ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"17" травня 2023 р. Справа № 902/1128/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Олексюк Г.Є.

судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17 (суддя Матвійчук В.В., повний текст рішення складено 18.05.2018)

за позовом Вінницької міської ради

до Стрижавської селищної ради

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним акту

за участю представників сторін:

скаржника - Киришов О.В.;

позивача - не з`явився;

відповідача - 1 - не з`явився;

відповідача - 2 - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Вінницька міська рада (далі - позивач, міська рада) звернулася до Господарського суду Вінницької області із позовом до Стрижавської селищної ради (далі - відповідач-1, селищна рада) та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач-2, ГУ Держгеокадастру), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради № 11 від 20.12.2001 "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності" в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 (далі - оскаржуване рішення);

- визнати недійсним Державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 455 (далі - Державний акт).

Позовні вимоги з посиланням на положення ст. 19 Конституції України, ст. ст. 21, 236, 257 ЦК України, ст. ст. 24, 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" обґрунтовані тим, що селищна рада не вправі була приймати рішення про передачу земельної частки (паю) та видавати державний акт на право власності на земельну ділянку померлій особі - ОСОБА_2 , тобто особі, правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17 позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 11 від 20.12.2001 "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності" в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 .

Визнано недійсним Державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН№044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 455.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не є особою, яка має право на земельну частку (пай) в КСП "Батьківщина", а селищна рада не вправі була приймати рішення про передачу земельної частки (паю) та видавати державний акт на право власності на земельну ділянку померлій особі - ОСОБА_2 , тобто особі, правоздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення суду, прийняти нове, яким відмовити в позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться, в тому числі і до того, що ОСОБА_1 безпідставно не була залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.

Листом від 05.04.2023 витребувано матеріали справи № 902/1128/17 з Господарського суду Вінницької області.

14.04.2023 до суду надійшла матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 ОСОБА_1 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, зупинено дію рішення суду в порядку ч. 5 ст. 262 ГПК України, відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.05.2023 об 14:30 год.

В судовому засіданні 17.05.2023 заслухано представника ОСОБА_1 щодо порушення її прав та/або інтересів оскаржуваним рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17.

Учасники справи в судове засідання 17.05.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заслухавши в судовому засіданні представника апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Ейрі проти Ірландії" та "Гарсія Манібардо проти Іспанії" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

Крім того, в рішенні у справі "Белле проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив про те, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права. Таким чином, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

В контексті зазначеного за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

При цьому суд апеляційної інстанції не повинен формально підходити до вирішення цього питання, а повинен з огляду на предмет та підстави позову, а також встановлені судом першої інстанції обставини справи обґрунтувати яким чином суд вирішив питання про права та обов`язки такої особи та у випадку їх підтвердження визначити її процесуальний статус як учасника справи шляхом прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 908/394/19.

В даному випадку, колегія суддів звертає увагу на те, що на відміну від оскарження судового рішення сторонами у справі, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14 та від 05.05.2020 у справі №910/9254/18.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме. Саме такий правовий висновок Верховного Суду міститься в постанові від 21.09.2020 у справі № 910/13119/17.

У разі встановлення господарським судом відповідних обставин останній вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (ч. 2 ст. 50 ГПК України), та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права у будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Проаналізувавши норму ст. 50 ГПК України, колегія суддів зазначає, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити (можуть бути залучені) у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь (яку залучають) у справі як третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Разом з цим, предмет спору повинен бути за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Відтак, не є можливим покладення на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-яких матеріально-правових обов`язків, а також установлення чи захист їхніх прав. Тобто, є неможливим винесення рішення або ухвали суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Отже, з наведених положень процесуального закону слідує, що суд вправі залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача так і відповідача за умов, що рішення у відповідній справі може вплинути на її права та обов`язки у майбутньому.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом судового розгляду у зазначеній справі є вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Стрижавської селищної ради № 11 від 20.12.2001 в частині передачі земельної частки (паю) та виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 1,96 га розташованої на території Стрижавської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 та визнання недійсним Державного акту на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН№044446 від 20.03.2002, виданого Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 455.

Як вже зазначалось, апеляційне провадження у даній справі відкрито за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.05.2018 у справі № 902/1128/17.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішенням суду першої інстанції було вирішено питання про її права (обов`язки) та фактично позбавлено її спадщини. Апелянт звертає увагу суду на те, що у зв`язку з тим, що спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - її син ОСОБА_3 також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому за життя прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2 в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 (чинного на час відкриття спадщини), а ОСОБА_1 (скаржник) являється спадкоємницею за законом після його смерті - то право на набуту спадщину входить до складу спадщини, що відкрилась після його смерті. ОСОБА_1 посилається на обставини, встановлені постановою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 у справі № 127/10973/22, якою визнано за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,51 га в умовних кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості) в землях, які перебували в колективній власності КСП "Батьківщина" та в даний час знаходяться на території Вінницької міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який в свою чергу успадкував це право після смерті ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку даним доводам, суд вказує, що спірний Державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН№044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 на підставі спірного рішення селищної ради № 11 від 20.12.2001 "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності".

Суд встановив, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті була відкрита спадщина , до складу якої входила сеед іншого земельна ділянка площею 1,96 га в межах згідно з планом, що розташована на території м. Вінниці (колишня територія Стрижавської селищної ради) з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002. Спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 було прийнято спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в правління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В свою чергу, після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відкрилася спадщина , до складу якої увійшла в т.ч. земельна ділянка площею 1,96 га.

Суд вказує, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 була ОСОБА_1 (дружина, скаржник у даній справі). Інших спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на спадщину, не було. Спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_1 (дружина) шляхом подання протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак, оформити спадкові права на земельну ділянку у нотаріуса ОСОБА_1 не змогла, оскільки Державний акт на право власності на землю площею 1,96 га, серія І-ВН № 044446 від 20.03.2002, виданий Стрижавською селищною радою ОСОБА_2 вже після її смерті, тобто після припинення відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 ЦК Української PCP в редакції 1963 її цивільної правоздатності, а тому ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Так, постановою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 по справі № 127/10973/22, визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,51 га в умовах кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості) в землях, які перебували в колективній власності КСП "Батьківщина", та в даний час знаходяться на території Вінницької міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який в свою чергу успадкував це право після смерті ОСОБА_2 .

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду у даній справі впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає за доцільне залучити її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Керуючись ст. ст. 2, 34, 42, 50, 216, 234, 270, 281 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залучити до участі у справі № 902/1128/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.