ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2023 р. Справа№ 910/1217/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023

у справі №910/1217/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

до Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича

про стягнення 39 357,68 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі, позивач або КП «Київкомунсервіс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича (далі, відповідач або ФОП Блощицький О.В.) про стягнення 39 357,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором №Вп-18741-Ш з надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2019, внаслідок чого за період з 31.10.2019 по 31.10.2022 виникла основна заборгованість в сумі 26 609,73 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 1 271,60 грн, інфляційні втрати - 9 895,07 грн та 3% річних 1 581,28 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київкомунсервіс» заборгованість у розмірі 26 609 грн 73 коп., 9 895 грн 07 коп. - інфляційних втрат, 1 581 грн 28 коп. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведений, а відповідачем не спростований факт наявності у відповідача заборгованості за Договором №Вп-18741-Ш з надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2019 у сумі 26 609,73 грн за період з жовтня 2019 року по жовтень 2022 року.

Враховуючи, що відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, суд також визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 9 895,07 грн та 3% річних у сумі 1 581,28 грн на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 15.03.2023 (про що свідчить відмітка про формування документа в системі «Електронний суд») Фізична особа-підприємець Блощицький Олександр Васильович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23 скасувати та частково задовольнити позовну вимогу у даній справі в розмірі 3 865,46 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що відповідач не є власником приміщення АДРЕСА_1, а підставою для підписання Договору №Вп-18741-Ш з надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2019 був договір оренди, який мав конкретний термін дії і був наданий менеджеру КП «Київкомунсервіс». За 15 днів до дня закінчення строку дії договору оренди відповідач нагадав КП «Київкомунсервіс» про це листом та особисто менеджеру ОСОБА_2 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач зазначає, що Договір оренди приміщення кафе №270217 від 27.02.2017 у АДРЕСА_1 з фізичною особою ОСОБА_1 закінчився 27.01.2020, ніякої діяльності за даною адресою відповідачем не ведеться, тож ніяких послуг КП «Київкомунсервіс» після 27.01.2020 відповідачу не надавало. У приміщення за цією адресою працює інший орендар, до якого відповідач не має жодного відношення.

Таким чином, за доводами скаржника, КП «Київкомунсервіс» не надавав відповідачу послуги з 27.01.2020 та нараховував відповідачу неіснуючий борг більше трьох років та не робив жодних дій для його погашення.

Відповідач зазначає, що згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані сплатити житлово-комунальні послуги тільки якщо вони фактично ними користувалися.

У зв`язку з цим датою розірвання договору №Вп-18741-Ш від 01.08.2019 з КП «Київкомунсервіс» відповідач просить рахувати 27.01.2020, а фактична заборгованість його за договором складає 3 865,46 грн.

Аналогічні доводи викладалися відповідачем у відзиву на позовну заяву, яку, як вказує відповідач, ним було сформовано у системі «Електронний суд» 27.01.2023.

До апеляційної скарги додані копія договору оренди нежитлового приміщення №270217 від 27.02.2017, укладеного між відповідачем та фізичною особою ОСОБА_1, акт приймання-передачі №1 до договору оренди від 27.02.2017 (додаток №1 до договору), план об`єкта оренди (додаток №2 до договору), роздруківки листування з КП «Київкомунсервіс».

04.04.2023 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача у справі, які за змістом ідентичні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

13.04.2023 від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Разом із відзивом на апеляційну скаргу позивачем подано клопотання про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, яке мотивоване тим, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» не отримувало копію апеляційної скарги з додатками, про відкриття апеляційного провадження дізналось з Єдиного державного реєстру судових рішень, після чого було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи №910/1217/23 до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 поновлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» пропущений процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23.

Узагальнені доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу зводяться до того, що повідомлена відповідачем інформація щодо припинення дії Договору №Вп-18741-Ш від 01.08.2019 з КП «Київкомунсервіс» з 27.01.2020 є неправдивою та до листопада 2022 року жодних повідомлень про будь-які зміни обсягів, місця надання послуг або будь-яких інших повідомлень від відповідача на адресу позивача не надходило. Долучена відповідачем до апеляційної скарги копія заяви про начебто розірвання договору з 27.01.2020 не містить доказів на підтвердження її направлення позивачу, не містить підпису особи, яка її писала та дати складання, що не є підтвердженням звернення відповідача до позивача завчасно.

Позивач стверджує, що насправді спірна заява з додатками надійшла йому 30.11.2022, що підтверджується скріншотом з електронної пошти КП «Київкомунсервіс», яку було прийнято до розгляду та надано відповідь про прибуття на підприємство для укладання додаткової угоди про розірвання договору. Послуги з дня звернення відповідача були призупинені. Разом із тим, позивач стверджує, що відповідач звертався до нього з листом вх.№459 від 31.01.2023 про добровільне погашення заборгованості та укладання мирової угоди у сумі 26 609,73 грн та компенсацію судових витрат 2 435,90 грн, тобто, відповідач усвідомлював та не заперечував факт наявної заборгованості та навпаки визнавав факт невиконання ним умов Договору. 25.01.2023 вх.№393 до КП «Київкомунсервіс» надійшла заява про надання реквізитів для сплати за Договором. також відповідачем до апеляційної скарги долучено акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.08.2019 по 29.11.2022, в якому відповідачем прибрано період заборгованості, який йому не подобається, що не відображає даних бухгалтерського обліку позивача, а відтак не є належним та допустимим доказом.

Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором, а відтак відсутні підстави для здійснення відповідачем односторонньої відмови від Договору та припинення нарахування за надані послуги.

У свою чергу факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем на суму 26 609,73 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, заперечень щодо отриманих актів наданих послуг відповідач позивачу не надав.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем надані скріншоти надходження заяв на електронну пошту позивача від 30.01.2023 та 25.01.2023, відповіді КП «Київкомунсервіс» від 01.12.2022 №244-8-5207 на звернення ФОП Блощицького О.В. від 30.11.2022 вх.34612, відповіді КП «Київкомунсервіс» від 30.01.2023 №244-7-664 на звернення ФОП Блощицького О.В. від 25.01.2023 вх.№393 з додатком - актом звірки взаєморозрахунків станом на 16.01.2023 за договором №Вп-18741-Ш від 01.08.2019, підписаним зі сторони позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1217/23; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

27.03.2023 матеріали справи №910/1217/23 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/1217/23 є вимоги про стягнення 39 357,68 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань; роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення, пояснення щодо апеляційної скарги в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно, але не пізніше 10.04.2023.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку електронного документа в електронні кабінети позивача та відповідача у справі), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.08.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (за договором - Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Блощицьким Олександром Васильовичем (за договором - Замовник) було укладено Договір №Вп-18741-Ш з надання послуг з вивезення побутових відходів (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом - ТПВ), що утворюються на об`єкті Замовника (кафе), що знаходиться за фактичною адресою: АДРЕСА_1, а Замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати послуги.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 3,3 м. куб. в місяць.

Відповідно до пункту 2.1. Договору тариф на послуги, які передбачені пунктом 1.1. цього Договору встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 березня 2019 року №450 «Про внесення змін до тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення)», що надає Комунальне підприємство «Київкомунсервіс» як виконавець послуг.

Тариф на послуги за цим Договором становить: 234 грн 22 коп. з ПДВ за 1 куб.м., в місяць - 722,91 грн (з ПДВ).

Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим Договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до Договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за цим Договором та на підставі Додаткових угод (пункт 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 2.3. Договору оплата послуг за цим Договором у розмірі, що вказаний у пункті 2.1. даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється Замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі виписаного Виконавцем рахунку з моменту отримання направленого Виконавцем Замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Згідно пункту 2.5. Договору за результатами наданих послуг Виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, повернути вищезазначений Акт наданих послуг Виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2019 (пункт 7.1. Договору).

Відповідно до пункту 7.2. Договору у разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

Згідно доводів позивача ним надано відповідачу послуги за Договором на загальну суму 27 381,73 грн, в той час як відповідачем оплачено лише 772,00 грн.

Так, позивачем на підтвердження надання послуг за Договором до матеріалів справи надано Акти надання послуг та відповідні рахунки на оплату за період з жовтня 2019 року по жовтень 2022 року на загальну суму 26 609,73 грн.

Позивач зазначає, що Акти наданих послуг та відповідні рахунки на оплату за Договором за період з жовтня 2019 року по жовтень 2022 року надсилалися відповідачу через програму M.E.Doc, на підтвердження чого позивачем надано Витяг із вказаної програми.

З огляду на несплату відповідачем заборгованості позивачем здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені згідно наданого до справи розрахунку по кожному неоплаченому Акту наданих послуг станом на 17.01.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 19 зазначеного закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як уже зазначалося, згідно пункту 1.1. Договору Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом - ТПВ), що утворюються на об`єкті Замовника (кафе), що знаходиться за фактичною адресою: АДРЕСА_1, а Замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати послуги.

Порядок здійснення відповідачем оплати врегульовано пунктами 2.3. та 2.5. Договору.

Виходячи зі змісту вказаних пунктів, відповідач здійснює оплату послуг за встановленим в пункті 2.1. тарифом та після надання Замовником Акту наданих послуг і виставлення рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання направленого Виконавцем Замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та приймає в якості доказів Акти наданих послуг та відповідні рахунки на оплату за Договором за період з жовтня 2019 року по жовтень 2022 року, що надсилалися відповідачу через програму M.E.Doc.

Згідно з інформацією, що міститься на сайті https://medoc.ua/, M.E.Doc є програмним забезпеченням для подання звітності до контролюючих органів та обміну юридично значущими первинними документами між контрагентами в електронному вигляді. На час впровадження Реєстру електронних документів створення первинних документів (актів, рахунків тощо) також можливо виконувати у Реєстрі податкових документів. Ці документи доступні як у Реєстрі електронних документів, так і у Реєстрі податкових документів.

Отже, направлені позивачем первинні документи за Договором є доступними як у Реєстрі електронних документів, так і у Реєстрі податкових документів.

Виходячи зі змісту пункту 2.5. Договору, Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, повернути вищезазначений Акт наданих послуг Виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача із заявою про ненадання послуг, чи надання послуг неналежним чином, заперечення щодо надісланих позивачем актів наданих послуг, а тому вказані акти наданих послуг вважаються підписаними зі сторони відповідача.

Ураховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено умови Договору №Вп-18741-Ш з надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.08.2019, що має наслідком задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 26 609,73 грн за період з жовтня 2019 року по жовтень 2022 року.

Також позивачем у позовній заяві заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 9 895,07 грн та 3% річних у розмірі 1 581,28 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наведених позивачем у позовній заяві розрахунків 3% річних та інфляційних втрат у межах заявлених позивачем періодів, суд дійшов висновку про те, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та здійсненими у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у заявлених позивачем сумах також підлягають задоволенню в повному обсязі, висновки суду першої інстанції з приводу чого є правомірними.

Також у позові була заявлена до стягнення з відповідача пеня в сумі 1 271,60 грн на підставі пункту 4.2. Договору.

Однак, судом першої інстанції не прийнято рішення щодо цієї позовної вимоги, мотивувальна та резолютивна частини рішення висновків щодо позовної вимоги про стягнення пені не містять, що може бути підставою для прийняття місцевим господарським судом додаткового рішення на підставі пункту 1 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України.

Мотиви відхилення доводів апеляційної скарги відповідача

В апеляційній скарзі відповідач посилається на обставину припинення дії Договору №Вп-18741-Ш від 01.08.2019 з 27.01.2020 внаслідок його розірвання за заявою відповідача.

Підставою такого розірвання за твердженнями відповідача стало те, що надання послуг згідно Договору здійснювалось відповідачу з огляду на укладення ним Договору оренди приміщення кафе №270217 від 27.02.2017 у АДРЕСА_1 з фізичною особою ОСОБА_1 Строк дії Договору оренди №270217 від 27.02.2017 закінчився 27.01.2020, відповідно, за твердженнями скаржника, він більше не займає орендоване приміщення, тож ніяких послуг КП «Київкомунсервіс» після 27.01.2020 безпосередньо відповідачу не надавало.

Позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, вказує на те, що жодних повідомлень про розірвання Договору №Вп-18741-Ш від 01.08.2019, про будь-які зміни обсягів, місця надання послуг або будь-яких інших повідомлень від відповідача на адресу позивача до листопада 2022 року не надходило.

Оцінюючи зазначені доводи сторін, колегією суддів встановлено наступне.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України та частині 1 статті 188 Господарського кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частин 2-4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно пункту 7.1. Договору цей договір вступає в силу з моменту підписання (01.08.2019) та діє до 31.12.2019.

Умовами пункту 7.2. Договору визначено, що у разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

Згідно пункту 8.4. Договору цей Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання цього договору допускається у випадках та поряду, встановлених чинним законодавством України.

Умовами пункту 2.6. Договору сторони погодили, що у разі розірвання Договору всі остаточні рахунки за договором здійснюються у п`ятиденний термін з дня письмового розірвання договору, що фіксується додатковою угодою.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів звернення відповідача до позивача за п`ятнадцять днів до закінчення строку дії цього договору (до 31.12.2019) про його припинення, строк дії Договору було неодноразово пролонговано, у тому числі на 2020-2022 роки.

Відповідач зазначає, що за 15 днів до дня закінчення строку дії Договору направляв позивачу на електронну пошту заяви, в яких просив вважати Договір №Вп-18741-Ш від 01.08.2019 розірваним з 27.01.2020 у зв`язку з закінченням строку дії Договору оренди приміщення №270217 від 27.02.2017.

На підтвердження факту такого звернення відповідач надав суду роздруківки заяв, які за його твердженнями він направляв представнику позивача електронною поштою (том 1, а.с. 153-154).

Вказані заяви, втім, не приймаються колегією суддів до уваги як належні, допустимі та достовірні докази у розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту звернення відповідача до позивача із заявою про розірвання договору, оскільки із наданих роздруківок не можна встановити ні адрес електронної пошти, з якої на та на яку направлялося кожна конкретна заява, ні дати такого направлення. Більш того, надані роздруківки взагалі не дають змоги встановити, що вони зроблені з електронної пошти.

Водночас, умовами Договору сторонами серед реквізитів сторін взагалі не погоджено електронних адрес, які можуть використовуватися ними для офіційного листування по Договору.

Матеріали справи не містять підписаної сторонами у відповідності до пункту 2.6. Договору додаткової угоди про розірвання договору з 27.01.2020, якою сторони мали б підтвердити факт припинення правовідносин за ним з указаної дати.

Спірні правовідносини між сторонами у даній справі виникли саме на підставі укладеного між ними Договору №Вп-18741-Ш від 01.08.2019 і його умовами не передбачено можливості його одностороннього розірвання за ініціативою відповідача у зв`язку з закінченням строку дії Договору оренди приміщення №270217 від 27.02.2017, більш того, умови Договору взагалі не містять відсилок до названого договору оренди як підстави укладення спірного Договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для висновку про розірвання Договору з 27.01.2020, відповідно, такий Договір був чинним у спірному періоді (з жовтня 2019 року по жовтень 2022 року), а послуги позивачем відповідачу надавалися, що підтверджується первинними документами, які надсилалися відповідачу через програму M.E.Doc, обставини стосовно чого встановлені судом вище.

Доказів незгоди відповідача із кількістю чи якістю наданих у спірному періоді послуг, претензій щодо надання послуг неналежним чином, заперечення щодо надісланих позивачем актів наданих послуг матеріали справи не містять.

Стосовно доводів відзиву позивача на апеляційну скаргу про те, що насправді спірна заява про розірвання з додатками надійшла йому 30.11.2022, що підтверджується скріншотом з електронної пошти КП «Київкомунсервіс», то до відзиву відповідного скріншоту листування від 30.11.2022 з електронної пошти та самої заяви від 30.11.2022 позивачем не надано.

До відзиву в якості додатків долучені скріншоти з офіційної електронної пошти позивача , з яких вбачається надходження з електронної пошти Олександра Блощицького листа від 30.01.2023 з проханням зареєструвати та вислати вхідний номер та листа від 24.01.2023 з проханням надати вхідний номер до листа в додатку та відповіді позивача на нього від 25.01.2023 про те, що такий лист зареєстровано за вх. №383 від 25.01.2023.

Однак, ні з долучених позивачем до відзиву роздруківок (скріншотів), ні з копій листів КП «Київкомунсервіс» від 30.01.2023 №244-7-664 та від 01.12.2022 №244-8-5207, не вбачається за можливе встановити зміст відповідних листів Олександра Блощицького, про прохання надіслати вхідний номер яких він вказував.

Відповідно, у суду відсутня можливість достеменно встановити, що відповідач звернувся до позивача із листом про розірвання Договору саме 30.11.2022.

Водночас, у будь-якому випадку, станом на дату перегляду судового рішення в апеляційному порядку матеріали справи не містять підписаної сторонами додаткової угоди про розірвання Договору ні з 27.01.2020, ні з будь-якої іншої дати, як це передбачено нормами чинного законодавства та відповідними умовами Договору, зміст яких наведено вище.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог позивача в даній справі про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Блощицького Олександра Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/1217/23 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Блощицького Олександра Васильовича.

Матеріали справи №910/1217/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка