ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Справа №914/2465/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого (судді доповідача): Кордюк Г.Т.

суддів: Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС, б/н від 13.03.2023 (вх.№01-05/780/23 від 15.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 (повний текст виготовлено 20.02.2023, суддя Козак І.Б.)

у справі №914/2465/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», м.Київ,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс", с.Тур`я, Золочівський район, Львівська область,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стир-Агротех», с.Тур`я, Буський район, Львівська область,

про стягнення 239 925,95 грн.

за участі представників:

від позивача Левчук А.С.

від відповідача-1 не з`явився

від відповідача -2 не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 у справі №914/2465/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» - задоволено повністю. Стягнено солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС та Товариства з обмеженою відповідальністю СТИР-АГРОТЕХ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП ЛІЗИНГ за договором фінансового лізингу № 7502-SМЕ-FL від 14 вересня 2020 року, заборгованість по сплаті лізингових платежів у сумі 239869,20 грн. та 56,75 грн. пені, а також вирішено питання судових витрат.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що лізингоодержувач (відповідач-1) не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору та просив погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства. На підтвердження заявленої суми заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 239 896,20 грн. позивач надав суду довідку №031-01-3/370 від 20.09.2022 Святошинського відділення АТ «ОТП Банк» у м. Києві, довідку №031-01-3/369 від 20.09.2022 Святошинського відділення АТ «ОТП Банк» у м. Києві, рахунки на оплату та розрахунок суми позовних вимог. За розрахунками позивача, у відповідача-1 виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів станом на 27.09.2022 у розмірі 239896,20 грн. Доказів сплати лізингових платежів у заявленому розмірі матеріали справи не містять. Суд зазначив, що позовна заява не містить вимоги про повернення предмета лізингу, тому відповідач 1 необґрунтовано стверджує про відсутність підстав для стягнення лізингових платежів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою б/н від 13.03.2023 (вх.№01-05/780/23 від 15.03.2023), у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 у справі № 914/2465/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів як солідарних боржників заборгованості по сплаті лізингових платежів, яка настала після дати розірвання Договору фінансового лізингу №7502-SME-FL від 14.09.2020.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

- Ухваливши оскаржуване рішення, суд першої інстанції не застосував положення ч. 7 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», не врахував правові позиції Верховного Суду. Лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати односторонньої відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу, крім випадків, якщо одностороння відмова від договору фінансового лізингу або його розірвання здійснюються до моменту передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу. Лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору, неустойку (штраф, пеню), документально підтверджені витрати, у тому числі на оплату ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства, у тому числі витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом. (ч. 7 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Обставини дострокового розірвання Договору фінансового лізингу №7502-SME-FL та дата такого розірвання підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та обґрунтуванням викладеним у запереченні відповідача-1 від 15.12.2022 року. Відповідач-1 зазначає, що договір вважається розірваним з 23.08.2022 року, дата сплати останнього лізингового платежу 25.08.2022 року.

- Суд першої інстанції формально підійшов до дослідження умов договору фінансового лізингу №7502-SME-FL, що укладений між позивачем та відповідачем-1 та розгляду даної справи. В тому числі, суд приймаючи оскаржуване рішення не врахував наступні умови договору:

1. Відповідно до п.11.1 договору фінансового лізингу: по закінченні строку лізингу та після здійснення всіх платежів за договором лізингодавець та лізингоодержувач підпишуть акт про передачу права власності, який буде документом, що підтверджує передачу права власності на предмет лізингу по даній справі строку лізингу не закінчився, а був достроково розірваним;

2. Відповідно до п.63. цього ж договору фінансового лізингу: у випадку настання будь-якої із «події невиконання зобов`язання» лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та/або вилучення предмета лізингу;

3. Відповідно до п.6.4. договору фінансового лізингу №7502-SME-FL: з моменту прийняття рішення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення предмета лізингу, і направлення відповідного повідомлення лізингоодержувачу, право лізингоодержувача набути право власності на предмет лізингу на умовах цього договору припиняється.

4. П.8.4 передбачено застосування оперативно-господарських санкцій, в тому числі обмеження права користування лізингоодержувача предметом лізингу, проте позивачем не застосовано оперативно-господарські санкції, а прийнято рішення про відмову від договору та вилучення предмета лізингу, що оформлено повідомленням. Повідомлення №152/08/Ю від 11.08.2022 року долучено до матеріалів справи відповідачем-1 клопотанням про доЛучення доказів до матеріалів справи від 08.12.2022 року.

- З ініціативи лізингодавця даний договір був достроково розірваний ним за два дні додати останнього лізингового платежу. Окрім того, законом та договором не передбачено необхідності підтвердження повернення предмету лізингу в частині вирішення питання про стягнення заборгованості з дати розірвання договору.

При цьому, скаржник просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з огляду на те, що повний текст оскаржуваного рішення у справі складено 20.02.2023, а отримано апелянтом ТзОВ «АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС» 22.02.2023, на електронну пошту, на що апелянт додає підтвердження у вигляді роздруківки скріншоту №1 та №2 отриманого листа.

04.04.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від ТзОВ «ОТП Лізинг» надійшов відзив №129/03/23-ю від 28.03.2023 (вх. №01-04/2310/23 від 04.04.2023), в якому позивач зазначає:

- щодо твердження апелянта про не застосування судом першої інстанції положень ч. 7 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг»: договір був укладений 14.09.2020 року, тобто під час дії Закону України «Про фінансовий лізинг» №723/97-ВР від 16.12.1997, який наразі втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021 року. У відповідності до п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021 року «цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.» При цьому, апелянт в апеляційній скарзі посилається саме на цей нормативно-правовий акт, хоча станом на день укладення договору діяв попередній закон, що свідчить про помилковість доводів апелянта щодо незастосування судом ч. 7 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021.

- 15.11.2022 року позивач отримав від апелянта відзив на позовну заяву, в якому апелянт жодним чином не заперечує щодо обставин, про які повідомляє позивач у позовній заяві. При цьому апелянт визнає факт наявності простроченої заборгованості за договором перед позивачем, а також її розмір, а також обіцяє приступити до погашення заборгованості. Частиною 1 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Окрім того, ч. 1 ст. 165 ГПК України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, а відповідно до ч. 4 цієї ж статті якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. Отже, апелянт склавши відзив не висловив незгоду щодо обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що фактично вказує на визнання апелянта усіх позовних вимог позивача.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/2465/22 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 у справі №914/2465/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС, б/н від 13.03.2023 (вх.№01-05/780/23 від 15.03.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 у справі №914/2465/22. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 24.04.2023 о 10 год. 40 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання № 6.

24.04.2023 у судове засідання у форматі відеоконференції з`явився представник позивача Левчук А.С.

Відповідач-2 участі своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду судової справи, що підтверджується повідомленням про врученням рекоменованого поштового відправлення від 03.04.2023.

20.04.2023 на адресу суду від представника відповідача-1 (апелянт) надійшло клопотання б/н від 19.04.2023 (вх. № 01-04/2653/23 від 20.04.2023) про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням директора Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС Микитина М.В. у відрядженні, що підтверджується, долученим до клопотання, наказом про відрядження директора №08/-04-23 від 19.04.2023/

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 розгляд справи № 914/2465/22 відкладено на 22.05.2023 о 11 год. 40 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: 79010, м. Львів, вул. Личаківська, 81.

22.05.2023 у судове засідання у форматі відео конференції з`явився представник позивача Левчук А.С., надавши пояснення стосовно заперечень проти доводів апеляційної скарги, викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 - без змін.

Відповідач-1 та відповідач-2 участі уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили. Водночас, на адресу Західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролан-Захід Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стир-Агротех» надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників відповідачів.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч. 12 ст. 270 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС» було укладено договір фінансового лізингу № 7502-8МЕ-РЬ від 14 вересня 2020 року.

Пункту 1.1. Договору передбачено, що Позивач на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобов`язується набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, а саме трактор колісний John Deere 6140В, 2020 року виготовлення, серійний № 1YR6140ВТLN00072, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з пунктом 5.1. Договору, Відповідач 1 сплачує Позивачу лізингові платежі відповідно до Договору, а також вартість послуг за організацію фінансування, яка зазначається у Додатку№2 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 5.5. Договору, змінна частина Винагороди кожного періодичного лізингового платежу, яка зазначена в Графіку, змінюється пропорційно зміні ставки EURIBOR на період 1 місяць для Євро на перший робочий день місяця періодичного лізингового платежу по відношенню до ставки EURIBOR, зазначеної в Додатку №2 до Договору.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, зокрема, на підставі Договору купівлі-продажу придбав та передав Відповідачу-1 в платне володіння та користування Предмет лізингу, що підтверджується актом приймання-передачі до Договору від 29 вересня 2020 року (копія Акту є в матеріалах справи).

Відповідач 1 свої зобов`язання, щодо сплати лізингових платежів за Договором не виконував та не сплачував лізингові платежі, в результаті чого за період з 16.02. 2022 року по 27.09.2022 року утворилася заборгованість в сумі 239 869,20 грн. (двісті тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять грн. 20 коп.).

Пунктом 5.14. Договору встановлено, що всі суми одержані Лізингодавцем від Лізингоодержувача або третьої особи за Лізингоодержувача будуть зараховуватись в наступному порядку:

1- погашення неустойки (штраф, пеня) за порушення Лізингоодержувачем зобов`язань за Договором;

2- сплата прострочених інших платежів за Договором;

3- погашення прострочених Лізингових Платежів (починаючи з суми найдавнішої несплати);

4- сплата поточних Лізингових Платежів.

Лізингодавець має право змінювати порядок погашення заборгованості, якщо останній вважає це за необхідне. У разі перерахування Лізингоодержувачем платежів за цим Договором (як періодичних лізингових платежів, так і комісій, неустойки, простроченої заборгованості) в порушення вищевказаної черговості, Лізингодавець має право самостійно перерозподілити отримані від Лізингоодержувача кошти, відповідно до черговості, викладеної у цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а Лізингоодержувач підтверджує свою згоду на це підписуючи цей Договір.

Пунктом 8.2.1. Договору передбачено, за порушення обов`язку зі своєчасної сплати лізингових та інших платежів, передбачених Договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення та відшкодовує всі збитки, завдані Лізингоодержувачем Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через вісімнадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися. Сплата пені не звільняє Лізингоодержувача від обов`язків за даним Договором.

Згідно з розрахунком суми позовних вимог (Додаток №1 до Позовної заяви) загальний розмір позовних вимог, станом на 27.09.2022 року складає 239 925,95 грн. (двісті тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять грн. 95 коп.), з яких:

·239 869,20 грн. - сума простроченої заборгованості за лізинговими платежами;

·56,75 грн. - пеня відповідно до п.8.2.1. Договору.

В якості засобу забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1 за Договором, між Позивачем та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТИР-АГРОТЕХ» (надалі - Відповідач 2/Поручитель) було укладено договір поруки № 7502/СА від 10 вересня 2021 року, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобов`язань перед Кредитором за Договором лізингу (зобов`язань Відповідача 1 перед Позивачем щодо сплати лізингових платежів, сплати комісії, штрафних санкцій, витрат та збитків Позивача (включаючи, але не обмежуючись, неодержані доходи) у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем 1 своїх зобов`язань перед Позивачем за Договором, та інших платежів, якщо такі матимуть місце) в повному обсязі таких зобов`язань.

Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання Боргових Зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.

Поручитель згоден, що його зобов`язання за цим Договором є безумовним та не залежить від можливості примусового стягнення за Договором лізингу, або відсутності будь-якої дії Кредитора щодо стягнення за Договором лізингу, або відмови Кредитора від примусового стягнення за будь-яким положенням Договору лізингу, або від отримання будь-якого рішення суду проти Боржника або будь-якої дії, яка могла б звільнити Поручителя від відповідальності за цим Договором».

Відповідно до статті 5 Договору поруки передбачено наступне:

« 5.1. Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (дата Договору) і діє до повного виконання Боргових Зобов`язань за Договором лізингу.

5.2. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових Зобов`язань Боржником в повному обсязі».

Пунктом 4.4. Договору поруки встановлено, що обов`язок Поручителя виконати Боргові Зобов`язання виникає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому Договорі. Для дійсності вимоги Кредитор не зобов`язаний надавати Поручителю підтвердження невиконання Боргових Зобов`язань Боржником.

Позивач, з огляду на порушення умов Договору, допущене Відповідачем 1, 08 вересня 2022 року надіслав Відповідачу 2 відповідну вимогу (докази надсилання в матеріалах справи), про сплату Відповідачем 2 усієї заборгованості Відповідача 1 за Договором. З огляду на вказане, у Відповідача 2 з моменту надсилання Позивачем вимоги за Договором поруки виник обов`язок погасити усю заборгованість Відповідача 1 за Договором, так як він є солідарним боржником щодо вказаного зобов`язання.

На підтвердження наявної заборгованості представлено довідку №031-01-3/370 від 20.09.2022 Святошинського відділення АТ «ОТП Банк» у м. Києві, довідку №031-01-3/369 від 20.09.2022 Святошинського відділення АТ «ОТП Банк» у м. Києві, рахунки на оплату та розрахунок суми позовних вимог.

Листом №152/08/Ю від 11.08.2022 відповідача-1 повідомлено про наявність заборгованості в розмірі 19645,88 грн, розірвання договору лізингу та повернення предмета лізингу лізингодавцю.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС» було укладено договір фінансового лізингу № 7502-8МЕ-РЬ від 14 вересня 2020 року.

Пункту 1.1. Договору передбачено, що Позивач на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобов`язується набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, а саме трактор колісний John Deere 6140В, 2020 року виготовлення, серійний № 1YR6140ВТLN00072, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з пунктом 5.1. Договору, Відповідач 1 сплачує Позивачу лізингові платежі відповідно до Договору, а також вартість послуг за організацію фінансування, яка зазначається у Додатку№2 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Частиною 1 статті 292 Господарського кодексу України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" №723/97-ВР (чинний на момент виникнення спірних відносин) фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно відсутність права вимагати його оплати. Умови договорів щодо зобов`язання лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі в повному обсязі до моменту розірвання договору, на які посилається відповідач, не впливають на те, що у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.04.2018 року у справі №911/3483/16).

Однак, з огляду на положення статті 653 Цивільного кодексу України, в якій встановлені правові наслідки розірвання договору, та статей 785, 795 Цивільного кодексу України, у разі якщо умови укладеного між сторонами у справі договору про фінансовий лізинг передбачають можливість нарахування лізингодавцем плати за користування об`єктом лізингу після закінчення або дострокового розірвання договору лізингу, то нарахування плати за фактичне користування об`єктом лізингу припиняється з моменту повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу лізингодавцю, та, відповідно, нарахування плати за фактичне користування об`єктом лізингу за відповідний період є правомірним.

П.6.4 договору передбачено, що вилучення предмета лізингу, припинення або розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх несплачених платежів, передбачених договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди. Сторони погодили, що у випадку односторонньої відмови лізингодавця від цього договору, лізингоодержувач, на відповідну вимогу лізингодавця, зобов`язаний буде протягом строку встановленому у повідомленні про відмову лізингодавця від договору сплатити лізингодавцю всі нараховані та несплачені лізингові платежі, передбачені договором, а також передбачені договором та/або чинним законодавством України штрафні санкції.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач (відповідач-1) не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору та просив погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, доказів повернення предмета лізингу матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначає, що з урахуванням часткових оплат за договором заборгованість відповідача зі сплати лізингових платежів становить 239896,20 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.

До складу лізингових платежів включаються за Законом України «Про фінансовий лізинг» №723/97-ВР від 16.12.1997: а) сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсація відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Враховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості об`єкта лізингу (п. 5.4.2. договору), і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.

На підтвердження заявленої суми заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 239896,20 грн позивач надав суду довідку №031-01-3/370 від 20.09.2022 Святошинського відділення АТ «ОТП Банк» у м. Києві, довідку №031-01-3/369 від 20.09.2022 Святошинського відділення АТ «ОТП Банк» у м. Києві, рахунки на оплату та розрахунок суми позовних вимог.

За розрахунками позивача, у відповідача-1 виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів станом на 27.09.2022 (тобто на момент подання позову) у розмірі 239896,20 грн.

Доказів сплати лізингових платежів у заявленому розмірі матеріали справи не містять. Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, позовна заява не містить вимоги про повернення предмета лізингу, а тому відповідач-1 необґрунтовано стверджує про відсутність підстав для стягнення лізингових платежів.

Пунктом 8.2.1. Договору передбачено, за порушення обов`язку зі своєчасної сплати лізингових та інших платежів, передбачених Договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення та відшкодовує всі збитки, завдані Лізингоодержувачем Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через вісімнадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися. Сплата пені не звільняє Лізингоодержувача від обов`язків за даним Договором.

Щодо доводів апелянта з приводу того, що суд першої інстанції не застосував положення ч. 7 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», а саме те, що Лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору, неустойку (штраф, пеню), документально підтверджені витрати, у тому числі на оплату ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства, у тому числі витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом. (ч. 7 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Як вбачається з матеріалів справи, договір був укладений 14.09.2020 року, тобто під час дії Закону України «Про фінансовий лізинг» №723/97-ВР від 16.12.1997, який втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021 року.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021 року «цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.»

Таким чином, посилання апелянта в апеляційній скарзі саме на Закон України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021 року є помилковими, адже станом на день укладення договору діяв попередній закон.

Окрім того, 11.11.2022 року відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не відмовляється від виконання своїх зобов`язань, що виникли на підставі договору, та у повному обсязі бере на себе обов`язок щодо виплати такої заборгованості. Відповідач-1 у відзиві вказує, що отримані кошти від реалізації урожаю, запланованого на листопад 2022 року, будуть скеровані на погашення заборгованості перед ТзОВ «ОТП Лізинг», що є предметом позову.

Отже, апелянт визнає факт наявності простроченої заборгованості за договором перед позивачем, а також її розмір, а також обіцяє приступити до погашення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ГПК України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, а відповідно до ч. 4 цієї ж статті якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel, однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду у справах № 910/19179/17, № 914/2622/16, № 914/3593/15, № 237/142/16-ц, № 911/205/18) про це йдеться мова у Постанові КГС ВС від 20.10.2021 року у справі № 910/4089/20.

Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки. (Постанова КГС ВС від 21.11.2019 року у справі № 910/3986/16)

Отже, відповідач-1, подавши відзив, не висловив незгоду щодо обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що фактично вказує на визнання апелянта усіх позовних вимог позивача.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 4.4. Договору поруки встановлено, що обов`язок Поручителя виконати Боргові Зобов`язання виникає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому Договорі. Для дійсності вимоги Кредитор не зобов`язаний надавати Поручителю підтвердження невиконання Боргових Зобов`язань Боржником.

Окрім того, 11.11.2022 року відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не відмовляється від виконання своїх зобов`язань, що виникли на підставі договору, та у повному обсязі бере на себе обов`язок щодо виплати такої заборгованості, за умов невиконання зобов`язань відповідачем-1. Відповідач-2 у відзиві також вказує, що отримані кошти від реалізації урожаю, запланованого на листопад 2022 року, будуть скеровані на погашення заборгованості перед ТзОВ «ОТП Лізинг», що є предметом позову, у разі непогашення цього боргу відповідачем-1.

Позивач, з огляду на порушення умов Договору, допущене Відповідачем-1, 08 вересня 2022 року надіслав Відповідачу-2 відповідну вимогу, про сплату Відповідачем-2 усієї заборгованості Відповідача-1 за Договором. З огляду на вказане, у Відповідача-2 з моменту надсилання Позивачем вимоги за Договором поруки виник обов`язок погасити усю заборгованість Відповідача-1 за Договором, так як він є солідарним боржником щодо вказаного зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 5 398,40 грн., який сплачений згідно з квитанцією за №28 від 09.03.2023.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОЛАН-ЗАХІД ПЛЮС, б/н від 13.03.2023 (вх.№01-05/780/23 від 15.03.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 14.02.2023 у справі №914/2465/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

5. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.05.2023

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.