ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Справа № 915/402/22

м.Миколаїв.

За позовом: Комунального підприємства Обрій-ДКП,

54050, вул. Вітрильна, буд. 6, м.Миколаїв;

до відповідача: Фізичної особи підприємця Кристенко Вячеслава

Володимировича,

АДРЕСА_1 ;

про визнання недійсним договорів індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10,

Суддя С.М.Коваль

За участі секретаря судового засідання Табачної О.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: не викликались.

Від відповідача: не викликались.

СУТЬ СПОРУ:

Позов поданий про визнання недійсним договорів індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10, укладених 05.03.2021 року та 30.06.2021 року між комунальним підприємством (КП) Обрій-ДКП та фізичною особою підприємцем Кристенко Вячеславом Володимировичем (далі-підприємець Кристенко),

Позовні вимоги обґрунтовуються не відповідністю договору вимогам законодавства та його укладання в наслідок обману з боку відповідача.

За такими вимогами ухвалою від 23.11.2022 відкрито провадження в даній справі.

Разом із тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено на всій території України воєнний стан.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою суду від 12.12.2022 заяву фізичної особи підприємця Кристенко Вячеслава Володимировича про розгляд справи № 915/402/22 за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Відповідач повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав.

Ураховуючи викладене, та що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Обставини справи.

05.03.2021 між Фізичною особою-підприємцем Кристенком В`ячеславом Володимировичем (орендодавець) та КП Обрій-ДКП (орендар) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна № 6, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене рухоме майно, найменування, характеристика (технічний стан тощо) майна, яке передається в оренду, зазначаються в акті прийняття-передачі індивідуально визначеного рухомого майна, який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.1. Договору № 6 сторонами узгоджено, що передача майна в оренду та повернення його орендодавцю здійснюється на підставі Акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1 Договір № 6 набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.06.2021.

Згідно з п. 4.2 Договору № 6 розмір орендної плати за одне «Майно» складає: 716,67 грн. за день та 21 500,00 грн. за місяць.

Орендна плата сплачується орендарем у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця (п. 4.1. Договору № 6).

Згідно з п. 4.3 Договору № 6 орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 2.2 Договору № 6 передбачено, що орендар розпочинає строкове платне користування майном з 05.03.2021.

30.06.2021 між Фізичною особою-підприємцем Кристенком В`ячеславом Володимировичем (орендодавець) та КП Обрій-ДКП (орендар) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна № 10, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене рухоме майно, найменування, характеристика (технічний стан тощо) майна, яке передається в оренду, зазначаються в акті прийняття-передачі індивідуально визначеного рухомого майна, який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.1. Договору № 10 сторонами узгоджено, що передача майна в оренду та повернення його орендодавцю здійснюється на підставі Акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1 Договір № 10 набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021.

Згідно з п. 4.2 Договору № 10 розмір орендної плати за одне «Майно» складає: 716,67 грн. за день та 21 500,00 грн за місяць.

Орендна плата сплачується орендарем у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця (п. 4.1. Договору № 10).

Згідно з п. 4.3 Договору № 10 орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 2.2 Договору № 10 передбачено, що орендар розпочинає строкове платне користування майном з 01.07.2021.

В жовтні 2022 року КП Обрій-ДКП звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договори індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10.

Позов обґрунтовується тим, що:

- на момент укладання спірних договорів №№ 6 та 10, відповідач не був власником транспортного засобу марки КАМАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав повноважень власника на укладання вказаних договорів відповідач при укладанні зазначених договорів оренди також не мав;

- підприємець Кристенко укладаючи договори №№ 6 та 10 ввів позивача в оману про власника об`єкта оренди.

В обґрунтування позову КП Обрій-ДКП посилається на ст.ст. 15,16, 203, 204, 215-217, 761 Цивільного кодексу України.

Відповідач, як вже вище вказано, відзив по суті позовної заяви не надав, позов не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову на підставі нижченаведеного.

Відповідно до статті 230 Цивільного кодексу України у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Посилання позивача на те, що відповідач приховав від нього факт відсутності власності на транспортний засіб марки КАМАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент укладення договорів № 6 та №10, спростовується наступним.

Як випливає з договорів № 6 та №10, а саме п.п. 1.1, 2.1, орендар приймає в користування окреме індивідуально визначене рухоме майно, найменування, характеристика (технічний стан тощо) майна, яке передається в оренду, зазначаються в акті прийняття-передачі індивідуально визначеного рухомого майна, який є невід`ємною частиною договору. Передача майна в оренду та повернення його орендодавцю здійснюється на підставі Акту приймання-передачі.

Отже, оскільки позивач приймав окреме індивідуальне рухоме майно за актом приймання, то йому достовірно було відомо про всі особливості, у тому числі власника автотранспортного засобу.

При цьому, умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації, що уклала угоду, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, є обманом.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, то вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом вказаної позивачем статті саме позивач повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману.

Така обставина, як умисел особи стосовно скоєння неправомірних дії (введення іншої сторони в оману) відноситься до суб`єктивного чиннику. Факт наявності суб`єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а бо підприємця. А відтак, такий факт повинен бути встановлений відповідним компетентним органом держави і підтверджений законодавче визначеними засобами доведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.124 Конституції України та ст. 17 КПК України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а отже, лише суд встановлює доведеність наявності чи відсутності обставин, в тому числі і в кримінальній справі. Такі обставини як наявність неправомірних (злочинних) дії, якщо вони дійсно мали місце, наявність вини, умислу фізичної особи мають доводитись у встановленому порядку тільки певними засобами доказування. Доказом щодо доведення вини та протиправності (злочинності) дій фізичної особи відповідно до статті 17 Кримінального процесуального Кодексу України є вирок суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України лише вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду при вирішення спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Довідка перевірки Департаменту внутрішнього контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради від 03.11.2021 №46443/21.01-05/21-2 не є таким доказом. До того ж, Департаменту внутрішнього контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради є заінтересованою особою, оскільки є засновником Комунального підприємства Обрій-ДКП.

Позивачем, належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач мав умисел ввести його при укладанні договорів від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10 в оману та ввів в оману.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України докази мають бути належними та допустимими.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Укладений сторонами в справі договір, спір про виконання котрого є предметом у даній справі, за своїм змістом відповідає визначенню договору найму (оренди), за яким наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (ст. 759 ЦК України). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України). При укладені господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного виявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч.4 ст.179 ГК України).

Отже, істотними умовами договору найму (оренди) є: предмет найму (річ, яка визначена індивідуальними ознаками); плата за користування майном; майнові права; строк користування майном; строк договору найму.

Договорами, погоджені всі істотні умови договорів оренди.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Господарський суд, вирішуючи спір зобов`язаний встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а саме:

- невідповідність змісту угоди вимогам закону;

- недодержання встановленої форми угоди;

- неправоздатність сторін за угодою;

- неправомірність дій сторін.

Проте, всупереч вимог статті 73 ГПК України позивачем не подано доказів стосовно того, що договори оренди індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10 не відповідає чинному законодавству, а саме, що мають таки пороки:

- пороки змісту (зміст договору суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства);

- пороки форми (договір вчинений не в формі, встановленій законом);

- пороки суб`єктного складу (особи, які вчинили вказаний договір, не мали необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- пороки волі і спрямованості волевиявлення (волевиявлення хоча б одного учасника

цього договору не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а сам договір

не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Ураховуючи викладене, позов про визнання недійсними договори оренди індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10 підлягає бути залишенню без задоволення.

Щодо посилання позивача в обґрунтування позову на те, що на момент укладання спірних договорів не був власником транспортного засобу марки КАМАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та не мав у порядку ст. 761 ЦК України повноважень на укладання спірних договорів, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що договори оренди індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10 підписаний сторонами, при цьому фактично виконувались сторонами протягом тривалого часу.

Обставини справи свідчать про безперечне і безсумнівне схвалення позивачем договорів від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10.

Договори прийняті позивачем до виконання:

- за договором від 03.05.2021 № 6 прийнято в оренду автомобіль КАМАЗ, про що свідчать Акти здачі приймання робіт (надання послуг): від 31.03.2021 № 3 у березні 2021 р. на суму 21500грн; від 30.04.2021 № 4 у квітні 2021 р., на суму 21500 грн.; від 31.05.2021 № 5 у травні 2021 р. на суму 21500 грн.; від 30.06.2021 № 3 у червні 2021 р., на суму 21500 грн.;

- за договором від 30.06.2021 № 10 прийнято в оренду автомобіль КАМАЗ, про що свідчать Акти здачі приймання робіт (надання послуг): від 31.07.2021 № 7 у липні 2021 р. на суму 21500грн; від 31.08.2021 № 8 у серпні 2021 р. на суму 21500 грн.; від 30.09.2021 №9 у вересні 2021 р. на суму 21500 грн.; від 30.10.2021 № 10 за 22 дні жовтня 2021 р., на суму 15 766,74 грн.; від 30.11.2021 № 11 за 18 днів листопада 2021 р. на суму 12900,06 грн.; від 30.11.2021 № 12 за 3 дні листопада 2021 р., на суму 2150,01 грн.

Позивач не відмовлявся від прийняття отриманого транспортного засобу марки КАМАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в оренду за вказаними договорами оренди індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 №10.

Крім того, між сторонами оспорюваних договорів 30.11.2022 був складений та підписаний Акт звірки взаємних розрахунків за період з січня 2021 р. по листопад 2021 р., згідно якого станом на 30.11.2021 заборгованість відповідача перед позивачем складає 95 316,81 грн.

Викладені вище обставини, згідно даних з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлені Господарським судом Одеської області рішенням від 15.11.2022 у справі № 915/402/22, яке залишено постановою Південно-Західного апеляційного суду від 02.03.2023 без змін, за позовом фізичної особи-підприємця Кристенка В`ячеслава Володимировича до Комунального підприємства "Обрій - ДКП" про стягнення за договорами оренди індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10 грошових коштів 99 105,38 грн. заборгованості, 2481,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Указане рішення від 15.11.2022 набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством та є преюдиційним для вирішення спору в даній справі у розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Такі дії позивача доводять, що він, виконуючи умови договорів оренди індивідуально визначеного рухомого майна від 03.05.2021 № 6 та від 30.06.2021 № 10, діяв свідомо.

Крім того, варто зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Втім, у позові не зазначено конкретні факти порушення майнових прав й інтересів, не доведено, що права та законні інтереси безпосередньо порушено оспорюваними договорами і внаслідок визнання їх недійсними майнові права заінтересованої особи буде захищено й відновлено.

Таким чином, Комунальним підприємством Обрій-ДКП не доведені ті обставини, на які він посилається у своєму позові.

За таких обставин в позові слід відмовити.

Інші аргументи сторін не можуть слугувати підставою для зміни висновку суду, оскільки стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Коваль.