ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 903/734/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Малашенкової Т.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Пасічнюк С.В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство "Укртрансгаз",

представник позивача - Оніщук В.М, адвокат (довіреність від 13.03.2023 № 1-3511),

відповідач - акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз",

представник відповідача - Манзій П.П, адвокат (довіреність від 02.01.2023 № 01Др-2-0123),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"

на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 (головуючий Дужич С.П., судді: Саврій В.А., Коломис В.В.)

у справі № 903/734/21

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - Позивач)

до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи ?Волиньгаз" (далі - Відповідач)

про стягнення 3 513 543,63 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення 3 513 543,63 грн заборгованості за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 № (далі - Договір), у тому числі 2 775 253,07 грн основної заборгованості, 128 706,50 грн 3% річних, 281 671,67 грн інфляційних втрат та 327 912,30 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- Відповідач не здійснив оплату рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року на загальну суму 2 775 253,07 грн, чим порушив пункти 4.1, 8.4 Договору;

- у зв`язку з простроченням Відповідачем зобов`язань із здійснення оплати перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року Позивач на підставі пунктів 13.1, 13.5 Договору, статей 258, 536, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини третьої статті 198, статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) здійснив нарахування 128 706,50 грн 3% річних, 281 671,67 грн інфляційних втрат та 327 912,30 грн пені.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 08.11.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення мотивовано тим, що:

- відсутність укладених сторонами додатків-1, 2 до Договору свідчить про неузгодження сторонами всіх істотних умов договору щодо кожної послуги, яка має надаватись за таким договором і така відсутність унеможливлює встановлення обсягів перевищення замовленої (договірної) потужності та виконання положень договору в частині порядку визначення її вартості;

- у матеріалах справи відсутній розрахунок перевищення потужності (формула, порядок розрахунку, тариф), зазначена лише загальна кількість, що позбавляє суд можливості перевірити правильність такого нарахування;

- докази надіслання Позивачем на адресу Відповідача розрахунків у матеріалах справи відсутні;

- складені Позивачем односторонні акти не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження визначення обсягу, вартості перевищення замовленої (договірної) потужності та відповідно самого факту перевищення потужності.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 рішення Господарського суду Волинської області від 08.11.2021 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 2 775 253,07 грн основної заборгованості, 128 706,50 грн 3% річних, 281 671,67 грн інфляційних втрат та 327 912,30 грн пені.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що:

- виходячи з змісту положень пунктів 2.3, 2.7 Договору у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки № 1 та № 2 до Договору не укладаються;

- з матеріалів справи вбачається вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання Договору;

- надані Позивачем докази підтверджують перевищення Відповідачем замовленої потужності у спірний період, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення спірної заборгованості, а також нарахованих пені, 3% та інфляційних втрат є правомірними.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій (з урахуванням усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання уточненої касаційної скарги), посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та на те, що судами при ухвалені оскаржуваної постанови не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду, які прийняті в інших справах у подібних правовідносинах, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, просить скасувати постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023, а рішення Господарського суду Волинської області від 08.11.2021 залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- наявні підстави для відступу від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суд від 15.07.2022 у справі № 921/184/21 щодо особливості порядку надання послуги замовленої (гарантованої) потужності, зокрема, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки до договору не укладаються у подібних правовідносинах;

- ухвалюючи оскаржувану постанову, апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 918/450/20, від 19.03.2021 у справі № 922/3987/19, від 15.07.2021 у справі № 921/184/21, від 22.10.2021 у справі № 910/1878/20, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 27.05.2022 у справі № 910/5412/19, від 27.01.2020 у справі № 640/19386/18, від 29.07.2021 у справі № 580/2317/19, від 04.08.2021 у справі № 903/973/19, від 23.06.2021 у справі № 904/2611/18 щодо застосування статей 610, 628, 638 ЦК України, статей 180, 181 ГК України, а також у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 914/2441/21 щодо застосування пунктів 17, 18 глави 1 розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодексу ГТС) у подібних правовідносинах;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 1 та 7 глави 3 розділу І, частини першої глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, 2 та 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС у взаємозв`язку із частинами першою, другою та третьою статті 32 Закону України "Про ринок природного газу", а також статей 6,11, 628, 901 ЦК України, пункту 11 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) від 27.12.2017 № 1437 "Про затвердження змін до деяких постанов НКРПКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедур розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років", пункту 8 глави 1 розділу ХІ, пункту 1 та 2 глави 2 розділу ІХ Кодексу ГТС за умови відсутності у договорі транспортування природного газу, затвердженого змінами постановою НКРЕКП від 22.04.2019 № 580, умов порядку отримання доступу до потужності, замовлення потужності, визначення вартості та порядок розрахунку договірної потужності у подібних правовідносинах.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного суду, просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023, відкрите на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та залишити без задоволення касаційну скаргу в частині оскарження Відповідачем постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що до матеріалів справи долучено Договір, сторонами якого є Позивач (оператор) та Відповідач (замовником), за умовами якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановленому в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до пункту 2.2 Договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.3 Договору послуги, які можуть бути надані замовнику за цим Договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатку 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору.

Відповідно до пунктів 2.6-2.8 Договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ у точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.

Згідно з пунктом 3.2 Договору оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний, у тому числі: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; не перевищувати замовлені потужності, визначені у цьому договорі; здійснювати додаткову плату оператору у разі перевищення договірної потужності, в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до пункту 8.1 Договору величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 8.4 Договору (у редакції додаткової угоди від 29.11.2017 № 1), у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за формулою :

m

B=?Bd ,

d=1

де:

В - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за період газового місяця;

m - кількість днів в газовому місяці;

Вd - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за кожний день газового місяця, яка розраховується для кожного дня перевищення за формулою:

р р

Вd= ?z x Ті вх рік (Сi вх факт - Сi вх рік) + ?z x Ті вих рік (Сi вих факт - Сi вих рік),

і=1 і=1

де: z = 1 - до 01 січня 2018 року; z = 2 - з 01 січня 2018 року;

р - кількість замовлених точок входу і точок виходу, зазначених в додатку 1 до цього Договору;

Вd - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за день;

Сi вх факт - фактично використана потужність для і-тої точки входу, тис. куб. м/добу;

Сi вих факт - фактично використана потужність для і-тої точки виходу, тис. куб. м/добу;

Сi вх рік - договірна потужність річна для і-тої точки входу, тис. куб. м/добу;

Ті вх рік - тариф потужності річної для і-тої точки входу;

Сi вих рік - договірна потужність річна для і-тої точки виходу, тис. куб. м/добу;

Ті вих рік - тариф потужності річної для і-тої точки виходу.

Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Розбіжності щодо вартості додаткової плати підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 8.4 цього договору, визначається за даними оператора.

Пунктом 17.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання пункту 8.4 Договору Позивач за результатами остаточної алокації відборів та подач Відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності за період травень-грудень 2019 року та оформив акти, звіти про використання замовленої потужності з розрахунком перевищення розміру фактично використаної потужності над замовленою (договірною) потужністю та рахунок вартості плати за перевищення замовленої потужності у відповідному розрахунковому місяці, у загальному розмірі 2 775 253,07 грн (14 712 837,30 м3/добу), а саме:

- акт від 31.05.2019 № 05-2019-/1000519 за травень 2019 року в обсязі 1 820,20930 тис.м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 343 342,44 грн;

- акт від 30.06.2019 № 06-2019-/1000619 за червень 2019 року в обсязі 899,18593 тис.м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 169 611,65 грн;

- акт від 31.07.2019 № 07-2019-/1000719 за липень 2019 року в обсязі 983,67496 тис.м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 185 548,64 грн;

- акт від 31.08.2019 № 08-2019-/1000719 за серпень 2019 року в обсязі 670,91290 тис. м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 126 552,96 грн;

- акт від 30.09.2019 № 09-2019-/1000919 за вересень 2019 року в обсязі 800,10162 тис.м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 150 921,56 грн.;

- акт від 31.10.2019 № 10-2019-/10001019 за жовтень 2019 року в обсязі 2 308,75218 тис.м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 435 495,31 грн;

- акт від 30.11.2019 № 11-2019-/10001119 за листопад 2019 року в обсязі 2 647,94939 тис.м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 499 477,39 грн;

- Акт від 31.12.2019 № 12-2019-/10001219 за грудень 2019 року в обсязі 4 582,05102 тис.м3/добу перевищення замовленої потужності, вартістю 864 303,12 грн.

Акт від 31.05.2019 № 05-2019-/1000519 за травень 2019 року підписаний сторонами. Інші акти за період червень-грудень 2019 року підписів Відповідача не містять.

Листами від 16.07.2019, 26.07.2019, 21.08.2019, 24.09.2021, 22.10.2019, 20.11.2021, 26.12.2019, 23.01.2020 Відповідач повертав Позивачу акти без оформлення, у зв`язку з тим, що оператором, відповідно до пункту 8.4 Договору, не направлено на електронну адресу замовника звіту про використання договірних потужностей, розрахунку та рахунку на оплату на підставі пункту 11.3 Договору, зокрема і акт від 31.05.2019, підпис на якому відізваний листом від 19.07.2019 №43003.2-Сл-3107-0719.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у матеріалах справи наявні:

- рахунки на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності помісячно за період травень-грудень 2019 року на суми, що відповідають актам виконаних робіт;

- звіти про подобове щомісячне використання замовленої потужності АТ "Волиньгаз" від 31.05, 30.06., 31.07., 31.08., 30.09., 31.10., 30.11., 31.12. - 2019 року;

- акти приймання-передачі природного газу про передачу Позивачем Відповідачу по пунктах приймання-передачі за період травень-грудень 2019 року;

- довідки про добові небаланси Відповідача помісячно за період травень-грудень 2019 року;

- реєстр файлів відправлених Позивачем з Інформаційної платформи філії "Оператор ГТС" АТ "Укртрансгаз" за період з 14.06.2019 по 13.01.2020;

- реєстри файлів завантаження до Інформаційної платформи Відповідача за період травень-грудень 2019 року: форма № 2 - інформація про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються цілодобово і відбори/споживання природного газу споживачами що вимірюються цілодобово; форма № 3 - інформація про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/ споживання, якого не вимірюються щодобово, та/або щодо яких було змінено режим нарахування відбору/споживання природного газу; форма № 4 - інформація про перетоки між ОГРМ;

- акт НКРЕКП від 05.07.2021 № 328 про проведення планової перевірки дотримання суб`єктом господарювання (Відповідачем) вимог законодавства та Ліцензійних умов розподілу природного газу, яким зафіксовано порушення Відповідачем Ліцензійних умов, зокрема, підпункту 28 пункту 2.2 глави 2, у частині здійснення розрахунків з оператором газотранспортної системи за надані послуги транспортування у строки та на умовах, визначених Договором.

Відповідач виставлені Позивачем рахунки за перевищення замовленої (договірної) потужності за період з травня по грудень 2019 не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 2 775 253,07 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором у частині повної та своєчасної оплати наданих послуг з транспортування теплової енергії, Позивачем нараховані 128 706,50 грн 3% річних, 281 671,67 грн інфляційних втрат та 327 912,30 грн пені.

Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у їх контексті та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, які визначають, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідач у касаційній скарзі посилається, що ухвалюючи оскаржувану постанову, апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 918/450/20, від 19.03.2021 у справі № 922/3987/19, від 15.07.2021 у справі № 921/184/21, від 22.10.2021 у справі № 910/1878/20, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 27.05.2022 у справі № 910/5412/19, від 27.01.2020 у справі № 640/19386/18, від 29.07.2021 у справі № 580/2317/19, від 04.08.2021 у справі № 903/973/19, від 23.06.2021 у справі № 904/2611/18 щодо застосування статей 610, 628, 638 ЦК України, статей 180, 181 ГК України, а також у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 914/2441/21 щодо застосування розділу ІХ Кодексу ГТС у подібних правовідносинах.

Верховним Судом проаналізовано зміст судових рішень, прийнятих у вказаних справах та встановлено, що у зазначених справах судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та, порівнюючи зміст правовідносин (права й обов`язки сторін спору) згідно з відповідним правовим регулюванням, оскільки:

- у справах № 918/450/20, № 922/3987/19, № 916/2090/16, № 910/5412/19, № 903/973/19, № 904/2611/18, № 904/5807/19 предметом позову було стягнення з відповідача заборгованості за врегулювання добового небалансу;

- у справі № 910/1878/20, ухвалюючи постанову про скасування рішень судів попередніх інстанцій та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що за змістом норми статті 903 ЦК України, положень пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи (який визначає одним із принципів доступу суб`єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснення своєчасної та повної оплати послуг, наданих оператором газотранспортної системи), положень глави 2 розділу VIII цього Кодексу, положень Типового договору транспортування природного газу, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, а також з огляду на умови укладеного між сторонами Договору надання послуг транспортування природного газу, зокрема і послуги замовленої (гарантованої) потужності, здійснюється на умовах їх оплатності. Водночас повернення вартості наданих послуг транспортування природного газу не передбачено ні відповідними нормами Закону, ні умовами Договору, а повернення вартості наданої послуги замовленої (гарантованої) потужності не передбачено умовами Договору незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність. У зв`язку з наведеними висновками Суд вбачає підстави для відступу від протилежної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.11.2020 у справі № 910/13174/19 - щодо обов`язку оператора газотранспортної системи повернути замовнику вартість замовленої потужності на вимогу замовника послуг транспортування, як такої, що сформульована Верховним Судом на підставі положень абзацу 13 пункту 3 глави 2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, однак без урахування умов укладеного між сторонами Договору (транспортування природного газу, Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) щодо обов`язку замовника сплатити оператору вартість замовленої потужності незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність;

- у справі № 925/1137/19 предметом позову було стягнення заборгованості за неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу від 26.12.2014 № 3299/15-КП-36 у частині своєчасної оплати переданого газу;

- у справі № 914/2441/21 Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що суд апеляційної інстанції, а також і суд першої інстанції (оскільки як встановив суд апеляційної, місцевий господарський суд помилково визначив предмет спору в цій справі) не перевірили який тариф був застосований позивачем для розрахунку вартості перевищення замовленої потужності. Крім того, суди попередніх інстанцій не перевірили формулу та порядок здійснення відповідного розрахунку. Отже, на порушення вимог статей 73-80, 86, 236-238, 269 ГПК України ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції неповно дослідили та не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, при цьому суд апеляційної інстанції, пославшись лише на їх належність та допустимість, не перевірив відповідності відображених у них даних та правильності розрахунку заявлених до стягнення сум;

- у справах № 640/19386/18 та № 580/2317/19 предметом позову було визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене та порівнюючи зміст правовідносин (права й обов`язки сторін спору) згідно з відповідним правовим регулюванням, Суд дійшов висновку, що правовідносини у таких справах не є подібними.

Що ж до визначення подібності правовідносин у справах, то Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Суд не надає правової оцінки зазначеним у касаційній скарзі іншим постановам Верховного Суду, оскільки вони не визначені скаржником у касаційній скарзі як такі, що містять висновки, не враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваної постанови у даній справі № 903/734/21 відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Також Суд звертає увагу на те, що взаємно протирічними є посилання скаржника на справу № 921/184/21, оскільки у одному випадку він вказує на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду викладених у постанові об`єднаної палати у вказаній справі, а іншому - він просить суд відступити від таких висновків Верховного Суду.

Що ж до посилань Відповідача у касаційній скарзі на наявність підстав для відступу від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суд від 15.07.2022 у справі № 921/184/21 щодо особливості порядку надання послуги замовленої (гарантованої) потужності, зокрема, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки до договору не укладаються у подібних правовідносинах, то Верховний Суд відхиляє такі посилання як необґрунтовані, оскільки такі сумніви мають бути підтверджені та обґрунтовані, тому що, з урахуванням положень процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування щодо необхідності відступлення від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

Крім того, Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 зі справи № 823/2042/16).

Проте, звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, а також не навів змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

Також як підставу для подання касаційної скарги Відповідачем визначило пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 1 та 7 глави 3 розділу І, частини першої глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, 2 та 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС у взаємозв`язку із частинами першою, другою та третьою статті 32 Закону України "Про ринок природного газу", а також статей 6,11, 628, 901 ЦК України, пункту 11 постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1437 "Про затвердження змін до деяких постанов НКРПКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедур розробки, подання і Затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років", пункту 8 глави 1 розділу ХІ, пункту 1 та 2 глави 2 розділу ІХ Кодексу ГТС за умови відсутності у договорі транспортування природного газу, затвердженого змінами постановою НКРЕКП від 22.04.2019 № 580, умов порядку отримання доступу до потужності, замовлення потужності, визначення вартості та порядок розрахунку договірної потужності у подібних правовідносинах.

Водночас у постановах від 15.02.2023 у справі № 904/7654/21 та від 20.12.2022 у справі № 904/7656/21 Верховного Суду, в яких розглядались позовні вимоги Позивача до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз" і акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз", відповідно, про стягнення заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року за аналогічними договорами транспортування природного газу, тобто правовідносини у вказаних справах є подібними з правовідносинами у даній справі, що переглядається, з огляду на правове регулювання та права й обов`язки сторін саме цих відносин з урахуванням предмету та підстав позову, Верховний Суд, залишаючи без змін постанови суду апеляційної інстанції, якими, у свою чергу, були скасовані рішення судів перших інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року за аналогічними договорами, та ухвалені нові рішення, якими вказані позовні вимоги були задоволені, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що:

- договір транспортування природного газу є договором про надання послуг, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України та спеціальним законодавством;

- виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.7 договору транспортування природного газу, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки № 1 та № 2 до договору не укладаються;

- з матеріалів справи вбачається вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання договору транспортування природного газу;

- надані позивачем докази підтверджують перевищення відповідачем замовленої потужності у спірний період, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення спірної заборгованості, а також нарахованих пені, 3% та інфляційних втрат є правомірними,

та зазначив, що: ?Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (пункт 5 глави 1 розділу I; тут і далі застосовується в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Закон України "При ринок природного газу" та Кодекс визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати:

- надання доступу до потужності (розподіл потужності);

- послуги транспортування;

- послуги балансування.

Кодекс встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування (абзац 1 пункту 1 глави 1 розділу VIII).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України можуть застосовуватися до договору транспортування газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.

Отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 Цивільного кодексу України та спеціальним законодавством - Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом, Типовим договором.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Господарським кодексом України у статті 180 деталізовано істотні умови господарського договору. Так, за приписами частин 1, 3 цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 2 статті 180 Господарського кодексу України).

Взаємовідносини, які виникають у процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом та Типовим договором транспортування природного газу.

Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.

Пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги).

За змістом частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Типовий договір транспортування природного газу містить додатки до нього, а саме: додаток 1 - розподіл потужності, додаток 2 - розподіл потужності з обмеженнями, додаток 3 - перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

Обсяг послуг, що надаються за цим Договором, визначається з підписанням додатка № 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатка № 2 (транспортування), які згідно з пунктом 2.8 Договору є його невід`ємною частиною. При цьому додаток № 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи відсутні докази укладення сторонами додатків № 1 (розподіл потужності) та № 2 (транспортування) до Договору, однак наявний додаток № 3 з переліком комерційних вузлів обліку газу.

Відсутність відповідних додатків, які самі сторони в Договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими що за змістом є обов`язковими, а отже, й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом.

Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Фактичне виконання сторонами Договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 зі справи № 922/189/18.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, сторонами вчинялися дії, спрямовані на виконання Договору (використання Замовником потужності (її обсягів) в точках виходу з ГТС до ГРМ), зокрема: Оператором складено, підписано та направлено Замовнику акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності), звіти про використання замовленої потужності за травень-грудень 2019 року, рахунки за перевищення замовленої (договірної) потужності; інформація, зазначена Замовником у формах звітності № 8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна); висновки НКРЕКП, викладені в акті від 13.07.2021 № 339.

Згідно з пунктами 1, 2, 10 глави 1 розділу IX Кодексу оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Доступ до потужності надається оператором газотранспортної системи на такі періоди: 1) річний - потужність в визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий рік, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового року; 2) квартальний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий квартал, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового кварталу (квартали газового року починаються 01 жовтня, 01 січня, 01 квітня або 01 липня відповідно); 3) місячний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий місяць, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового місяця (місяці - починаються кожного першого дня газового місяця); 4) на добу наперед - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності. Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього Кодексу на гарантованій основі. Загальна потужність кожної віртуальної точки виходу до газорозподільної системи дорівнює сумі технічних потужностей усіх фізичних точок виходу до газорозподільної системи, які вона об`єднує.

Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього Кодексу на гарантованій основі. Оператори газорозподільних систем для забезпечення транспортування природного газу, необхідного для покриття власних виробничо-технологічних витрат та втрат, замовляють потужність віртуальної точки виходу до газорозподільної системи відповідно до вимог цього Кодексу (пункт 10 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС).

Отже, здійснення господарської діяльності відповідачем як Оператором ГРМ з розподілу природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що з газотранспортної системи позивача мають надходити до газорозподільної системи відповідача обсяги природного газу, які останній розподіляє приєднаним до його мережі споживачам. У випадку неукладання додатку № 1 відповідачем як замовником послуг транспортування не визначається замовлений обсяг потужності, право користування яким позивач як Оператор газотранспортної системи надає на гарантованій (постійній) та/або переривчастій основі на річний, квартальний або місячний період.

Використання гарантованої та/або переривчастої потужності на добу наперед не обумовлюється підписанням вказаного додатку.

Отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.8 Договору, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки № 1 та № 2 до Договору не укладаються (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21, від 26.07.2022 у справі № 921/183/21, від 02.08.2022 у справі № 922/3303/21 (mutatis mutandis, з урахуванням відповідних відмінностей).

З огляду на викладене та те, що учасники ринку природного газу повинні дотримуватись правил визначених Кодексом газотранспортної системи у відповідній редакції на момент надання відповідних послуг, Суд відхиляє аргументи скаржника про те, що Договором не передбачено умов отримання Замовником послуг з розподілу потужності на добу наперед.

Відповідно до пунктів 17, 18 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Оператор газотранспортної системи оприлюднює на своєму вебсайті перелік точок входу/виходу, обсяг технічної, договірної та вільної потужності. Оператор газотранспортної системи зазначає про точки входу/виходу, для яких з точки зору технічних обмежень обсяг та вид потужності може відрізнятись в окремі періоди газового року?.

Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування застосування пунктів 1 та 7 глави 3 розділу І, частини першої глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, 2 та 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС у взаємозв`язку із частинами першою, другою та третьою статті 32 Закону України "Про ринок природного газу", а також статей 6,11, 628, 901 ЦК України, пункту 11 постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1437 "Про затвердження змін до деяких постанов НКРПКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедур розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років", пункту 8 глави 1 розділу ХІ, пункту 1 та 2 глави 2 розділу ІХ Кодексу ГТС за умови відсутності у договорі транспортування природного газу, затвердженого змінами постановою НКРЕКП від 22.04.2019 № 580, умов порядку отримання доступу до потужності, замовлення потужності, визначення вартості та порядок розрахунку договірної потужності у подібних правовідносинах у подібних правовідносинах, і здійснене апеляційним судом у даній справі правозастосування було зроблено з урахуванням такого висновку, а тому Суд доходить висновку про закриття касаційного провадження в частині оскарження судових рішень з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з огляду на приписи пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України, відповідно до якого суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

Водночас, наведені у касаційній скарзі доводи фактично стосуються необхідності переоцінки доказів, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі.

Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

До того ж встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником у касаційній скарзі та стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене та враховуючи, що у частині оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023, ухваленої за наслідком перегляду додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022, скаржником не наведено обґрунтувань невідповідності вказаної постанови суду апеляційної інстанції нормам матеріального чи процесуального права, а визначено як похідною від постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої по суті розгляду спору, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки апеляційним судом було ухвалено постанови з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалену постанову апеляційного суду, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129, пунктами 4, 5 частини першої статті 296, статтями 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 у справі № 903/734/21, відкрите на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу в частині оскарження акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи ?Волиньгаз" постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 у справі № 903/734/21 з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України залишити без задоволення, а постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 у справі № 903/734/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко