення на електронну адресу або на факс постачальника відповідного замовлення (додаток №2 до договору). Сторони можуть погодити направлення замовлень на поставку товару за допомогою засобів ЕDI, при цьому умови пунктів 4.2. та 4.3. цього договору у випадку направлення Замовлень за допомогою засобів ЕDI застосовуватися не будуть (п.4.1 договору).

Згідно п.5.1 договору поставка товару здійснювалась на умовах DDP (Інкотермс 2000): місце поставки - склад покупця за адресою: м. Херсон, пул. Некрасова, буд. 2.

За п.5.7 договору кожна партія товару повинна супроводжуватися належно оформленими відповідно до вимог нормативно-правових актів України документами, що передбачені законодавством України при обороті (реалізації) замовленого покупцем товару, далі товаро-супровідні документи, та які відповідають специфікації, зокрема, накладною на товар, яка повинна бути оформлена відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містити: номер та дату цього договору; номер замовлення; найменування одиниць товару; його ціну; номери реєстраційних номерів сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це передбачено технічним регламентом підтвердження відповідності на замовлений товар; штрих-коди товару; товарно-транспортною накладною на перевезення товару; документами або їх належно засвідченими копіями про відповідність якості товару, якщо нормативно-правовими актами України передбачено супровід партії товару такими документами (сертифікати та/або декларації відповідності, або інші офіційні документи, що підтверджують таку відповідність, ветеринарні свідоцтва, карантинні сертифікати, висновки та дозвіл СЕС, тощо); копіями дозвільних документів (експлуатаційних дозволів, ліцензій, тощо), виданих постачальнику, якщо нормативно-правовими актами оборот товарів дозволяється тільки при наявності у постачальника відповідних документів; копіями гарантійних сертифікатів на товар (кожну одиницю), на який встановлено гарантійний термін; документи, що підтверджують правомірність використання постачальником прав інтелектуальної власності третіх осіб; іншими документами або їх належно засвідченими копіями, без наявності яких реалізація товару заборонена або унеможливлюється відповідно нормативно-правовими актами України.

У разі відповідності поставки товару умовам цього договору покупець підписує видаткову та товарно-транспортну накладні на поставлений товар (п.5.11 договору). Сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за договором товар, з підстав, наведених у п.5.16 договору. Покупець надсилає постачальнику повідомлення про повернення товару, в якому зазначає вид та кількість товару, що підлягає поверненню, місце і час його передачі постачальнику (п.5.17 договору).

Підпунктом 8.1.1 п.8.1 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) встановлено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар в такі строки: …упродовж 60 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Сторона, яка не може виконати зобов`язання в результаті дії форс-мажору, зобов`язана в письмовій формі повідомити про це іншій стороні протягом 7 (семи) календарних днів. Виконання такою стороною зобов`язань за договором відкладається до тих пір, поки не зникнуть обставини непереборної сили. Якщо такі обставини тривають довше одного місяця, кожна сторона має право розірвати договір, і жодна з них не має права вимагати від іншої сторони відшкодування збитків. Свідоцтво (довідка) Торгово-промислової палати або іншого, спеціально для цього уповноваженого органу, є належним доказом наявності обставин непереборної сили та тривалості їх дії.

Пунктом 12.1 договору поставки передбачено, що договір набуває чинності з 11.05.2020 року і діє до 31.05.2021.

18.05.2021 сторонами укладено додаткову угоду, у котрій п.8.1.1 та 12.1 виклали у новій редакції: «…по закінченню 70 (сімдесяти) календарних днів з дати поставки товару постачальником» та «договір набуває чинності з 11.05.2020 року і діє до 31.05.2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли в момент дії даного договору - до їх повного виконання». У додатку №8 до договору наведена контактна інформація сторін, у т.ч. відповідальних осіб по звірці розрахунків.

Крім того, між сторонами укладено договір про надання послуг №82 від 11.05.2020 з додатковою угодою №1 та №2. Предметом договору є надання ТзОВ «РЄАЛТРЕЙД» (замовнику, позивачу) інформаційних послуг та послуг з перепродажної підготовки товару, спрямованих на збільшення обсягів продажу товарів, що постачаються замовником у мережу ТзОВ «АВІОН+» (виконавця, відповідача), що має на меті покращення результатів господарської діяльності замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконавцеві надані послуги.

Позивач на виконання умов укладеного договору у період з 01.06.2020 по 21.01.2022 здійснив поставку та передав відповідачу товар на загальну суму 4 934 138,76 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних, зокрема неоплаченими є: №3772 від 13.12.2021 на суму 130'902,72 грн., №3773 від 13.12.2021 на суму 35'292,72 грн., №3855 від 20.12.2021 на суму 59'048,16 грн, №3856 від 20.12.2021 на суму 27'292,56 грн., №86 від 17.01.2022 на суму 111'181,68 грн., №87 від 17.01.2022 на суму 22640,52 грн., №187 від 25.01.2022 на суму 53'281,56 грн., №188 від 25.01.2022 на суму 16'384,80 грн., №250 від 31.01.2022 на суму 71'574,00 грн., №252 від 31.01.2022 на суму 5'328,00 грн., №320 від 07.02.2022 на суму 74'073,36 грн., №321 від 07.02.2022 на суму 17'758,92 грн., №384 від 14.2.2022 на суму 61'724,52 грн., №385 від 14.02.2022 на суму 5'245,92 грн., №469 від 21.02.2022 на суму 77'763,12 грн., №470 від 21.02.2022 на суму 19'590,35 грн., з яких частково оплачена лише накладна №3772 від 13.12.2021. Видаткові накладні та акти розбіжностей за весь період співпраці підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.

Факт поставки товару також підтверджується відповідними товаро-транспортними накладними, копії яких долучені до матеріалів справи. Вказані накладні також підписані постачальником (позивачем) та вантажоодержувачем (відповідачем).

Позивач зазначив, що кожна поставка товару підтверджуються податковими накладними, які були в установленому порядку зареєстровані в ЄРПН, що підтверджується відповідними квитанціями до податкових накладних, долученими до матеріалів справи. Позивач також інформував суд, що відповідачем за період співпраці (31.07.2020-31.01.2022) оплачено поставлений йому товар на суму 1'750'243,09 грн, а у спірний період на суму 99'962,32 грн (за видатковою накладною №3772 від 13.12.2021), з них: 88'193,43 грн оплата згідно платіжного доручення №33760 від 31.01.2022. Крім того, відповідачем було зменшено заборгованість на суму 2'493'358,11 грн, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за умовами п.8.3 договору поставки в редакції протоколу узгодження розбіжностей та договору про надання послуг №82 від 11.05.2020, з них 11'768,89 грн за спірною видатковою накладною №3772 від 13.12.2021 (акти про зарахування містяться в матеріалах справи, зокрема акт від 31.12.2021 за грудень 2021 на суму 144'425,94 грн., акт від 31.01.2022 за грудень 2021 на суму 16'636,31 грн. та акт від 31.01.2022 за січень 2022 на суму 92'901,35 грн.) та коригування заборгованості на суму 1'416,96 грн (коригуючі товарні накладні долучені до матеріалів справи). Відтак, заборгованість перед позивачем за поставлений товар складає 689 120,60 грн.

31.12.2021 та 31.01.2022 сторонами підписано та скріплено печатками юридичних осіб акти звірки взаєморозрахунків за договором.

17.03.2022 ТзОВ «Авіон+» звернулось до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення по факту розкрадання товарів та обладнання ТзОВ «Авіон+» зі складів та магазинів м. Херсон на суму 403'538'360,99 грн.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 39 660,00 грн. втрат від інфляції та 4'635,57 грн. 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

11 травня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РЄАЛТРЕЙД» (постачальник позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» (покупець, відповідач) укладено договір поставки №81, з додатками №№1-10 до нього та протоколом узгодження розбіжностей, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність покупцеві товар па підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язувався прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання (ст. 173, 174 ГК України). Цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, є майново-господарськими. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювюння на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання сторонами (їх уповноваженими представниками) накладної, товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на товар (п.2.2 договору). Тобто доказом переходу права власності на товар є відповідна накладна (видаткова накладна), як первинний документ бухгалтерського обліку.

За п.5.7 договору кожна партія товару повинна супроводжуватися належно оформленими відповідно до вимог нормативно-правових актів України документами, що передбачені законодавством України при обороті (реалізації) замовленого покупцем товару, далі товаро-супровідні документи, та які відповідають специфікації, зокрема, накладною на товар, яка повинна бути оформлена відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містити: номер та дату цього договору; номер замовлення; найменування одиниць товару; його ціну; номери реєстраційних номерів сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це передбачено технічним регламентом підтвердження відповідності на замовлений товар; штрих-коди товару; товарно-транспортною накладною на перевезення товару; документами або їх належно засвідченими копіями про відповідність якості товару, якщо нормативно-правовими актами України передбачено супровід партії товару такими документами (сертифікати та/або декларації відповідності, або інші офіційні документи, що підтверджують таку відповідність, ветеринарні свідоцтва, карантинні сертифікати, висновки та дозвіл СЕС, тощо); копіями дозвільних документів (експлуатаційних дозволів, ліцензій, тощо), виданих постачальнику, якщо нормативно-правовими актами оборот товарів дозволяється тільки при наявності у постачальника відповідних документів; копіями гарантійних сертифікатів на товар (кожну одиницю), на який встановлено гарантійний термін; документи, що підтверджують правомірність використання постачальником прав інтелектуальної власності третіх осіб; іншими документами або їх належно засвідченими копіями, без наявності яких реалізація товару заборонена або унеможливлюється відповідно нормативно-правовими актами України.

У разі відповідності поставки товару умовам цього договору покупець підписує видаткову та товарно-транспортну накладні на поставлений товар (п.5.11 договору).

Сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за договором товар, з підстав, наведених у п.5.16 договору. Покупець надсилає постачальнику повідомлення про повернення товару, в якому зазначає вид та кількість товару, що підлягає поверненню, місце і час його передачі постачальнику (п.5.17 договору).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

З наведеного вбачається, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, можливість використання печатки прямо передбачена Положенням, однак, норми ст.58-1 ГК України абсолютно чітко вказують на можливість суб`єкта господарювання не застосовувати печатку навіть за її наявності. Відтак, положення ст.58-1 ГК України є додатковим аргументом на користь «добровільності» використання печатки.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця. Висновок про вказане зроблено Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі №804/15389/15.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства (аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише у поданні доказів, а й у доведенні їх переконливості (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з долученими позивачем до матеріалів справи доказами (видатковими накладними, товарно-транспортними та податковими накладними за період 13.12.2021-14.02.2022: №3772 від 13.12.2021 року, №3773 від 13.12.2021 року, №3855 від 20.12.2021 року, №3856 від 20.12.2021 року, №86 від 17.01.2022 року, №87 від 17.01.2022 року, №187 від 25.01.2022, №250 від 31.01.2022 року, №252 від 31.01.2022 року, №320 від 07.02.2022 року, №321 від 07.02.2022 року, №385 від 14.02.2022), зокрема, твердженням щодо не підписання їх представником товариства та скріплення печаткою. Водночас, ТзОВ «Авіон+» не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження своєї правової позиції та спростування позиції позивача.

Натомість, в матеріалах справи містяться оригінали видаткових накладних з підписом представника ТзОВ «АВІОН+», скріплені печаткою товариства №3772 від 13.12.2021 року, №3773 від 13.12.2021 року, №3855 від 20.12.2021 року, №3856 від 20.12.2021 року, №86 від 17.01.2022 року, №87 від 17.01.2022 року, №187 від 25.01.2022, №250 від 31.01.2022 року, №252 від 31.01.2022 року, №320 від 07.02.2022 року, №321 від 07.02.2022 року, №385 від 14.02.2022, №469 від 21.02.2022, №470 від 21.02.2022. (а.с.45-92,т.1)

Також, у матеріалах справи містяться докази часткової оплати отриманого товару за видатковою накладною №3772 від 13.12.2021 та зарахування зустрічних однорідних вимог за такою накладною, підпис представника (Волков К.С.) та відтиск печатки товариства на якій, серед іншого, заперечується відповідачем.

Суд також відзначає, що підпис вказаної особи та Шевчук А.А. на спірних накладних та видаткових накладних, оплата за якими була проведена відповідачем до моменту звернення із позовом, візуально є схожими, відтак суд не приймає заперечень відповідача, що спірні накладні підписані невідомими йому особами, як і сумнівів щодо відтисків печатки товариства. Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні заповнені у належному порядку, є належними доказами, що підтверджують поставку позивачем товару та прийняття його відповідачем.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі N 911/3685/17.

Акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. (постанова Верховного Суду від 10.09.2019 № 916/2403/18)

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Таким чином, підписані відповідачем акти звірки розрахунків на загальну суму 689 120,60 грн. підтверджують визнання заборгованості товариством, адже відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання з поставки товару, який мав бути оплачений відповідачем у строки, визначені пп.8.1.1 п.8.1 додаткової угоди від 18.05.2021 до договору. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 689'120,60 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Сторони погодили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 70 (сімдесяти) календарних днів з дати поставки товару постачальником (пп.8.1.1 п.8.1 додаткової угоди).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд апеляційної інстанції вважає правильним та обґрунтованим стягнення з відповідача заявлених позивачем 39 660,00 грн. втрат від інфляції та 4 635,57 грн. 3% річних.

Відповідач, одним із доводів апеляційної скарги зазначає, що заборгованість у нього виникла під час дії воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та окупацією Херсонської області, де у нього знаходились складські, офісні приміщення та торгові точки, що є форс мажорною обставиною, підтвердженою листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022. Тобто, на думку відповідача, він звільнений від виконання зобов`язань за договором..

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Слід відмітити, що існування обставин форс-мажору щодо порушення/невиконання зобов`язань може доводитися будь-якими доказами (постанова Верховного Суду у справі № 912/3323/20 від 21 липня 2021 року).

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Однак, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Отже, сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями.

Суд апеляційної інстанції також погоджується зі висновком суду першої інстанції щодо того, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність, отримувати кошти від своїх контрагентів та проводити розрахунки за отриманий товар. Відповідач, місцезнаходження якого у м.Львові, не надав доказів того, що підприємство зупинило підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які встановлені та досліджені судом першої інстанції, то апеляційний господарський суд дійшов про наявність підстав для задоволення позовних вимог на загальну суму 733 416, 17 грн.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АВІОН+ б/н від 21.02.2023 (вх. №01-05/578/23 від 27.02.2023) - залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2023 у справі №914/1439/22 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

4. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.05.2023

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.