ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа № 911/888/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Петроль Трейд Компані»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Весрайт»

про стягнення 195212,49 грн

без повідомлення (виклику) сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Петроль Трейд Компані» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 24.03.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Весрайт» (далі відповідач) про стягнення 195212,49 грн, з яких: 145220,80 грн основного боргу, 36603,61 грн пені, 2482,67 грн 3% річних та 10905,41 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів № 22-08-22-2-ПН від 22.08.2022.

Господарський суд Київської області ухвалою від 03.04.2023 відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); також суд встановив сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, копія ухвали суду від 03.04.2023 про відкриття провадження у справі № 911/888/23 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 4.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною першою статті 178 ГПК України, щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

При цьому суд зазначає, що про розгляд цієї справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 808.

Відповідно до статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно із частиною першою статті 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до частини другої статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами відповідно до приписів частини дев`ятої статті 165 та частини другої статті 178 ГПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною четвертою статті 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петроль трейд компані» (далі постачальник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Весрайт» (далі покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 22-08-22-2-ПН (далі договір поставки, договір), за умовами пункту 2.1 якого постачальник зобов`язується передавати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти ці нафтопродукти (далі продукція) та повністю оплачувати їхню ціну (вартість).

Пунктом 2.2 Договору сторони передбачили, що поставка (передача у власність) продукції в рамках і на підставі цього Договору здійснюється окремим партіями, відповідно до Заявок покупця та/або Додатків до цього Договору, оформлених на підставі поданих покупцем заявок.

Згідно з пунктом 2.3 Договору умови про кількість, асортимент, ціну (вартість), умови оплати та поставки окремої партії продукції узгоджується сторонами шляхом укладення (підписання) письмових Додатків до цього Договору або узгодженням постачальником поставки згідно Заявки покупця шляхом виставлення рахунків-фактур.

Відповідно до пункту 2.4 Договору зобов`язання сторін по поставці (передачі у власність) відповідної партії продукції в рамках цього Договору виникають з урахуванням положень пункту 2.3 Договору.

Ціна (вартість) конкретної партії продукції узгоджується сторонами у відповідних Додатках до цього Договору або вказується в рахунках-фактурах. Ціна на продукцію, поставка (передача у власність) якої здійснюється відповідно до умов цього Договору, встановлюється в національній валюті України гривні. В ціну продукції включено податок на додану вартість (пункт 5.1 Договору).

Відповідно до пункту 5.4 Договору оплата продукції проводиться покупцем по кожній окремій партії продукції.

Пунктом 5.5 Договору визначено, що загальна сума цього Договору (тобто загальна вартість (ціна) усієї поставленої за цим Договором продукції) сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично поставленої продукції та узгодженої на неї ціни відповідно до видаткових накладних та/або актів прийому-передачі, які підтверджують факт передачі продукції і покупцю, її кількість та вартість.

Розмір загальної суми договору підлягає кінцевому уточненню сторонами шляхом складення та підписання сторонами акта взаємозвірки, виходячи з фактично поставленої покупцю кількості продукції, вартість (ціна) якої відображається в актах прийому-передачі продукції та/або видаткових накладних, що складається сторонами по кожному факту поставки партії продукції (пункт 5.6 договору).

Позивач зазначає, що на підставі заявки від ТОВ «Весрайт» на покупку дизельного палива, ТОВ «Петроль Трейд Компані» сформувало рахунки на оплату за поставку палива дизельного № 49 від 22.08.2022 у кількості 31 тис. л на суму 1236900,00 грн, а також рахунок на оплату № 50 від 22.08.2022 у кількості 31 тис. л на суму 1236900,00 грн.

У подальшому, згідно із видатковою накладною № 39 від 29.08.2022 постачальник поставив покупцю паливо дизельне ULSD 10 (УТК ЗЕД ) у кількості 30,651 тис. л на суму 1281211,80 грн; згідно з видатковою накладною № 44 від 29.08.2022 постачальник поставив покупцю дизельне паливо ULSD 10 (УТК ЗЕД ) у кількості 32,005 тис. л на суму 1337809,00 грн. Загалом на суму 2619020,80 грн.

Звертаючись із позовом до суду, позивач стверджує, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором поставки від 22.08.2022, здійснивши лише часткову оплату товару в розмірі 2473800,00 грн, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість в сумі 145220,80 грн, яку позивач заявив до стягнення шляхом подання відповідного позову до суду.

З урахуванням пункту 5.2 договору, поряд із наявною заборгованістю, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 36603,61 грн пені (за загальний період з 29.08.2022 по 28.02.2023), а також 2482,67 грн 3% річних (за період з 29.08.2022 по 24.03.2023) та 10905,41 грн інфляційних втрат (за період з 01.09.2022 по 28.02.2023).

За змістом частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зважаючи на те, що відповідач факту виникнення вказаних грошових зобов`язань не заперечив та не спростував, правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів належного виконання своїх зобов`язань та сплати коштів позивачу у повному обсязі не надав, суд дослідив та надав правову оцінку лише тим доказам, які подав позивач.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, які підтверджуються наявними у справі копіями письмових доказів, виходячи із майнових правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі договору поставки нафтопродуктів № 22-08-22-2-ПН від 22.08.2022, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина перша статті 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до приписів статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Цивільного кодексу України).

Зі змісту частини першої статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить стаття 265 Господарського кодексу України (за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або іншими актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як установлено судом та про що зазначалось вище, позивач належним чином виконав умови укладеного між сторонами договору та поставив відповідачеві товар на загальну суму 2619020,80 грн, на підтвердження чого позивач подав: видаткову накладну № 39 від 29.08.2022, видаткову накладну № 44 від 29.08.2022, товарно-транспортну накладну № Р39 від 29.08.2022, товарно-транспортну накладну № 44 від 29.08.2022.

Суд дослідив подані матеріали та докази та установив, що видаткові накладні № 39 від 29.08.2022 на суму 1281211,80 грн та № 44 від 29.08.2022 на суму 1337809,00 грн про отримання товару підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств. Крім того на відвантаження товару (дизельного палива) складено товарно-транспортні накладні за формою № 1-ТН, датовані 29.08.2022.

Також із поданої позивачем картки рахунку 361 за контрагентом (ТОВ «Весрайт») за період з 01.01.2022 по 10.03.2023 прослідковується факт часткової оплати відповідачем товару наступним чином: 23.08.2022 на суму 635000,00 грн, 23.08.2022 на суму 601900,00 грн, 23.08.2022 на суму 636000,00 грн, 23.08.2022 на суму 600900,00 грн, що в сукупності становить 2473800,00 грн.

Таким чином, за твердженнями позивача, сума отриманого та неоплаченого товару становить 145220,80 грн (2619020,80-2473800,00).

Як вказує позивач, повна оплата товару мала бути здійснена відповідачем у строк до 29.08.2022 з урахуванням пункту 5.2 договору, тобто в терміни до відвантаження товару, як 100% передоплата.

Однак суд не погоджується із такою позицією позивача з огляду на наступне.

Як визначено сторонами у пункті 5.2 договору, оплата продукції здійснюється на умовах 100% передоплати (часткової оплати) або з відстрочкою платежу до 5 календарних днів. Строк (термін) оплати продукції по кожній окремій партії продукції визначається умовами відповідних додатків.

По-перше, в контексті зазначеного пункту договору передбачено настання строку оплати продукції умовами відповідних додатків по кожній партії окремо. Як слідує з поданих матеріалів, Додатків до Договору, в яких були б визначені строки оплати стосовно кожної партії товару, сторонами не укладалось. Також вказані строки не були зазначені у видаткових накладних, на підставі яких відбувалась поставка.

По-друге, за відповідачем зберігається право на оплату товару у вигляді альтернативної оплати: 100% передоплата (часткова оплата) або відстрочка платежу до 5 календарних днів.

Тобто, сторонами чітко не визначено, що у разі не здійснення 100% передоплати (часткової оплати), відповідач в подальшому втрачає право протягом 5 календарних днів після отримання товару здійснити повну оплату товару.

Відтак, з урахуванням невизначеної в даному пункті Договору конкретної події, з якою пов`язується строк настання оплати, суд приходить до висновку, що строк оплати товару за накладними № 39 від 29.08.2022 та № 44 від 29.08.2022 настав 03.09.2022.

Таким чином лише з 04.09.2022 (після закінчення 5-ти календарних днів відстрочки платежу стосовно здійснення оплати зі сторони покупця) відповідач є таким, що порушив грошові зобов`язання зі сплати отриманого товару.

Зважаючи на те, що ТОВ «Весрайт» не оплатило згадану вище заборгованість в розмірі 145220,80 грн самостійно, з метою досудового врегулювання спору ТОВ «Петроль Трейд Компані» звернулось до відповідача з письмовою вимогою про оплату боргу за договором поставки нафтопродуктів № 22-08-22-2-ПН від 22.08.2022.

Докази направлення вказаної вимоги надані позивачем у вигляді опису вкладення в цінний лист, накладної за номером 044, а також роздруківки з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» стосовно трекінгу відправлення за номером 044, яка свідчить про те, що 08.03.2023 відбулось повернення за зворотною адресою: за закінченням терміну зберігання.

Слід зазначити, що сума боргу в розмірі 145220,80 грн також зафіксована в акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.08.2022 по 09.12.2022, який приймається судом як доказ в підтвердження заборгованості суб`єкта господарювання з огляду на наявність у матеріалах справи первинних документів, зокрема, накладних, які підписані та скріплені печатками обох сторін, товарно-транспортних накладних на відвантаження та прийняття товару.

Враховуючи встановлені судом обставини, надавши оцінку доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з ТОВ «Весрайт» заборгованості за отриманий товар за договором поставки нафтопродуктів № 22-08-22-2-ПН від 22.08.2022 в сумі 145220,80 грн та задоволення вказаної вимоги повністю.

З підстав несвоєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар позивач, згідно з пунктом 5.2 договору, заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 36603,61 грн, нараховану на прострочену заборгованість в розмірі 145220,80 грн за період з 29.08.2022 по 28.02.2023.

Пунктом 6.2 договору обумовлено, що у випадку прострочення (порушення, невиконання, протермінування, несвоєчасного виконання) покупцем строків (термінів) оплати продукції, визначених умовами цього договору та додатками до нього, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (тобто у період впродовж якого існувала заборгованість), від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення (протермінування, несвоєчасного виконання, порушення, невиконання).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Як встановлено судом вище, строк настання відповідальності за невиконання умов договору, в тому числі і на право нарахування штрафних та фінансових санкції починається з 04.09.2022.

Таким чином, з урахуванням умов договору та частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, пеня має бути нарахована за період з 04.09.2022 по 28.02.2023 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на загальну суму боргу 145220,80 грн. За підрахунком суду, здійсненим за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон», розмір пені складає 35410,00 грн.

За таких обставин, заявлений до стягнення розмір пені в сумі 36603,61 грн підлягає частковому задоволенню у розмірі 35410,00 грн.

Також позивач, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2482,67 грн (з 29.08.2022 по 24.03.2023) та інфляційні втрати в розмірі 10905,41 грн, нараховані за період з 01.09.2022 по 28.02.2023.

Згідно з приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановленого судом строку моменту виникнення прострочення з 04.09.2022, суд установив, що заявлені позивачем до стягнення 10905,41 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, 3% річних частково в сумі 2411,06 грн.

Враховуючи викладені вище обставини в сукупності з поданими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 145220,80 грн основного боргу за поставлений товар за договором поставки нафтопродуктів № 22-08-22-2-ПН від 22.08.2022, 35410,00 грн пені, 10905,41 грн інфляційних втрат та 2411,06 грн 3% річних. В іншій частині заявлених позовних вимог суд відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позову, становить 2909,21 грн.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 123, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Весрайт» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Петроль Трейд Компані» (79017, м. Львів, вул. Погулянка, буд. 4А, квартира 24; ) 145220 (сто сорок п`ять тисяч двісті двадцять) грн 80 коп. основного боргу, 35410 (тридцять п`ять тисяч чотириста десять) грн 00 коп. пені, 10905 (десять тисяч дев`ятсот п`ять) грн 41 коп. інфляційних втрат, 2411 (дві тисячі чотириста одинадцять) грн 06 коп. 3% річних, 2909 (дві тисячі дев`ятсот дев`ять) грн 21 коп. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін