Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/250/23
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.

Секретар судового засідання Матіяш М. П.

За участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кічури Г. В.,

представника Державної казначейської служби України- Шикеринець Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: ФОП ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

до відповідача: Івано-Франківської митниці Державної митної служби України вул. Чорновола, буд. 159, м. Івано-Франківськ,76005, про стягнення шкоди в розмірі 101 398,62 грн., з яких: 10 738,99 грн - 3% річних, 90 659,67 грн - інфляційних збитків та судових витрат,

встановив, що ФОП ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про стягнення шкоди в розмірі 101 398,62 грн., з яких: 10 738,99 грн - 3% річних, 90 659,67 грн - інфляційних збитків, що завдані Івано-Франківською митницею Державної митної служби України та судових витрат.

В обґрунтування вимог вказав на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, неправомірність яких встановлена Івано-Франківським окружним адміністративним судом у рішенні суду від 19.04.2021, що винесене у справі №300/8747/21, про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації від 17.12.2021 №UA206050/2021/000421 та рішення про коригування митної вартості від 17.12.2021 №UA206050/2021/000171/2, позивач, 17.12.2021 сплатив 328 285,77 грн., які були повернуті відповідачем 18.01.2023, а відповідно, за означений період, позивач зазнав інфляційних втрат і нарахував три відсотки річних за час користування його коштами.

В підтвердження надав суду копії: паспорта ОСОБА_2 , витягу з ЄДРЮОФОП щодо позивача, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206050/2021/000421 від 17.12.2021, рішення про коригування митної вартості товарів №UA206050/2021/000171/2 від 17.12.2021, митної декларації від 17.12.2021, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №300/8747/21, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2022 по справі №300/8747/21 пров.№А/857/7965/22, виписки по особовому рахунку за 18.01.2023,

Відповідач, щодо позову заперечив, вказав на те, що рішенням суду, на яке послався позивач, не визнано протиправними дії митниці, сплачені позивачем кошти повернуті митницею після набрання рішенням законної сили, а відповідно, у позивача відсутні підстави для нарахування ним 3% річних і інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

При цьому суд врахував наступне.

Предметом позову є стягнення шкоди в розмірі 101 398,62 грн, з яких: 10 738,99 грн - 3% річних та 90 659,67 грн- інфляційних втрат.

Підставою позову є дії відповідача, що мали наслідком безпідставне перерахуванням позивачем коштів, які в силу інфляційних процесів в Україні, за період з 17.12.2022 по 18.01.23 (час сплати і час їх повернення), знизили купівельну спроможність грошової одиниці на заявлену до стягнення суму.

Загальні положення про відшкодування шкоди встановлені параграфом 1 ЦК України.

Так, зокрема, ст. 1166 ЦК України передбачено те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання з відшкодування шкоди є деліктними зобов`язаннями. Деліктні зобов`язання є позадоговірними.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (стаття 22 ЦК України).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. (Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Неправомірність дій відповідача, що мали наслідком сплату позивачем 17.12.2021 - 328 285,77 грн відповідачу і повернення останнім, вказаної суми 18.01.2023, встановлена рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021, що винесене у справі №300/8747/21 (суд визнав протиправними та скасував картки відмови в прийнятті митної декларації від 17.12.2021 №UA206050/2021/000421 та рішення про коригування митної вартості від 17.12.2021 №UA206050/2021/000171/2, на підставі, яких були сплачені кошти).

Враховуючи викладене та те, що за період з 17.12.21 по 18.01.23 індекс інфляції, як показник, що характеризує зміни загального рівня цін на товари послуги, які купує населення для невиробничого споживання, складав за вказаний період 127,61, що становить величину знецінення коштів сплачених позивачем відповідачу за означений період, а відповідно, є тим зменшенням майнового блага, якого зазнав позивач в силу того, що сплатив 328 285,77 грн (які не повинен був сплачувати), вимога позивача про стягнення нарахованих ним інфляційних, за час неповернення сплачених безпідставно коштів, є обґрунтованою.

В задоволенні вимог про стягнення 3% річних слід відмовити, оскільки така вимога є мірою відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а не втрата майнового блага, якого особа зазнала в зв`язку з неправомірними рішеннями відповідача, а відповідно, не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, що заявлена до стягнення.

Відповідно до статей 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 236-238, 240-241 Господарсько процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 37567646) на користь ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 90 659,63 грн - інфляційних збитків.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.05.2023

Суддя І. М. Скапровська