ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/602/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників:

від прокуратури: Бондаревський О.М.

від Одеської міської ради: Сачаєва Є.О.

від Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області: не з`явився

від ОСОБА_1 : не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 про забезпечення позову, суддя в Інстанції Рога Н. В., повний текст якої складено 16.02.2023 в м. Одесі

у справі: №916/602/23

за позовом: заступника керівника Одеської обласної прокуратури

в інтересах держави в особі: Одеської міської ради

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :45:007:0006, проведеної 26.07.2021р. державним кадастровим реєстратором відділу у Голованівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Печерицею Т.М., з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

В обґрунтування підстав позову прокурор зазначає про порушення вимог земельного, містобудівного законодавства та Закону України Про державний земельний кадастр під час здійснення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки комунальної власності, розташованої на озеленених схилах узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт Чорноморське ,та схильної до інтенсивного впливу зсувних процесів, а також визначення останній цільового призначення: 07.03 - для індивідуального дачного будівництва (землі рекреаційного призначення), що створило передумови для вибуття із комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером :45:007:0006 поза волею її розпорядника - Одеської міської ради.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/602/23 та в подальшому ухвалою суду від 23.03.2023 залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 .

Разом з позовною заявою прокурором надано до суду заяву (вх.№2-189/23 від 14.02.2023р.) про забезпечення позову у справі №916/602/23, відповідно до якої останній просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

В обґрунтування заяви прокурор зазначає, що до Державного земельного кадастру внесено відомості щодо цільового призначення спірної земельної ділянки саме: для індивідуального дачного будівництва та не визначена форма власності земельної ділянки, у той час, як розпорядником земель, розташованих у межах міста в силу закону є Одеська міська рада, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру відомостей про право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку, а тим більше будь - яке (у тому числі дачне) будівництво на цій земельній ділянці, внесення запису про реєстрацію права власності на новозбудоване майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав розпорядника земельної ділянки, яким є Одеська міська рада, на захист яких подано даний позов, зумовить необхідність ініціювати інший позов, про знесення незаконно побудованого об`єкту, що потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.

Враховуючи викладене, а також підстави державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки із кадастровим номером :45:007:0006 площею 0,06 га, імовірність утруднення виконання або неможливість виконання рішення суду у даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, значну цінність та вартість спірної земельної ділянки та можливість її вибуття із комунальної власності та ймовірну забудову, що призведене до неможливості ефективного поновлення державних інтересів, прокурор вважає, що обґрунтованим є накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/602/23 від 16.02.2023 заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши викладені прокурором доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим прокурором заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на майно і предметом спору, співмірність і адекватність, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 23.02.2023 від ОСОБА_1 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій останній просить зазначену ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про відсутність обгрунтованості правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, наведеній в ній; оскільки наведені прокурором у цій заяві докази беззаперечно не підтверджують, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Крім того, на думку апелянта, достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов?язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов?язання після пред?явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В той же час, при розгляді заяви про забезпечення позову суд залишив поза увагою наступні обставини. Відповідно до ч.9 ст.79 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об?єктом цивільних прав виключно з моменту ї формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок), та державної реєстрації права власності на неї. Разом з тим, земельна ділянка площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова на яку накладено арешт, не є об?єктом цивільних прав, оскільки на неї взагалі відсутня державна реєстрація права власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за № від 10.02.2023 року та яка надана прокурором до суду разом із позовною заявою. Згідно зазначеної Інформації, відомості на земельну ділянку з кадастровим номером :45:007:0006 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна відсутні.

Окрім того, скаржник звертає увагу на те, що згідно абз. 3 ч.3 ст. 60 Земельного кодексу України, частини 8 ст.88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об?єктів - згідно з частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що відстань від ділянки з кадастровим номером :45:007:0006 до урізу води становить 147,34м, твердження прокуратури щодо розміщення ділянки в прибережній захисній смузі є хибними. Ділянка не находиться в межах прибережної захисної смуги Чорного моря. Враховуючи викладене, ділянка з кадастровим номером :45:007:0006 не входить до прибережної захисної смуги Чорного моря.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 у справі №916/602/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 та призначено розгляд справи №916/602/23 на 25.04.2023 об 11:45 та в подальшому протокольною ухвалою суду оголошено перерву в розгляді вказаної до 16.05.2023 о 10:30.

У судовому засіданні 16.05.2023 прийняли участь представник прокуратури та Одеської міської ради, представники Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

Також 16.05.2023 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд даної справи без його участі.

Учасники справи своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при постановлення оскаржуваної ухвали, колегія суддів зазначає таке.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 14 ч.1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 потребує задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/602/23 не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і наявні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів оскарження ухвали, у лютому 2023 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :45:007:0006, проведеної 26.07.2021р. державним кадастровим реєстратором відділу у Голованівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Печерицею Т.М., з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

В обґрунтування підстав позову прокурор зазначає про порушення вимог земельного, містобудівного законодавства та Закону України Про державний земельний кадастр під час здійснення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки комунальної власності, розташованої на озеленених схилах узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт Чорноморське ,та схильної до інтенсивного впливу зсувних процесів, а також визначення останній цільового призначення: 07.03 - для індивідуального дачного будівництва (землі рекреаційного призначення), що створило передумови для вибуття із комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером :45:007:0006 поза волею її розпорядника - Одеської міської ради.

Разом з позовною заявою прокурором надано до суду заяву (вх.№2-189/23 від 14.02.2023р.) про забезпечення позову у справі №916/602/23, відповідно до якої останній просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 сформовано земельну ділянку рекреаційного призначення із кадастровим номером :45:007:0006, площею 0,06 га, яку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, визначено вид використання - для індивідуального дачного будівництва, форма власності не визначена.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що з інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 21.07.2022р. за №01-19/811 вбачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки або щодо затвердження проекту землеустрою та передачі останньої у приватну власність Одеською міською радою не приймались.

При цьому, з листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 15.07.2022р. за №10-15-0.81-1951/2-22 вбачається, що державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :45:007:0006 здійснено 26.07.2021р., на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого на замовлення ОСОБА_1 .

Прокурор зазначає, що починаючи з 2017р. ОСОБА_1 неодноразово звертався до Одеської міської ради із заявою про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,06 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

29 січня 2018р. ОСОБА_1 повідомив Одеську міську раду про те, що ним укладено договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність.

Окрім того, ОСОБА_1 07.02.2018р. звернувся до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради із запитом про надання кадастрової довідки служби містобудівного кадастру управління про території по вул. Вєтрова у м. Одесі.

Листом від 13.02.2018р. за №01-13/46/ЗГП Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016р. за №900-VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по встановленню меж прибережної захисної смуги Чорного моря, проте на час його звернення вказаний проект землеустрою не затверджено. Окрім того, зазначено, що відповідно до плану зонування території від 19.10.2016р. земельна ділянка, що запитується, розташована на зсувному схилі, в рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, в проектній водоохоронній зоні Чорного моря та лиманів, призначена для розміщення дач, земельних насаджень вздовж вулиць, проїздів.

В подальшому, рішенням Одеської міської ради №2922-VII Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 16.02.2018р. відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки у межах м. Одеси, у зв`язку із відсутністю відповідних графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки.

02 травня 2019р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Одеської міської ради із аналогічним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,06 га розмірами 20 на 30 метрів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 31.05.2019р. за №01-26/629 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради надано ОСОБА_1 відповідь, що Одеською міською радою рішення про надання відповідного дозволу не приймалось, відповідно до протоколу постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради, від 13.04.2018р. розгляд питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою було відкладено. Зазначений протокол був розміщений на офіційному веб-сайті Одеської міської ради у загальному доступі.

01 липня 2019р. ОСОБА_1 повідомив Одеську міську раду про те, що ним замовлено проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність із цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва (договір від 25.06.2019 за №2-25/06).

У подальшому, на замовлення ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва.

У період до 04.08.2021р., а саме до звернення ОСОБА_1 до Одеської міської ради із розробленим проектом землеустрою та клопотанням про його затвердження, Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.03.2020р. за №01-13/29/0-114пз-К Фомінцеву В.В. повторно надавалась інформація щодо місце розташування запитуваної земельної ділянки на зсувному схилі, а також про те, що містобудівною документацією на місцевому рівні визначено місце розташування земельної ділянки зоні Р-4, водночас зауважено, що вказана зона створюється на основі вже існуючих садівничих товариств, до жодного із яких запитувана земельна ділянка не входить.

Після завершення процедури складання проекту землеустрою 26.07.2021р. державним кадастровим реєстратором відділу у Голованівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Печерицею Т. М. відкрито поземельну книгу на спірну земельну ділянку, присвоєно останній кадастровий номер :45:007:0006 та внесено до Державного земельного кадастру відомості про зазначену земельну ділянку.

Відповідно до розділу 1 поземельної книги (запис від 26.07.2021р. №001) земельна ділянка із кадастровим номером :45:007:0006 площею 0,0600 га, розташована по вул. Вєтровій у м. Одесі віднесена до категорії земель: землі рекреаційного призначення, вид використання: для індивідуального дачного будівництва, форма власності не визначена.

Водночас, до теперішнього часу рішення про затвердження проекту землеустрою та відведення ОСОБА_1 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки Одеською міською радою не прийнято.

Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка розташована на схилі узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт Чорноморське та схильна до інтенсивного впливу зсувних процесів, у зв`язку з чим на неодноразові звернення ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради з проханням погодити проект землеустрою щодо відведення у власність вільної від забудови земельної ділянки по вул. Вєтровій у місті Одесі для індивідуального дачного будівництва надавались обґрунтовані листи з відмовою у погодженні наданого проекту землеустрою з вищезазначених підстав.

Прокурор зауважує на тому, що відповідно до положень земельного законодавства у межах прибережно-захисних смуг діє режим обмеженої господарської діяльності, відповідно до якого заборонено зведення об`єктів капітального будівництва, у тому числі індивідуального дачного будівництва.

Враховуючи, що до Державного земельного кадастру внесено відомості щодо цільового призначення спірної земельної ділянки саме: для індивідуального дачного будівництва та не визначена форма власності земельної ділянки, у той час, як розпорядником земель, розташованих у межах міста в силу закону є Одеська міська рада, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру відомостей про право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку, а тим більше будь - яке (у тому числі дачне) будівництво на цій земельній ділянці, внесення запису про реєстрацію права власності на новозбудоване майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав розпорядника земельної ділянки, яким є Одеська міська рада, на захист яких подано даний позов, зумовить необхідність ініціювати інший позов, про знесення незаконно побудованого об`єкту, що потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.

Враховуючи викладене, а також підстави державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки із кадастровим номером :45:007:0006 площею 0,06 га, імовірність утруднення виконання або неможливість виконання рішення суду у даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, значну цінність та вартість спірної земельної ділянки та можливість її вибуття із комунальної власності та ймовірну забудову, що призведене до неможливості ефективного поновлення державних інтересів, прокурор вважає, що обґрунтованим є накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/602/23 від 16.02.2023 заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

Колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є наявність або відсутність підстав для задоволення заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

В силу приписів ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Судова колегія зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегією суддів встановлено, що предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :45:007:0006, з закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Так, зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 року у справі № 911/527/19.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, зазначено, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, прокурор фактично подав заяву для забезпечення позову з підстав реалізації можливості виконання судового рішення в частині повернення спірної земельної ділянки, оскільки забудова земельної ділянки призведе до втрати її рекреаційних властивостей та унеможливить в подальшому повернення земельної ділянки в первісному стані розпоряднику земельної ділянки, яким є Одеська міська рада.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для накладення арешту на земельну ділянку площею земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова., оскільки, у даному випадку, предметом позову у даній справі є вимога немайнового характеру - про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки.

При цьому, до теперішнього часу рішення про затвердження проекту землеустрою та відведення ОСОБА_1 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки Одеською міською радою не прийнято, прокурором не доведено належними доказами, що невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, прокурором не доведено імовірність утруднення виконання або неможливість виконання рішення суду у даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, значну цінність та вартість спірної земельної ділянки та можливість її вибуття із комунальної власності та ймовірну забудову, що призведене до неможливості ефективного поновлення державних інтересів.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу, що подана заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо співмірності, обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову, а доводи позивача жодним чином не підтверджують неможливість чи ускладнення виконання рішення у даній справі у випадку задоволення позову.

В даному випадку прокурором не наведено фактичних обставин, які би підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд обмежився лише посиланням на те, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може мати наслідком неможливості для позивача захистити свої порушені права, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного судового провадження.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що до заяви про забезпечення позову не надано будь-яких належних чи допустимих доказів, які підтверджують необхідність застосування заходу забезпечення позову у вигляді саме арешту на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

Необхідність у застосуванні судом арешту земельної ділянки не обґрунтована і документально не підтверджена, в тому числі, що відповідачем вчиняються дії на розпорядження спірним майном; заява не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які б засвідчували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, тому суд першої інстанції помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що позивач жодними фактичними обставинами не доводить, що після ініціювання ним судового спору щодо відповідача, останнім вчиняються будь-які дії чи вживаються заходи, які можуть свідчити про створення додаткових перешкод для ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача, а саме будь-яке будівництво на спірній земельній ділянці або докази втрати її рекреаційних властивостей та унеможливить в подальшому повернення земельної ділянки в первісному стані розпоряднику земельної ділянки, яким є Одеська міська рада.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського дійшла висновку, що місцевий господарський суд неповно дослідив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову у вигляді саме арешту спірної земельної ділянки.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/602/23 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/602/23 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Керуючись статтями 136, 137, 253, 255, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/602/23 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/602/23 про забезпечення позову скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі №916/602/23 шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,006 га з кадастровим номером :45:007:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

Матеріали оскарження №916/602/23 повернути до Господарського суду Одеської області.

Повний текст постанови складено 23.05.2023.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська