ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/11718/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - Пахомов І.Ю. (адвокат),

відповідача - Стеченко Я.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Південний"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.12.2022 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023,

за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Південний"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог-93"

про визнання договору недійсним.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог-93" (далі - ТОВ "Пролог-93") звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Південний" (далі - ПАТ АБ "Південний") про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та відсотків за користування грошовими коштами.

1.2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов, укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 02.04.2021, зокрема, прострочення орендарем зобов`язання щодо вчасної сплати коштів за предмет оренди.

1.3. Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.11.2022 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

1.4. 28.11.2022 від ПАТ АБ "Південний" надійшов зустрічний позов, заявлений до ТОВ "Пролог-93" про визнання недійсними договору оренди нежитлового приміщення від 02.04.2021.

1.5. Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2022 у справі №910/11718/22 зазначений зустрічний позов був залишений без руху, заявнику надано строк на усунення вказаних в ньому недоліків. Зокрема ПАТ АБ "Південний" зобов`язано протягом семи днів з дня вручення ухвали подати суду уточнення щодо правових підстав зустрічного позову та докази надсилання позивачу копії зустрічної позовної заяви.

1.6. Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/11718/22 (суддя Паламар П.І.) зустрічну позовну заяву ПАТ АБ "Південний" залишено без розгляду.

1.7. Ухвалу суду мотивовано тим, що ПАТ АБ "Південний" у встановлений судом строк недоліки поданого зустрічного позову не усунуло. Суд дійшов висновку, що у поданій заяві про уточнення зустрічного позову ПАТ АБ "Південний" лише формально зробило посилання на статті 203, 215 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) та абстрактно зазначило про існуючі підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.

1.8. Зокрема, ПАТ АБ "Південний" у заяві вказує про: невідповідність змісту договору оренди змісту договору, що погоджувався між сторонами саме тій версії проекту договору, яка міститься у банку; відсутність у банку оригіналу договору оренди; сумнів підписанта щодо підписання саме наданого з боку позивача тексту договору; існування підозри щодо заміни аркушів в договорі оренди; існування на наданому тексті договору оренди не банківського відбитку печатки, а печатки відділення, яка не використовується у господарських відносинах між банком та третіми особами. Водночас чітко не зазначило та не вказало правових підстав позову, а саме: нормативно-правову кваліфікацію обставин, якими обґрунтовує свої зустрічні вимоги.

1.9. При цьому, суд першої інстанції розцінив подання зустрічного позову у справі №910/11718/22 як зловживання процесуальними правами ПАТ АБ "Південний", з посиланням на частини другу та третю статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

1.10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 (колегія суддів: Буравльов С.І., Шапран В.В., Андрієнко В.В.) апеляційну скаргу ПАТ АБ "Південний" залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/11718/22 без змін.

1.11. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки ПАТ АБ "Південний" у зустрічній позовній заяві не вказало правових підстав заявленого позову, а саме нормативно-правової кваліфікації обставин, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги при цьому у заяві про уточнення вимог, позивач за зустрічним позовом вказані недоліки не усунув. За висновком суду апеляційної інстанції, вимоги безпідставного зустрічного позову фактично зводяться до незгоди сторони спору із заборгованістю за договором оренди та відтермінуванням її оплати.

2. Стислий виклад вимог касаційної скарги

2.1. Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2022 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023, ПАТ АБ "Південний" (далі - скаржник) подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані ухвалу та постанову скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову спільно з первісним позовом. У касаційній скарзі ПАТ АБ "Південний" також заявлено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

3. Аргументи учасників справи

3.1. Аргументи касаційної скарги

3.1.1. У касаційній скарзі ПАТ АБ "Південний" вказує на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення від 21.12,2022 та діючи в режимі надмірного формалізму, а у подальшому і суд апеляційної інстанції, проігнорував процесуальні права ПАТ АТ "Південний" та невірно застосував положення статей 2, 43, 162, 176, 180 ГПК України щодо зустрічного позову.

3.1.2. Спір у даній справі пов`язаний з орендними правовідносинами, що виникли на підставі договору оренди від 02.04.2021, який ПАТ АБ "Південний" вважає недійсним в силу існування певних обставин, які у свою чергу і необхідно встановити під час розгляду спору.

3.1.3. Предметом зустрічного позову у даній справі є вимога ПАТ АБ "Південний" визнати недійсним договір оренди від 02.04.2021, укладений між ТОВ "Пролог-93" та скаржником, яка обґрунтована саме наявністю відмінного тексту договору оренди, від того, який погоджувався з боку юридичного департаменту ПАТ АБ "Південний" та відсутністю оригіналу договору взагалі, а також наявності сумніву уповноваженого підписанта щодо підписання договору оренди з його фактичним твердженням, що підпис має ознаки фіктивності. При цьому судами попередніх інстанцій не враховано, що ПАТ АБ "Південний" у зустрічному позові ставить питання щодо процесуальної необхідності встановлення певних обставин справи, шляхом призначення судової експертизи та зазначає про комплексний підхід до цього питання.

3.1.4. Водночас, залишаючи зустрічний позов без розгляду, суд фактично позбавляє ПАТ АБ "Південний" прав на судовий захист та на справедливий розгляд. Висновки суду ґрунтуються на штучних припущеннях та не відповідають нормам процесуального права.

3.1.5. Скаржник наголошує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

3.1.6. ПАТ АБ "Південний" наголошує на тому, що висновки судів попередніх інстанцій в цій частині не відповідають висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.12.2022 зі справи №910/20185/21.

3.2. Аргументи, зазначені у відзиві на касаційну скаргу

3.2.1. У відзиві на касаційну скаргу, поданому суду ТОВ "Пролог-93" доводи касаційної скарги не визнає і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 21.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 - без змін.

4. Касаційне провадження

4.1. У зв`язку з відпусткою судді Колос І.Б. склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2023, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

5.1. Предметом касаційного перегляду Верховним Судом є питання порядку застосування судами попередніх інстанцій положень частини третьої статті 43, 162, 174 та частини шостої статті 180 ГПК України

5.2. Верховний Суд, перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи зазначає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

5.3. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

5.4. Згідно зі статтею 2 та частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

5.5. Водночас порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

5.6. Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

5.7. Статтею 46 ГПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

5.8. Таким чином, зустрічний позов це позов, що подається відповідачем до позивача для одночасного розгляду з первісним позовом. Право подання зустрічного позову має лише відповідач.

5.9. Як свідчать матеріали справи у процесі розгляду судом першої інстанції спору про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та відсотків за користування грошовими коштами ПАТ АБ "Південний" звернулося із зустрічною позовною заявою до ТОВ "Пролог-93" про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 02.04.2021.

5.10. Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.12.2022 зустрічну позовну заяву ПАТ АБ "Південний" залишено без руху і встановлено строк та спосіб усунення недоліків зустрічної позовної заяви - шляхом подання суду, протягом семи днів з дня вручення ухвали, уточнення щодо правових підстав зустрічного позову, доказів надсилання позивачу копії зустрічної позовної заяви.

5.11. Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/11718/22 зустрічну позовну заяву ПАТ АБ "Південний" залишено без розгляду.

5.12. У контексті висновків судів попередніх інстанцій та доводів касаційної скарги щодо застосування принципу правової визначеності та принципу "суд знає закони" та, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, колегія суддів зазначає таке.

5.13. Частинами другою-шостою статті 180 ГПК України унормовано, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

5.14. Згідно з частиною третьою статті 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

5.15. Відтак, за змістом наведених норм зустрічна позовна заява не приймається та повертається судом, якщо особа не усунула недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, в установлений судом строк.

5.16. Як вже було зазначено вище, ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2022 зустрічну позовну заяву залишено без руху та встановлено строк та спосіб усунення недоліків зустрічної позовної заяви, зокрема: шляхом подання суду, протягом семи днів з дня вручення ухвали, уточнення щодо правових підстав зустрічного позову та доказів надсилання позивачу копії зустрічної позовної заяви.

5.17. Дослідивши подану скаржником заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції встановив, що ПАТ АБ "Південний" зазначені судом в ухвалі від 05.12.2022 недоліки не були усунені.

5.18. Тобто, зміст оскаржуваних удових рішень свідчить про те, що суд першої інстанції застосував положення частини тринадцятої статті 176 ГПК України, оскільки ПАТ АБ "Південний", як у позовній заяві так і у заяві про уточнення вимог не вказує правових підстав позову. Зокрема, за висновком суду, звертаючись із зустрічним позовом, ПАТ АБ "Південний" просить визнати недійсним договір, однак не вказує правових підстав зустрічного позову, а саме нормативно-правової кваліфікації обставин, якими обґрунтовує свої вимоги.

5.19. Так, відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява (зустрічний позов) повинні містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

5.20. З вказаних пунктів статті 162 ГПК України вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

5.21. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

5.22. З викладеного вбачається, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

5.23. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

5.24. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

5.25. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

5.26. Колегія суддів зазначає, що на сьогодні існує стала та послідовна судова практика Великої Палати Верховного Суду щодо права позивача визначати предмета та підстав позову.

5.27. Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц).

5.28. У статті 14 ГПК України закріплено принцип диспозитивності господарського судочинства, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

5.29. У такий спосіб, визначення предмета, підстав поданого позову, а також відповідачів до яких звернуті позовні вимоги є правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд.

5.30. Отже вимоги суду першої інстанції щодо наведених правових підстав позову засновано на законодавчому припису.

5.31. Верховний Суд виходить з того, що господарський суд вирішує спір у межах заявлених позивачем вимог, а саме, виходячи зі змісту заявлених вимог та обставин, якими їх обґрунтовує позивач; при цьому користуючись принципом "суд знає закони", при вирішенні спору суд може застосовувати до спірних правовідносин інші норми права, ніж ті, які зазначив позивач як правову підставу позову.

5.32. Втім, суд вирішує спір, виходячи з тих обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та не має права самостійну відшукувати, досліджувати, встановлювати всі інші можливі обставини для задоволення позову, про які не заявляв позивач або його відмови, якщо про них не заявляв відповідач.

5.33. Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачем/відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, пункт 83).

5.34. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

5.35. Отже, суть принципу jura novit curia ("суд знає закони") полягає саме в тому, що неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, а не в відшукуванні, досліджуванні, встановлюванні всіх можливих обставин позову.

5.36. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, пункт 7.43).

5.37. Таким чином, виходячи зі змісту диспозитивних положень частини четвертої статті 180, пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 та статті 174 ГПК України на відповідача при поданні з дотриманням, зокрема порядку щодо строку зустрічного позову також покладається обов`язок визначення предмета та підстав зустрічного позову, а процесуальним наслідком ухилення позивача від виконання такого обов`язку може бути спочатку залишення позовної заяви без руху та, в подальшому, в разі неусунення допущених недоліків у визначений судом строк, - її повернення заявнику.

5.38. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, за змістом зустрічної позовної заяви та заяви про уточнення вимог зустрічного позову ПАТ АТ "Південний" посилається на положення статей 203, 215 ЦК України та зазначає про невідповідність змісту договору оренди тому змісту, який погоджувався між сторонами (саме тій версії проекту договору), що міститься у банку. При цьому зазначає про відсутність у банку оригіналу договору оренди. Зустрічний позов також містить посилання щодо сумнівів ПАТ АТ "Південний" стосовно: підписанта договору зі сторони банку у примірнику (тексту) договору який надано саме позивачем та про існування підозри щодо заміни аркушів у договорі оренди; існування в наданому тексті договору оренди небанківського відбитку печатки, а печатки відділення, яка не використовується у господарських відносинах між банком та третіми особами.

5.39. Поряд з тим фактичний зміст зустрічної позовної заяви та заяви про "уточнення вимог зустрічного позову" свідчить про те, що фактично доводи ПАТ АБ "Південний" зводяться до цитування положень статей 203, 215 ЦК України та доводів про те, що положеннями вказаних статей визначено критерії недійсності договору. Тобто, доводи ПАТ АБ "Південний" зводяться до того, що саме на підставі положень статей 203, 215 ЦК України суд має здійснити належний захист його порушеного права. Однак заявником взагалі не визначено яким саме вимогам чинного законодавства не відповідає оспорюваний правочин вимоги, додержання яких є необхідним для його чинності та не дотримано сторонами при укладанні цього правочину (відсутність обсягу цивільної дієздатності, відсутність вільного волевиявлення, недодержання вимог щодо форми правочину, не спрямований на реальне настання правових наслідків) та, які дають підстави визнати такий правочин недійсним.

5.40. У контексті доводів касаційної скарги та застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Суд зазначає про те, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

5.41. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

5.42. При цьому як вже було заначено вище, положення статей 14, 162 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що, зустрічна позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави при цьому такий обов`язок (визначення змісту позовних вимог, обставин якими обґрунтовано ці вимоги, а також визначення правових підстав позову) виключно лежить на позивачу. Обов`язком суду є вирішення спору у межах заявлених позивачем вимог саме, виходячи зі змісту заявлених вимог та обставин, якими їх обґрунтовує позивач. Разом із тим, суд у силу положень статті 13 ГПК України суд не повинен самостійно встановлювати та досліджувати всі інші можливі обставини для задоволення позову ніж ті, які визначено позивачем.

5.43. З огляду на те, що суд позбавлений можливості визначати предмет і підставу позову до розгляду справи по суті та ураховуючи те, що ПАТ АБ "Південний" не було усунуто недоліки зустрічної позовної заяви, зазначені в ухвалі господарського суду від 05.12.2022, у спосіб, встановлений ГПК України, то абсолютно підставним було здійснене судом першої інстанції застосування до поданої зустрічної позовної заяви наслідків у вигляді її залишення без розгляду в силу положень частини четвертої статті 174 та частини п`ятої статті 180 ГПК України, що у свою чергу не може вважатися обмеженням доступу до суду.

5.44. Враховується Судом і те, що залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, не порушує права ПАТ АБ "Південний" на судовий захист, оскільки особа, зустрічний позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду позовом повторно, зокрема із самостійним позовом (частина четверта статті 226 ГПК України).

5.45. Доводи скаржника в частині посилань на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.06.2019 зі справи №924/1473/15 щодо застосування принципу правової визначеності та принципу "суд знає закони" колегією суддів відхиляються як необґрунтовані. Зокрема, з огляду на те, що на стадії вирішення питання щодо прийняття/неприйняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та визначення обставин щодо відповідності поданої зустрічної позовної заяви вимогам статей 162, 164, 172, 173 ГПК України є очевидно неприйнятними висновки Великої Палати Верховного Суду, які стосуються дій суду під час вирішення спору по суті.

5.46. Суд також відхиляє за необґрунтованістю посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.12.2022 по справі №910/20185/21, оскільки у наведеній постанові Верховний Суд скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції виходив з того, що фактично заявником касаційної скарги було виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху та подано до суду докази надіслання копії зустрічної позовної заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача за зустрічним позовом. Висновки Верховного Суду фактично стосуються прояву судами попередніх інстанцій надмірного формалізму щодо встановлення судом вимог про надання доказів надсилання копії зустрічної позовної заяви лише на юридичну адресу з огляду на надання доказів такої відправки на фактичну поштову адресу, яка зазначена іншою стороною (позивачем за первісним позовом) у його позовній заяві.

5.47. Таким чином, Верховний Суд переглядаючи у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги ухвалу суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку, не встановив порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник.

5.48. Колегія суддів також зауважує, що суд першої інстанції з посиланням на частини другу та третю статті 43 ГПК України розцінив подання зустрічного позову у справі №910/11718/22 як зловживання процесуальними правами ПАТ АБ "Південний", водночас правомірність/неправомірність застосування зазначених норм процесуального права судом першої інстанції не є предметом касаційного перегляду.

5.49. Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать мотивам цієї постанови.

5.50. Водночас з огляду на аспект доводів відзиву на касаційну скаргу щодо наявності підстав для закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України Суд зазначає таке.

5.51. Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.52. Водночас зміст касаційної скарги та ухвали про відкриття касаційного провадження свідчать про те, що предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, яка залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, що відповідає змісту абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України, а відтак, не є підставою касаційного оскарження неврахування висновків Верховного Суду, наведених у постановах (оскільки така підстава визначена для пунктів 1, 4, а не для пунктів 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України).

5.53. Наведені обставини виключають можливість застосування положень пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України у спірних правовідносинах.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. За змістом частин першої, третьої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.4. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу ПАТ АБ "Південний" слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу місцевого господарського суду - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм процесуального права.

7. Судові витрати

7.1. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги ПАТ АБ "Південний" без задоволення судові витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Південний" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та ухвалу господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/11718/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко