ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"10" травня 2023 р. Справа № 916/2815/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
про стягнення 1129331,73 грн.
За участю представників сторін:
від позивача Турченко О.В., самопредставництво;
від відповідача не з`явився;
від третьої особи - Дідух С.П., самопредставництво.
Обставини справи.
Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства Дінекс-Агро про стягнення збитків від провадження господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур на землях оборони в сумі 807572,97 грн та компенсації земельного податку за користування земельними ділянками в сумі 321758,76 грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 6-2015 від 24.06.2015 про вирощування сільськогосподарських культур.
08 листопада 2022 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
В обґрунтування вказаного відзиву відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації за ФГ Дінекс-Агро" права оренди земельної ділянки площею 380 га, розташованої на території Жовтневської селищної ради Белградського району Одеської області відповідно до договору про вирощування сільськогосподарських культ № 6-2015 від 24.06.2015, а також земельної ділянки площею 34,14 га, розташованої на території на території Каракуртської сільської ради Белградського району Одеської області відповідно до додаткової угоди № 7 від 18.07.2018 до договору № 6-2015 від 24.06.2015 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України № 1952-ІV. Крім того, відсутня в договорі про вирощування сільськогосподарських культур № 6-2015 від 24.06.2015 та додаткових угодах до нього відмітка про його реєстрацію у Державному реєстрі земель.
На думку відповідача, правомірним вбачається висновок про те, що на час підписання між Білгород-Дністровської КЕЧ та ФГ Дінекс-Агро договору про вирощування сільськогосподарських культур № 6-2015 від 24.06.2015 та додаткових угод до нього сторонами не було дотримано правових підстав передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності та вимог спеціального закону - ч. 1 ст. 125, ст. 126 ЗК України (в редакції від 06.06.2015), ст. 17 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998 №161-ХІV в редакції від 05.04.2015), п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004р. № 1952-ІV (в редакції від 01.05.2015) щодо порядку передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, а тому договір про вирощування сільськогосподарських культур № 6-2015 від 24.06.2015 та додаткові угоди до нього не можутьвважатись такими, що набули чинності.
Відповідач зазначає, що посилання Білгород-Дністровської КЕЧ за змістом позовної заяви в якості правових підстав стягнення 807572,97 грн, так би мовити, збитків від провадження господарської діяльності за невиконання ФГ Дінекс-Агро договірних зобов`язань, які так і не виникли, на норми зобов`язального права (ст.ст. 22, 526 ЦК України), на нашу думку, не відповідають його порушеному праву, тобто обраний позивачем спосіб захисту не є належним.
В свою чергу, щодо позовних вимог Білгород-Дністровські КЕЧ про відшкодування за рахунок ФГ Дінекс-Агро" сплачених сум земельного податку за травень 2020, липень-вересень місяць 2020 у розмірі 129077,76 грн, а також з березня по серпень місяць 2022 року у розмірі 192680,70 грн, а всього - 321758,46 грн, відповідач вважає за доцільне та правомірне звернути увагу суду на наступне.
Відповідач наголошує, що позивачем з незрозумілих підстав проігноровано умови п. 5.4 Договору, а саме: "Сплата земельного податку здійснюється Стороною - 1 в порядку, передбаченому керівними документами, чинним законодавством.
Позивач ігноруючи умови п. 5.4 договору за змістом позовної заяви визначає зобов`язання позивача, як "сторони-1, зі сплати земельного податку не договірними, а в якості кондиційних (позадоговірних) зобов`язань ФГ Дінекс-Агро (ст. 1212 ЦК України).
Враховуючи викладене, відповідач вважає, що на час підписання між Білгород-Дністровською КЕЧ та ФГ "Дінекс-Агро" Договору про вирощування сільськогосподарських культур № 6-2015 від 24.06.2015 та додаткових угод до нього, сторонами не було дотримано ані правових підстав, ані порядку передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, передбачених вимогами спеціального закону - ч. 1 ст. 125, ст. 126 ЗК України (в редакції від 06.06.2015), ст. 17 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998 №161-ХІV (в редакції від 05.04.2015), п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 №1952-IV (в редакції від 01.05.2015р.), у зв`язку з чим даний договір та додаткові угоди до нього не можуть вважатись такими, що набули чинності.
Вказаний відзив на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
08 листопада 2022 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про зупинення провадження у справі № 916/2815/22 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 513/879/19 Великою Палатою Верховного Суду в межах провадження № 14-49цс22.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
22 листопада 2022 року підготовче засідання у справі не відбулось, через відсутність електроенергії в Господарському суді Одеської області, що підтверджується відповідною довідкою суду.
Ухвалою суду від 22.11.2022 призначено підготовче засідання у справі на 20.12.2022 року об 11:00 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 20.12.2022 об 11:00 год.
23 листопада 2022 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить доводи наведені у відзиві на позовну заяву відхилити та задовольнити позов у повному обсязі.
Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
20 грудня 2022 року протокольною ухвалою суд відклав підготовче засідання у справі на 11:00 год. 19.01.2023. Продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/2815/22 на 30 днів.
Ухвалою суду від 20.12.2022 повідомлено Фермерське господарство Дінекс-Агро, що наступне підготовче засідання у справі № 916/2815/22 призначене на 19.01.2023 об 11:00 год.
30 грудня 2022 року до суду від позивача у справі надійшло заперечення на заяву про зупинення провадження у справі, в якій позивач просить суд відмовити у задоволені заяви про зупинення провадження у справі.
Вказані заперечення на заяву про зупинення провадження у справі суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
16 січня 2023 року до суду від Міністерства оборони України у справі надійшла відповідь на відзив, в якій МОУ просить відмовити у задоволені заяви про зупинення провадження у справі та задовольнити позов у повному обсязі.
Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
18 січня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
19 січня 2023 року підготовче засідання у справі не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 19 січня 2023 року ухвалено провести підготовче провадження у справі № 916/2815/22 впродовж розумного строку. Призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2023 о 16:00 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 14.02.2023 о 16:00 год.
14 лютого 2023 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засідання 14.02.2023 суд відмовив відповідачу у задоволені заяви про зупинення провадження у справі № 916/2815/22 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 513/879/19 Великою Палатою Верховного Суду в межах провадження № 14-49цс22 (т. 1, а.с. 101-103), з наступних підстав.
Предметом судового розгляду у справі № 513/879/19 є зобов`язання орендодавця не вчиняти перешкоди орендарю у користуванні земельною ділянкою, а також визнання протиправним та скасування рішення реєстраційної служби про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, при цьому орендодавець є власником земельної ділянки згідно з державним актом на право власності
На відміну від обраної ФГ Дінекс-Агро підстави зупинення провадження у справі № 916/2815/22, Білгород-Дністровська КЕЧ району у позовній заяві наголошує на тому, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). А згідно з пунктом д частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Правовий статус земельної ділянки, на якій здійснювалась господарська діяльність ФГ Дінекс-Агро як земель оборони підтверджується Державним актом про право користування землею серії Б № 031745 від 1985 року, Болградській КЕЧ району було передано у постійне безстрокове користування із визначенням зовнішніх меж земельну ділянку загальною площею 3940 га для будівництва об`єктів. Надалі Болградську КЕЧ району з 01.10.2006 розформовано, а правонаступником визначено Білгород-Дністровську КЕЧ району. Таким чином, зазначена земельна ділянка станом на 20.10.2022 рахується на обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району.
На відміну від фактичних обставин справи та позовних вимог у справі № 513/879/19, Білгород-Дністровська КЕЧ району у справі № 916/2815/22 обґрунтовує свої позовні вимоги правовими наслідками провадження господарської діяльності відповідача з вирощування сільськогосподарських культур відповідно приписів частини першої та другої статті 1212 ЦК України.
За таких обставин правовим наслідком провадження господарської діяльності ФГ Дінекс-Агро з вирощування сільськогосподарських культур є приписи частини першої другої статі 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовується не залежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та призводять у даному випадку до виконання кондиційних зобов`язань.
Враховуючи викладене суд вважає, що обставини, які є підставою перегляду Верховним Судом судових рішень у справі № 513/879/19 про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права визнання оренди земельної ділянки та обставин, за яких Білгород-Дністровська КЕЧ району звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ФГ Дінекс-Агро про стягнення збитків від провадження господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур на землях оборони мають різну правову природу та не впливатимуть на висновки суду у справі № 916/2815/22
Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року суд закрив підготовче провадження у справі № 916/2815/22, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2023. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 14.03.2023 о 15:30 год.
13 березня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 14.03.2023 судом було задоволено заяву відповідача про відкладення судового засідання та відкладено судове засідання на 18.04.2023 о 15:30 год. Судове засідання з розгляду справи по суті у справі № 916/2815/22 ухвалено провести впродовж розумного строку, відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою суду від 14.03.2023 повідомлено Фермерське господарство Дінекс-Агро, що наступне судове засідання у справі № 916/2815/22 призначене на 18.04.2023 о 15:30 год. Неявка учасників справи не перешкоджає проведенню судового засідання.
Представник позивача у судовому засіданні 18.04.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні 18.04.2023 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.
Представник третьої особи у судовому засіданні 18.04.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні 18.04.2023 суд оголосив перерву у засіданні суду до 11:00 год. 02.05.2023.
У судовому засіданні 02.05.2023 суд оголосив перерву у засіданні суду до 11:00 год. 10.05.2023.
09 травня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Представник відповідача у судове засідання 10.05.2023 не з`явився.
Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні 10.05.2023 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити повністю.
У судовому засіданні 10.05.2023 після повернення з нарадчої кімнати судом відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено присутніх учасників справи про орієнтований час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд
Матеріали справи свідчать, що 24 червня 2015 року між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району (надалі - позивач або сторона-1) і Фермерським господарством Дінекс-Агро (надалі - відповідач або сторона-2) був укладений Договір № 6-2015 про вирощування сільськогосподарських культур (надалі - Договір).
Умовами п. 1.1. Договору встановлено, що з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України та відповідно до ст. 4 Закону України Про використання земель оборони від 27.11.2003 № 1345-ІV, сторони за цим договором домовились про вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках площею 558 га., які надані стороні-1 в безстрокове користування та можливостей сторони-2 діяти, а саме вирощування зернових сільськогосподарських культур.
Згідно умов п. 1.2. Договору, сторони домовились, що обробіток землі буде здійснюватись наступним чином: сторона-1 бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки, яка надана в безстрокове користування для вирощування сільськогосподарських культур; сторона-2 бере на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу з вирощування сільськогосподарських культур.
Сторони домовились, ціна Договору складає 660 гривень за один гектар на один календарний рік, а саме: не менш 3% із нормативної грошової оцінки 1га сільськогосподарських угідь з урахуванням коефіцієнтів індексації, що складаються на час укладання Договору (п. 5.1. Договору).
Відповідно до умов п. 5.5. Договору, сторони домовились ціна договору може бути змінена у разі підвищення нормативної грошової оцінки рилі 1га відповідно довідки Держземагенства, сільськогосподарських угідь з урахування коефіцієнтів індексації один раз на рік.
Відповідно до умов п.п. 9.1, 9.2. Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Договір укладений на строком на сім сільськогосподарських років тобто до 30.08.2022.
25 жовтня 2016 року Додатковою угодою № 4 до Договору № 6-2015 сторони погодили наступне:
І. Внести до Договору № 6-2015 від 24.06.2015 наступні зміни та доповнення:
1. Пункт 5.1. Договору викласти в наступній редакції: Сторони домовились, ціна Договору складає 988000,00 грн, тобто з розрахунку 2600 гривень за один гектар на один календарний рік, а саме : не менш 8 % із нормативної грошової оцінки.
2. Пункт 5.2. Договору викласти в наступній редакції:
Розрахунки зі стороною-1 проводяться у наступному порядку:
ІІ. Додаткова угода набирає чинності з 01.07.2017 та є обов`язковою для виконання сторонами на протязі дії основного Договору.
18 липня 2018 року Додатковою угодою № 7 до Договору № 6-2015 сторони погодили наступне:
1. Пункт 1.1. Договору доповнити абзацом наступного змісту: Сторони домовились у порядку та на умовах, визначеному у Договорі, збільшити площу земельної ділянки з метою вирощування сільськогосподарських культур розташованою на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області на 34,14 га.
2. Сторони домовились, що доповнення до п. 1.1. Договору, визначені цією додатковою угодою до Договору № 6-2015 від 24.06.2015, набирає чинності після підписання актів обміру земельних ділянок. Складання сторонами акту обміру земельної ділянки підтверджує залучення земельної ділянки стороною-1 для вирощування сільськогосподарських культур на площі земельної ділянки, зазначеної в такому акті.
3. Додаткова угода є обов`язковою для виконання сторонами на протязі дії основного Договору.
18 липня 2018 року був складений Акт обміру земельної ділянки, відповідно до якого залучено для здійснення господарської діяльності у відповідності до умов Договору № 6-2015 від 24.06.2015, земельну ділянку, розташовану на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, військового містечка № 121, загальною площею 414,14 га. Вказана земельна ділянка знаходиться у задовільному стані та придатна для ведення сільськогосподарської діяльності, а саме вирощування зернових та решти технічних культур.
Позов ґрунтується на тому, що відповідач протягом травня, липня-вересня 2020 року та березень, травень-серпень 2022 року, фактично не виконує взяті на себе договірні зобов`язання та порушує умови договору № 6-2015 від 24.06.2015
Крім того, внаслідок цих дій відповідача, позивач несе збитки, які пов`язані із сплатою земельного податку за земельну ділянку площею - 414,14 га що є частиною земельної ділянки, переданої в безстрокове користування на підставі Державного Акту серії БМ 031745 від 1983 року та на якій здійснюються діяльність відповідача.
Таким чином, ФГ "Дінекс-Агро" через істотне порушення умов договору завдає шкоди та позбавляє Білгород-Дністровську КЕЧ району (яка є бюджетною установою), того, на що вона розраховувала при укладенні договору. А тому позивач вважає, що це є підставою для відшкодування відповідачем заподіяної шкоди (збитків), внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань
Позивач зазначає, що він несе збитки, які пов`язані із сплатою земельного податку за земельну ділянку площею 414,14 га у розмірі 321758,76 грн, і внаслідок порушення умов договору відповідачем - не отримує того, на що розраховував при укладенні спірного договору.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно зі статтею 13 Земельного кодексу України, статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статтями 9, 14 Закону України «Про збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.
Також, статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України та п.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671, п. 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (далі - Положення) і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997р., Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил України, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Закон України Про використання земель оборони від 27.11.2003р. № 1345-ІV закріпив можливість використання земель оборони в господарських цілях шляхом надання військовими частинами (за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади) дозволів фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданим їм у постійне користування. Згідно зі ст. 1 Закону № 1345-ІV, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
У статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» також закріплено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Статтею 95 Земельного кодексу України передбачено, зокрема, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Питання здійснення спільної діяльності регламентуються главою 77 ЦК України.
Зокрема, відповідно до ст. 1130-1131 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність мають передбачати, у тому числі координацію спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Із змісту викладених приписів законодавства випливає, що основними елементами договору про спільну діяльність є об`єднання вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності, і відповідні частки мають бути визначеними; обов`язки сторін у правовідносинах спільної діяльності не мають зустрічного характеру, натомість кожен учасник діє не для досягнення власних цілей, а в загальному інтересі. Сторони отримують блага в результаті спільної діяльності, а не від іншої сторони за договором і спільна діяльність учасників чітко скоординована.
Згідно ч. 1 ст. 1133 ЦК України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.
Таким чином, характер правовідносин, що регулюється договором про спільну діяльність, полягає у об`єднанні вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності.
Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору про вирощування сільськогосподарських культур № 6-2015 від 24.06.2015, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором про спільну діяльність.
Як стверджує позивач, він несе збитки, які пов`язані із сплатою земельного податку за земельну ділянку площею 414,14 га, і внаслідок порушення відповідачем умов договору - не отримує того, на що розраховував при укладенні спірного договору.
Суд звертає увагу, що борг відповідача у розмірі 807572,97 грн, позивач вважає збитками у вигляді недоодержаних доходів. Між тим, виходячи з принципу „jura novit curia (суд знає закони), слід зазначити, що не отримані доходи у зв`язку з неналежним виконанням умов договору є прямим боргом особи, яка не виконує своїх договірних зобов`язань, а не збитками у вигляді не отримання такого боргу.
Суд зазначає, що умовами п. 3.2, п. 9.2 Договору закріплено право позивача отримувати від відповідача плату за вирощування сільськогосподарських культур. Цей договір укладений на сім сільськогосподарських років, тобто до 30.08.2022.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Суд також враховує, що відповідач у періоді дії Договору (24.06.2015 - 30.08.2022) вирощував сільськогосподарські культури на земельній ділянці позивача, за наслідками чого отримував прибуток. Також на виконання умов п. 3.2, п. 5.1., п. 5.2 Договору відповідач перерахував позивачу плату за вирощування сільськогосподарських культур на земельній ділянці позивача. Зазначена обставина відповідачем під час розгляду справи не заперечувалась. Проте чомусь за період - травень, липень-вересень місяць 2020 року та березень, травень-серпень місяць 2022 року (загалом 9 місяців) відповідач вважає, що в нього вже відсутній обов`язок по перерахуванню позивачу плати за вирощування сільськогосподарських культур.
Суд звертає увагу, що дії сторін Договору мають ґрунтуватись на засадах добросовісності, справедливості та розумності, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею власних обов`язків, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Суд висновує, що дії та поведінка відповідача, які стосуються дотримання взятих на себе зобов`язань за Договором, в деякій мірі вказують на недотримання ним цих принципів.
Крім того, в умовах наявного в Україні воєнного стану, особливо важливо постає питання виконання сторонами Договору його умов щодо залучення додаткових джерел фінансування для підтримки на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України (п. 1.1. Договору).
Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів погашення відповідачем боргу по Договору за вирощування сільськогосподарських культур, суд вважає, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення з відповідача 807572,97 грн підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача компенсації земельного податку за користування земельними ділянками в сумі 321758,76 грн, суд дійшов наступних висновків.
Суд звертає увагу позивача, що відповідно до умов п. 5.4. Договору, сплата земельного податку здійснюється Стороною-1 в порядку, передбаченому керівними документами, чинним законодавством.
Отже, з урахуванням умов п. 5.4. Договору, суд дійшов висновку, що позивач в цій частині вимог не довів порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а тому у відповідача перед позивачем відсутній обов`язок по компенсації земельного податку за користування земельними ділянками.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації земельного податку за користування земельними ділянками в сумі 321758,76 грн - заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.
Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву та запереченнях в частині невизнання позовних щодо стягнення 807572,97 грн., підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Куруючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задовольнити частково.
3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 31 травня 2023 р.

Суддя Нікітенко С.В.