РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2023Справа № 910/2874/23

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"

вул. Діагональна 11, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул. Єжи Гедройця 5, м. Київ, 03150

про стягнення 2 567,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) про стягнення 2 567,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем під час перевезення товару у вагонах №64741200, які прибули по залізничній накладній № 31251027, завдано шкоду позивачеві щодо незабезпечення схоронності вантажу, про що складено комерційний акт № 460005/1376 від 30.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/2874/23; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

31.03.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення позову з підстав, викладених у ньому, окрім того, разом з відзивом було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

19.04.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

26.04.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙ ЗАВОД" (постачальник) було укладено договір поставки № 257 від 14.04.2021 (далі - Договір), за умовами пункту п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити продукцію коксохімічного виробництва (далі - товар) на умовах цього договору. Страна походження - російська федерація.

Відповідно до п. 1.3. Договору Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.1. Договору товар поставляється Покупцеві залізничним транспортом у справних відкритих піввагонах (далі - вагони), навалом, у вологому стані.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що умови та місце поставки згідно з Інкотермс 2010, термін, обсяг та графік поставки Товару вказуються в додаткових угодах - специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору. Відвантаження відбувається не пізніше 10 банківських днів з дати отримання оплати на рахунок Постачальника. Датою відвантаження вважається дата штемпеля станції відправлення залізничної накладної.

Відповідно до п. 5.1. Договору оплата Покупцем Товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника, зазначений у цьому Договорі.

Пунктом 5.1.1. Договору встановлено, що Покупець здійснює оплату Товару на умовах 80 % передоплати від суми партії Товару, вказаного у відповідній Додатковій угоді - Специфікації на підставі оригіналу рахунку на передоплату, виданого Постачальником, протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту (дня) отримання Покупцем оригіналу відповідного рахунку (інвойсу) на передоплату. Оригінал рахунку надсилається покупцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати цього рахунку. Датою сплати товару вважається дата списання грошових коштів з рахунку Покупця. Решта оплати у сумі 20 % від суми партії Товару, вказаного у відповідній Додатковій угоді - Специфікації, сплачується Покупцем в термін 5 робочих днів з дати оформлення митної декларації ІМ 40.

До Договору Сторонами було укладено Специфікацію № 2 від 04.08.2021 р., згідно якої Постачальник поставляє Товар, згідно п 3.1. цього Договору, а саме: горішок коксовий 10-25, у кількості 2 000 т. на суму 28 562 592,00 грн. з ПДВ, на умовах СРТ - станція Запоріжжя-Ліве в період серпень-вересень 2021 року.

Також умовами Специфікації № 2 передбачено що:

- Виробник/Вантажовідправник Товару: (2872318) Акціонерне товариство (Євраз Об`єднаний Західно-Сибірський металургій комбінат».

Станція відправника: Новокузнецьк-Північний Західно-Сибірська залізниця.

На підставі п 3.1, п.3.2 Договору та Специфікації № 2, по залізничній накладній УМВС № 31251027 Постачальником було відвантажено від вантажовідправника AT «ЄВРАЗ Об`єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат» товар «Кокс и полукокс из каменного угля. Орешек коксовый» зі станції відправлення «РЖД/Новокузнецк-Северный З-Сиб ж.д.» на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці AT «Укрзалізниця».

27.08.2021 року прибув вагон № 64741200 (УМВС № 31251027) з вантажем «Кокс и полу кокс из каменного угля». Орешек коксовый» у рухомому складі № 9525 на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці AT «Укрзалізниця» та був виданий вантажоотримувачу AT «Запорізький завод феросплавів» відповідно до п. 2 § 4 ст. 26 та п.3 §4 ст. 29 Угоди про міжнародне вантажне залізничне сполучення ( далі по тексту - УМВС) зі складання комерційного акту № 460005/1376 від 30.08.2021 р., в якому зафіксовано ознаки неохоронного перевезення, такі як виїмка та нестача.

У даному комерційному акті зазначається, що у вагоні № 64741200 виїмка: над 1-ми люками довжиною 70 см, шириною 280 см, глибиною 20 см, зліва над 7-ми люками довжиною 150 см, шириною 200 см, глибиною 20 см. В технічному відношенні вагони справні, двері цільнометалеві, люка закриті, просипання вантажу немає.

Згідно розрахунків загальна сума нестачі вантажу складає 15 323,83 грн.

АТ «ЗФЗ», було повністю сплачено за Товар («горішок коксовий 10-25»), поставлений по залізничній накладній УМВС № 31251027, відповідно до п.5.1.1 Договору № 257, що підтверджується платіжним дорученням № 370022 від 10.08.2021 року. Передоплату закрито у тому числі рахунком-фактури № ДМ300009552 від 06.09.2021 року.

Позивачем на адресу Відповідача було направлено претензію за вих.. № 18-48 з вимогою відшкодувати завдані нестачею вантажу збитків у розмірі 15 323,83 грн. Листом за вих.. № ЦМЮ-15/347 від 21.07.2022 Відповідач визнав її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у сумі 12 755,93 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком сума нестачі вантажу становить 17 259,28 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 18-11/11 від 11.11.2021 про відшкодування вартості нестачі вантажу в розмірі 17 259,28 грн.

29.08.2022 відповідач сплатив на рахунок позивача кошти у розмірі 12 755,93 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку за відповідну дату.

Не погоджуючись з прийнятим АТ "Укрзалізниця" рішенням за результатом розгляду претензії, позивач звернувся з позовом до суду з вимогою про стягнення 2 567,90 грн за недостачу вантажу, яка виникла з вини відповідача, який не забезпечив його збереження під час перевезення у міжнародному сполученні.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 909 Цивільного кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі - Статут), Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Пунктом 4 Статуту передбачено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

За приписами ч. 1 ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно з якою здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

Згідно з п. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Параграфом 1 статті 14 УМВС передбачено, що відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі залізничної накладної № 31251027 відправником - Акціонерним товариством "ЄВРАЗ Об`єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат", станція відправника: Новокузнецьк-Північний Західно-Сибірська залізниця, на підставі Договору поставки № 257 від 14.04.2021 було відправлено позивачу (отримувач) вантаж - "Кокс и полукокс з кам`яного вугілля. Горішок коксовый" на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці АТ "Укрзалізниця".

Отже, між сторонами на підставі зазначеної вище залізничної накладної виникли правовідносини з перевезення вантажу в міжнародному сполученні, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС).

Цією Угодою здійснюється пряме міжнародне залізничне сполучення для здійснення перевезення вантажів між залізничними дорогами, в тому числі російської федерації та України (ст. 1 УМВС).

Відповідно до ст. 2 Угоди та Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" розділу 1 пункту 2.1 відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно з § 1, § 3 та § 5 ст. 14 УМВС відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до § 1, § 2 ст. 15 УМВС у накладній повинні міститися обов`язкові відомості: найменування відправника та його адреса; найменування одержувача та його адреса; спосіб визначення маси вантажу; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його код; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; дані про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору. В накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї стаття, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезення вантажів ( далі - Правила).

Пунктом 7.1. розділу ІІ Правил передбачено, що перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразку за формою, наведеною у додатку 1 до Правил. Накладна складається відправником та пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником та перевізником відповідно до приписів Правил.

Згідно з п. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Параграфом 1 статті 29 УМВС визначено, що перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення чи видачі констатує: 1) невідповідність найменування, маси чи кількості місць вантажу відомостям, вказаним у накладній; 2) невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, вказаним у накладній про знаки (марки) місць вантажу, станції і залізниці призначення, отримувача, кількості місць вантажу; 3) пошкодження (псування) вантажу; 4) відсутність накладної чи окремих її аркушів по даному вантажу або вантажу по даній накладній (втрата).

За змістом параграфів 1, 2 статті 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, яка випливає виключно з договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу з моменту приймання вантажу до перевезення до моменту його видачі. Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи комерційного акту № 460005/1376 від 30.08.2021 у вагоні № 64741200 виїмка: над 1-ми люками довжиною 70 см, шириною 280 см, глибиною 20 см, зліва над 7-ми люками довжиною 150 см, шириною 200 см, глибиною 20 см. В технічному відношенні вагони справні, двері цільнометалеві, люка закриті, просипання вантажу немає.

Отже, факт недостачі вантажу у вагоні № 64741200 підтверджений комерційним актом № 460005/1376 від 30.08.2021, який відповідно до параграфу 2 статті 37 УМВС є підставою для виникнення у відповідача, як перевізника, відповідальності за недостачу вантажу. Загальна сума недостачі вантажу становить 15323,83 грн.

У відзиві на позову відповідач заперечує щодо визначеної позивачем суми недостачі вантажу. Суд не приймає заперечення відповідача стосовно невірно визначеної суми нестачі вантажу та зазначає, що наданий позивачем розрахунок нестачі вантажу у розмірі 15323,83 грн є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, а розмір нестачі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з відзивом відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності в силу приписів ст. 47 та ст. 48 УМВС.

Розглянув заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини 6 статті 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з ч. 4 ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Частиною 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Параграфом 1 статті 46 УМВС передбачено, що право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові і одержувачеві.

Згідно з параграфом 3 статті 46 УМВС претензія пред`являється по кожній відправці окремо за винятком: 1) претензії про повернення переборів провізних платежів. Така претензія може пред`являтися по декільком відправленням; 2) випадків, коли по декільком відправленням складено один комерційний акт, у таких випадках претензія пред`являється на всі відправлення, зазначені в комерційному акті.

Відповідно до параграфу 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті, вона повертається заявнику претензії без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження до перевізника із зазначенням причин її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений параграфом 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає заявнику претензії претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником заявнику претензії даної претензії. Повернення перевізником заявнику претензії такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

За змістом параграфу 7 статті 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право на пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

З наведених правових норм вбачається, що Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення відправника або одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого втрачено вантаж.

Як було встановлено судом раніше, позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 18-48 від 18.01.2022 про відшкодування вартості нестачі вантажу у розмірі 15323,83 грн.

Параграфом 5 статті 46 УМВС передбачено, що до претензії долучаються документи, передбачені Правилами перевезення вантажу. Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів.

Згідно з підп. 40.2.2 п. 40.2 Правил перевезення вантажу УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: в разі недостачі, пошкодження (псування) вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної)" і комерційний акт, виданий отримувачу перевізником на станції призначення.

Відповідно до п. 40.4 Правил перевезення вантажу УМВС інші документи, що обґрунтовують претензію, прикладаються претендателем за потребою.

Суд зазначає, що зміст претензії позивача відповідає вимогам ст. 46 Угоди про міжнародне вантажне сполучення, у зв`язку з чим позивачем дотримано обов`язковий порядок врегулювання спорів з перевезення вантажу у міжнародному сполученні.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 УМВС право пред`явлення претензії та позову виникає про відшкодування за нестачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу.

Згідно з параграфом 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

За змістом параграфів 1 - 3 статті 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, з інших підстав - протягом 9 місяців. Вказані в параграфі 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права на пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 Угоди "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності, передбаченого в параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в параграфі 7 статті 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді. Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в параграфі 1 цієї статті.

Суд зазначає, що вантаж за спірною накладною було доставлено 27.08.2021, позивачем було пред`явлено претензію 20.01.2022, у зв`язку з чим було зупинено перебіг строків давності, відповіді від відповідача не отримано

Відповідно до § 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь та при повному чи частковому визнанні претензії сплатити належну суму.

Таким чином, відповідач повинен був розглянути претензію позивача протягом 180 днів з дня її отримання (з 20.01.2022).

Отже, строк на розгляд претензії сплив 21.07.2022, а з 21.07.2022 продовжився перебіг строку позовної давності. Строк позовної давності закінчився 29.11.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не дав відповіді на претензію в строк, встановлений для розгляду претензії, у зв`язку з чим у позивача виникло право на пред`явлення позову про стягнення вартості недостачі вантажу.

Згідно з § 3 ст. 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії.

Відповідно до § 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до ст. 46 "Претензії" цієї угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив заявнику претензії про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, встановленого в § 7 статті 46 "Претензії" цієї угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Суд зазначає, що Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення не передбачає поновлення чи продовження строків позовної давності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (ст. 925 цього Кодексу).

Суд зазначає, що на спірні правовідносини не поширюються положення п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, яким визначено скорочений строк позовної давності в один рік, оскільки ст. 925 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо пред`явлення претензій і позовів, що випливають із договору перевезення у внутрішньому сполученні, тоді як позов пред`явлено щодо перевезення у закордонному сполученні.

Позовна давність, що застосовується до перевезень на умовах УМВС, також є спеціальною позовною давністю, що встановлено міжнародним договором.

Застосування позовної давності в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07 грудня 2010 року у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18 березня 2008 року у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20 травня 2010 року у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20 грудня 2007 року у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження всіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим (аналогічна позиція викладена в Постанові ВП ВС від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19)

Відповідно до ст. 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Як було вказано вище, за змістом ст.ст. 47, 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї угоди про перевищення терміну доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців з дня видачі вантажу одержувачу, а за іншими підставами - протягом 9 місяців. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі ст.46 "Претензії" цієї угоди, зупиняє перебіг терміну давності.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

З огляду на викладене, позивач мав право звернутися до суду з даним позовом у строк до 29.11.2022 включно, однак, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду лише 21.02.2023, про що свідчить відмітка на поштовому конверті та штемпель на описі вкладення у цінний лист, тобто поза межами вказаного строку.

Параграфом 4 ст. 48 УМВС визначено, що пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

При розгляді цієї справи суд встановив, що відповідачем було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення, внаслідок чого позивачу завдано збитки у вигляді нестачі вантажу, отже, зважаючи на подання відповідачем відповідної заяви, наявні підстави для вирішення судом питання щодо застосування (або незастосування) до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно з ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Заперечуючи проти задоволення даної заяви позивач зазначає, що лише 29.08.2022 він дізнався про порушення свого права, а тому позовна заява подана в межах строку позовної давності.

Однак суд не бере дане твердження позивача до уваги, оскільки воно спростовується матеріалами справи. Крім цього суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача (отримувач) - Валентина Азарова була присутня при проведенні комісійної перевірки вантажу, про що зазначено в комерційному акті № 460005/1376 від 30.08.2021 та додаткового листа № 1 до нього, в якому наявний підпис отримувача.

Крім того, в матеріалах справи наявна претензія позивача № 18-48 від 18.01.2022 про відшкодування вартості нестачі вантажу у розмірі 15 323,83 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що позивач був обізнаний про нестачу вантажу і, як наслідок, порушення його права ще до моменту оплати 29.08.2022 відповідачем суми нестачі вантажу в розмірі 12 755,93 грн.

Крім того, оплата відповідачем була здійснена вже поза межами строку позовної давності, встановленого угодою УМВС.

Позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення з цим позовом.

Також суд звертає увагу на те, що перелік обставин, які змінюють строки позовної давності до перевезень, на які розповсюджується дія УМВС, визначені самою Угодою. Так, відповідно до параграфу 3 статті 48 УМВС строки продовжуються на період розгляду претензії. Інших обставин, що продовжують строки позовної давності, в УМВС не наведено.

У пункті 3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 № 01-8/917 зазначено, що на відміну від права суду визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити строк, УМВС не надає такого права суду навіть за наявності поважних причин.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки з вказаною позовною заявою позивач звернувся з пропуском встановленого УМВС строку давності щодо вимог до перевізника, пов`язаних з перевищенням терміну доставки вантажу, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування сторін судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 86, 129, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов