ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023 Справа № 914/3124/22

м. Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», с. Крупець Шепетівського району Хмельницької області

до відповідача: Фермерського господарства «Колодницька Вербина», с. Конюхів, Стрийського району Львівської області

про стягнення 12 085 745,09 грн

Суддя: Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

Секретар с/з: Божена МЕЛЬНИК

Представники сторін

від позивача: Стельмах Ю. М. адвокат (в режимі відеоконференції),

від відповідача: Бровко О. М. адвокат (в режимі відеоконференції).

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

1. ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (надалі - позивач, товариство, продавець) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фермерського господарства «Колодницька Вербина» (надалі відповідач, фермерське господарство, покупець) про стягнення 12385745,09 грн, з яких 6639644,06 грн основний борг, 995946,60 грн штраф, 1287681,44 грн пеня, 771267,67 грн індекс інфляції та 2691205,32 грн відсотків річних.

1.2. Після усунення позивачем недоліків, ухвалою суду від 28.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

1.3. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

1.4. Зокрема, ухвалою суду від 30.01.2023 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. З урахуванням зазначеної заяви предметом спору є стягнення 12 085 745,09 грн, з яких 6339644,06 грн - основний борг, 995946,60 грн - штраф, 1287681,44 грн - пеня, 771267,67 грн - індекс інфляції та 2691205,32 грн - відсотків річних.

1.5. Ухвалою суду від 13.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

1.6. 24.03.2023 через систему Електронний Суд представником відповідача подано Додаткові пояснення у справі (вх.№7442/23) та клопотання про повернення до розгляду справи в підготовчому провадженні (вх.№7434/23)

1.7. В судовому засіданні 27.03.2023 року оголошено перерву до 01.05.2023 для надання можливості позивачу ознайомитись з поданим поясненнями, щодо клопотання відповідача про повернення до розгляду справи в підготовчому провадженні зазначено, що таке задоволенню не підлягає оскільки подані пояснення долучено судом до матеріалів справи і розгляд справи здійснюється з їх врахуванням.

1.8. 18.04.2023 на електронну пошту суду надійшли заперечення на письмові пояснення (вх.№9510/23).

1.9. Ухвалою суду від 01.05.2023 розгляд справи відкладено на 08.05.2023.

1.10. 08.05.2023 через систему Електронний Суд представником відповідача подано Додаткові пояснення у справі (вх.№11311/23).

1.11. В судове засідання 08.05.2023 з`явилися представники сторін в режимі відеоконференції.

1.12. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, щодо зменшення суми штрафних санкцій заперечував.

1.13. Представник відповідача позовні вимоги заперечував з підстав викладених у письмових поясненнях, просив у позові відмовити, у випадку задоволення позовних вимог просив зменшити розмір штрафних санкцій.

1.14. Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.15. Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

2. АРГУМЕНТИ СТОРІН

2.1. Позивач зазначає про порушення відповідачем умов Договору поставки № від 01.01.2020 (зі змінами та доповненнями), в частині оплати поставленого товару та вказує про наявність підстав для стягнення з ФГ «Колодницька Вербина» 6 339 644,06 грн основного боргу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), 995946,60 грн штрафу, 1287681,44 грн пені, 771267,67 грн індексу інфляції та 2691205,32 грн. 48 % річних.

2.2. Відповідач у додаткових поясненнях щодо суми основного боргу не заперечує. Вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині нарахування штрафних санкцій у зв`язку з чим на думку відповідача позов підлягає частковому задоволенню.

2.3. Зокрема, на переконання відповідача, строк дії Договору поставки закінчився в силу ч. 1 ст. 254 ЦК України 31.12.2020 року.

2.4. Відповідач вважає, що поставки товару за рахунками та видатковими накладними, які були підписані сторонами до 31.12.2020 року свідчать про поставку на підставі Договору і до вказаних правовідносин підлягають застосуванню умови Договору, в тому числі і про відповідальність сторін.

2.5. Проте, поставка товару за рахунками та видатковими накладними, які були підписані сторонами після 31.12.2020 року свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин на підставі усної домовленості шляхом підтвердження прийняття до виконання, відтак до зазначених поставок не можуть застосовуватись положення Договору, в тому числі і про відповідальність сторін.

2.6. На думку відповідача в задоволенні вимоги про стягнення пені, штрафу та 48% річних нарахованих за порушення строків оплати за рахунками та видатковими накладними, підписаними сторонами, починаючи з 01.01.2021 року, тобто поза межами строку дії Договору, слід відмовити.

2.7. Крім того на думку відповідача штрафні санкції нараховано з порушенням строків їх нарахування, передбачених ч. 6 ст. 232 ГК України, а % річні та інфляційні втрати підлягають списанню на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

2.8. Також відповідач вказує на те, що при сумі основного боргу 6 639 644,06 грн, розмір штрафних санкцій складає 4 974 833,36 грн., що у відсотковому співвідношенні складає 74,93% від суми основного боргу. При цьому, збитки від інфляції складають лише 771 267,67 грн., що складає 11,62% від суми основного боргу.

2.9. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що слід зменшити розмір штрафних санкцій до 10% від суми основного боргу, оскільки заявлені до стягнення штрафні санкції є несправедливо непомірним тягарем для відповідача і будуть джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача.

2.10. Позивачем подано заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких зокрема зазначено, що п. 7.1. Договору сторони погодили, що покупець сплачує пеню за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п.6 ст. 232 ГК України. Таким чином, сторони погодили не застосовувати норму права, яка обмежує нарахування пені 6 місячним терміном у правовідносинах за Договором.

2.11. Крім того пунктом 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COV1D-19), строки, визначені статтями 232, 269. 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позивач вказує, що вказані норми права продовжили строк нарахування пені до 31.12.2022 року.

2.12. Щодо строку дії договору позивач зазначає, що Додатком №3 від 13.12.2022 року сторони погодили продовжити строк дії Договору на 2022 рік до 31.12.2022 року. Крім того, сторони посилались на номер та дату Договору не лише у видаткових накладних, а ще і у специфікаціях.

2.13. Посилання відповідача на п.18 Прикінцевих та перехідних ЦК України на думку позивача є безпідставним, оскільки вказана норма регулює відносини між банками та позичальниками. Оскільки ні позивач ні відповідач не є банками то дана норма не підлягає застосуванню.

2.14. Також позивач категорично заперечує проти зменшення штрафних санкцій.

2.15. Відповідачем також подано додаткові пояснення, в яких позов заперечується з викладених вище підстав. Окремо зазначено, що у разі наявності підстав для задоволення позову відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 80 %.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. ТОВ «Суффле Агро Україна» (продавець) та ФГ «Колодницька Вербина» (покупець) укладено Договір поставки № від 01.01.2020 року.

3.2. Окремі положення Договору поставки:

Договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону 2020 року (п. 1.1.).

У відповідності до умов, зазначених у Договорі, продавець зобов`язався поставляти, а покупець прийняти та оплатити вартість сільськогосподарських товарів: насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшник пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення (п.п. 1.1.1.)

Умови даного Договору встановлюють загальні правила поставки вищезазначених сільськогосподарських товарів та поширюються на усі додаткові угоди, додатки, специфікації, що встановлюють додаткові умови продажу товарів, укладені у 2020 році, незалежно від того, чи містять вони посилання на даний Договір чи ні. При цьому, умови Договору застосовуються в об`ємі, що не суперечить вказаним додатковим угодам, додаткам чи специфікаціям. Дана норма, однак, не виключає можливості, що до інших додатків на продаж товарів неї застосовуватимуться умови даного Договору, якщо про це прямо зазначено у такому додатку (п. 1.3.).

Поставка здійснюється шляхом самовивозу покупцем товару власним автомобільним транспортом та за власний рахунок з одного чи кількох із складів продавця (п. 3.1.)

Право власності на товар переходить до покупця в момент відвантаження (п. п.3.1.1.)

У зв`язку з тим, що постачання за Договором має характер централізовано-кільцевих перевезень підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця, відміченою в даному Договорі в пункті «Реквізити та підписи сторін» (п. 3.6.).

Номенклатура товару, його кількість та цінавизначаються у Специфікаціях до даного Договору. При оплаті товару покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості покупця (п.4.1.).

Якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2020 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата оплати із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2020 рік (п. 4.3.).

В разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до Договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 4 (чотири) % на місяць (48 % річних - для обчислення за неповний і місяць) рід простроченої суми (п. 7.1.).

Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення (п.7.2.).

3.3. 01.04.2021 року сторонами укладено Додаток №2 до Договору поставки від 01.01.2020 №.

3.4. Окремі положення Додатку №2:

Сторони підтвердили, що на 01 листопада 2020 року вартість заборгованості покупця складає 2571761,16 грн, включаючи ПДВ, з яких: 1896194,06 грн, включаючи ПДВ з терміном погашення 31.10.2020 року; 675567,10 грн включаючи ПДВ з терміном погашення 30.11.2020 року (п. 1.)

Сторони домовились додатково продовжити терміни оплати заборгованості за Договором до 15 серпня 2021 року (включно) відповідно до наступного графіку оплати: 500 000,00 грн до 17.04.20221 року, 1431761,16 грн до 15.08.2021 року (п.2.)

Сума зобов`язання вказаного в п. 1.1. та п. 1.2. Додатку підлягає сплаті на підставі ст. 536, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 48 % річних, що обраховуватимуться починаючи з дати протермінування заборгованості згідно з п. 1.1. та п. 1.2. завершуючи датою фактичного погашення заборгованості (п. 3.).

3.5. 13.12.2022 року сторонами укладено Додаток №3 до Договору поставки № від 01.01.2020 року.

3.6. Окремі положення Додатку №3:

Сторони погодили продовження строку дії Договору на 2022 рік (до 31/12/2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання). Незалежно від інших умов Договору чи Специфікацій, відстрочення платежу по Договору не повинно перевищувати строк 270 календарних днів з моменту поставки. Умови оплати за специфікаціями, що встановлюють більші строки поставки, повинні вважатися сторонами помилковими, натомість строки оплати вважатимуться такими, що настали, на 270-й календарний день, починаючи від дня поставки (включно) (п. 1.).

3.7. Позивач вказує, що в 2020, 2021 та 2022 році здійснив поставку товару фермерському господарству на загальну суму 13 656 175,25 грн, що підтверджується долученими копіями видаткових накладних.

3.8. Матеріали справи містять копію Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 16.11.2022 року, відповідно до якої ТОВ «Суффле Агро Україна» відповідно до ст. 601 ЦК України заявлено про зарахування зустрічних однорідних зобов`язань наступним чином: заборгованість ТОВ «Суффле Агро Україна» перед ФГ «Колодницька Вербина» вважається погашеною повністю на суму 1 118,759,80 грн; заборгованість ФГ «Колодницька Вербина» перед ТОВ «Суффле Агро Україна» за Договором поставки № від 01.01.2020 року вважається погашеною частково на суму 1 118 759,80 грн і складає після зарахування 6 639644,06 грн.

3.9. З матеріалів справи встановлено, що поставлений товар Фермерське господарство оплатило частково, зокрема грошовими коштами погашено 4984108,59 грн, шляхом зустрічної поставки та зарахування зустрічних однорідних вимог погашено 1 118 795,80 грн, а також повернуто товар на суму 913 626,80 грн.

3.10. З урахуванням наведеного сума боргу перед позивачем склала 6 639 644,06 грн.

3.11. Крім того 05.01.2023 року відповідач сплатив на користь позивача ще 300 000,00 грн, про що зазначено в заяві про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята ухвалою суду від 30.01.2023 року. Відтак сума основного боргу складає 6 339 644,06 грн.

3.12. Окрім суми основного боргу позивачем нараховано та заявлено до стягнення зокрема:

- 48 % річних в загальному розмірі 2 691 205,32 грн, з яких: 952 304,19 грн нараховані на підставі пункту 3 Додатку №2 до Договору на суму боргу 2571761,16 гривень з урахуванням її погашення за період з 30.11.2020 року до 30.10.2021 року; 1738 901,13 гривень за період з 31.10.2021 року по 22.11.2022 року на підставі п. 7.1. Договору.

- пеню в розмірі 1 287 681,44 грн за період з 15.08.2021 року до 22.11.2022 року на підставі п.7.1. Договору;

- штраф в розмірі 995 946,60 грн, на підставі п. 7.2. Договору;

- інфляційні збитки в розмірі 771 267,67 грн на підставі ст. 625 ЦК України.

4. ОЦІНКА СУДУ

4.1. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

4.2. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

4.3. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

4.4. Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір поставки № від 01.01.2020 року (зі змінами та доповненнями).

4.5. Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

4.6. Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

4.7. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

4.8. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

4.9. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

4.10. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

4.11. Щодо твердження відповідача про те, що строк дії Договору поставки закінчився в силу ч. 1 ст. 254 ЦК України ще 31.12.2020 року, суд зазначає таке.

4.12. Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

4.13. Додатком №3 сторони погодили продовження строку дії Договору на 2022 рік (до 31.12.2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання). Тобто, сторони не заперечили, що договір діяв у 2021 році.

4.14. Також варто зауважити, що сторони посилалися на Договір поставки у видаткових накладних, специфікаціях та при здійсненні оплати за поставлений товар увесь 2021 рік.

4.15. У зв`язку з наведеним суд не бере до уваги твердження відповідача, що строк дії Договору поставки закінчився.

4.16. Отже, відповідач своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

4.17. З врахуванням встановлених судом обставин, наведених учасниками справи доводів та поданих доказів суд дійшов висновків про доведеність факту укладення між сторонами Договору, належного виконання його умов позивачем, порушення відповідачем порядку оплати поставленого товару за Договором, встановлення факту наявності заборгованості, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми заборгованості суд встановив, що позовні вимоги про стягнення 6 339 644,06 грн. суми основного боргу за Договором є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

4.18. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

4.19. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

4.20. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

4.21. Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

4.22. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 925/1386/19, від 12.03.2020 у справі № 907/65/18, від 23.07.2020 у справі № 920/180/19, приписів ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

4.23. Умовами Договору сторони визначили, що в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до Договору, покупець сплачує продавцю паню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України.

4.24. Згідно положень ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

4.25. Відтак на підставі п. 7.1. Договору позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 1 287 681,44 грн за період з 15.08.2021 року до 22.11.2022 року.

4.26. Перевіривши правильність розрахунку пені за заявлений позивачем період суд встановив, що такий проведено вірно, з урахуванням умов договору, розміру заборгованості та періоду прострочення.

4.27. Крім того п. 7.2. Договору сторонами визначено, що покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

4.28. Перевіривши правильність розрахунку штрафу за заявлений період суд встановив, що такий проведено вірно, позивачем враховано умови договору, розмір заборгованості та період її існування.

4.29. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.30. Пунктом 7.1. Договору сторонами встановлено, що в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до Договору, покупець сплачує продавцю … проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 4 (чотири) % на місяць (48 % річних - для обчислення за неповний і місяць) від простроченої суми.

4.31. Відтак умовами Договору сторони погодили інший розмір процентів, а саме 4 (чотири) % на місяць або 48 % річних (для обчислення за неповний і місяць) від простроченої суми.

4.32. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

4.33. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

4.34. Перевіривши правильність розрахунків індексу інфляції за заявлений позивачем період суд встановив, що такий проведено вірно, позивачем враховано час виникнення заборгованості, період її існування, розмір заборгованості.

4.35. Перевіривши правильність розрахунків 48% річних суд вказує, що такий здійснено позивачем вірно з урахуванням умов Договору, часу виникнення заборгованості, періодів її існування та розміру заборгованості.

4.36. Разом з тим суд критично ставиться до посилання відповідача на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

4.37. Варто звернути увагу, що вказана норма стосується грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), що є відмінним від грошового зобов`язання у цій справі.

4.38. Підсумовуючи наведене вище суд зазначає, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення 995946,60 грн штрафу, 1287681,44 грн пені, 771267,67 грн індексу інфляції та 2691205,32 грн 48 % річних.

4.39. Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд вказує таке.

4.40. Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

4.41. Отже, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

4.42. У постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 колегія суддів висловила правову позицію щодо застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме: «Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.»

4.43. У постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, колегія суддів дійшла таких висновків: «Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені».

4.44. Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18 березня 2020 у справі № 902/417/18).

4.45. Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

4.46. Суд зазначає, що господарські санкції, які встановлюють відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

4.47. Зменшуючи штрафні санкції та нараховані згідно договору 48% річних, суд враховує обставини справи, а також законодавчі ініціативи держави щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, позицію відповідача про необхідність зменшення нарахованих сум в умовах дії воєнного стану, що безпосередньо пов"язані з ракетними обстрілами полів відповідача з майбутнім врожаєм і як доказ цього посилання на відповідні джерела в мережі Інтернет.

4.48. 24 березня 2022 р. Верховна Рада України конституційною більшістю голосів ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набув чинності 7 квітня 2022 р. і спрямований на швидке залучення сільськогосподарських земель країни у виробництво сільськогосподарської продукції в умовах воєнного стану. В основу Закону покладений пріоритет суспільних (державних) інтересів над інтересами приватних осіб в умовах війни. Законом призупиняється дія деяких правових механізмів, які захищають приватні інтереси, що цілком зрозуміло в умовах російської агресії. Закон запровадив у законодавство деякі правові механізми, які на перше місце ставлять інтерес суспільства у забезпеченні невідкладного використання наявних сільськогосподарських земель для виробництва продовольства. При цьому інтереси і бажання власників і користувачів земельних ділянок у окремих випадках можуть не враховуватися.

4.49. В умовах воєнного стану, суд оцінює наявність у кредитора - позивача можливість стягнення з боржника - сільгоспвиробника крім суми основного боргу, грошових сум пені, штрафу та 48% річних у повному обсязі як фінансовий тягар щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки стягнення відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

4.50. Враховуючи все викладене вище суд, зважаючи на своє право щодо зменшення розміру компенсаційних втрат, а також, зважаючи на неспівмірність заявлених до стягнення сум, беручи до уваги, що нараховані позивачем штраф, пеня та 48 % річних, надмірно великі порівняно із самою заборгованістю відповідача, дійшов висновків, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, буде зменшення розміру штрафних санкцій на 45% та стягнення з відповідача 547 770,63 грн. штрафу, 708 224,79 грн. пені, 1 480 162,93 грн. відсотків річних.

4.51. Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

4.52. У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

4.53. Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

4.54. Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

4.55. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

4.56. Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані і визнані обґрунтованими, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Суффле Агро Україна» до ФГ «Колодницька Вербина» підлягають до задоволення частково.

5. СУДОВІ ВИТРАТИ

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

5.2. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

5.3. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

5.4. Оскільки позивачем було зменшено розмір позовних вимог та заявлено клопотання про повернення судового збору (вх.№357/23 від 27.01.2023) відповідно до зазначених вище положень позивачу слід повернути 4500,00 грн судового збору з державного бюджету.

5.5. В решті (147 706,05 грн) судовий збір покладається на відповідача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задовольнити, зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій на 45%.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фермерського господарства «Колодницька Вербина» (82436, Львівська область, Стрийський район, село Конюхів, вулиця Гасина О., будинок 228; ідентифікаційний код 40693835) на користь Товариства з обмеженою відповід альністю «Суффле Агро Україна» (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 43; ідентифікаційний код 34863309) 6 339 644,06 грн основного боргу, 547 770,63 грн штрафу, 708 224,79 грн пені, 1 480 162,93 грн відсотків річних, 771 267,67 грн індексу інфляції та 147 706,05 грн судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповід альністю «Суффле Агро Україна» (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 43; ідентифікаційний код 34863309) з державного бюджету України 4500,00 грн судового збору.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному складено та підписано 24.05.23р.

Суддя Щигельська О.І.