РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2023Справа № 910/4413/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Антонов» (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, 03062; ідентифікаційний код 14307529)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех-Проект» (вул. Герцена, 17-25, оф. 9, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 32830287)

про стягнення 288 043, 98 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство «Антонов» (далі за текстом - ДП «Антонов», Позивач, Покупець) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех-Проект» (далі за текстом - ТОВ «Інкомтех-Проект», Відповідач, Постачальник) про стягнення 288 043, 98 грн заборгованості за договором № 10.1689.2021-К від 28.11.2021 (далі за текстом - Договір), яка складається із суми основного боргу - 172 974, 96 грн, пені - 81 324, 68 грн, штрафу - 33 445, 78 грн, 3 % річних - 298, 56 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору здійснено на користь Відповідача попередню оплату в розмірі 50 % вартості товару в розмірі 236 340 грн.

Однак, всупереч пункту 4.1. Договору Відповідачем здійснено поставку товару лише частково, а саме на суму 63 365, 04 грн та з простроченням.

Згідно доводів Позивача, станом на дату звернення до суду з даним позовом Відповідачем решту продукцію за Договором не поставлено, кошти за вимогою № 126/1239-23 від 26.01.2023 не повернуто, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій та 3 % річних і як наслідок звернення до суду з позовом.

У поданій відповіді на відзив Позивачем заперечуються доводи Відповідача, в тому числі і обставини відсутності в матеріалах справи доказів щодо дати надходження грошових коштів на рахунок Відповідача, як це передбачено пунктом 3.3. Договору, оскільки Позивачем надано до матеріалів справи копію платіжного доручення про здійснення попередньої оплати, а з боку Відповідача були відсутні претензії щодо вказаних обставин, а навпаки проведено часткову поставку товару.

Позивачем звертається увага на наявність повноважень у підписанта вимоги № 126/1239-12 від 26.01.2023 та не дотримання Відповідачем передбаченого пунктом 8.1. Договору порядку повідомлення про настання форс-мажорних обставин, що відповідно виключає можливість звільнення Відповідача від відповідальності за порушення господарського зобов`язання.

Окрім викладеного, враховуючи доводи та аргументи Відповідача, Позивачем визнано отримання ним товару на суму 80 922, 12 грн за видатковою накладною № 30889 від 07.02.2023, яке відповідно здійснено Відповідачем лише після одержання письмової вимоги Позивача та з простроченням строків.

Так, згідно доводів Позивача продукцію на суму 80 922, 12 грн Відповідачем поставлено з порушенням термінів поставки на 206 календарних днів, а на суму 92 052, 84 грн - не поставлено досі.

Враховуючи те, що умовами Договору не передбачено поставку товару частинами, Позивач у відповіді на відзив просить суд керуватися частиною 10 статті 238 ГПК України та зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Доводи Відповідача щодо неможливості проведення ним господарської діяльності та виконання умов Договору з огляду на обмеження НБУ та банку щодо використання власних та кредитних коштів Відповідача не є належним доказом настання форс-мажорних обставин, про які Позивачу взагалі не повідомлялося, а з моменту перерахування попередньої оплати до запровадження обмежень щодо банківських операцій Відповідача у останнього було 2 місяці для здійснення закупівлі товару з метою подальшої поставки Позивачу, що на переконання сторони, свідчить про недобросовісність поведінки Позивача.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог оскільки Позивач посилається на положення пункту 3.3. Договору та зазначає, що датою оплати продукції вважається дата надходження грошових коштів на рахунок Відповідача, однак Позивачем не надано таких доказів, що фактично свідчить про передчасність та необґрунтованість заявлених вимог в силу того, що зазначений факт не доведено.

Також Відповідач вказує, що вимога від 26.01.2023 № 126/1239-23 подана представником Позивача, який не має повноважень на подання такої вимоги.

Крім того, Відповідач стверджує, що фактично Позивач прийняв від Відповідача продукції на суму 80 922, 12 грн згідно видаткової накладної № 30889-1 від 07.02.2023 та на суму 63 365,04 грн згідно видаткової накладної № 30889 від 04.10.2022, що відповідно свідчить про безпідставне завищення суми основного боргу.

Нарахування пені та штрафу є необґрунтованими оскільки здійснено на основі безпідставно завищеної суми (без врахування поставки на суму 80 922, 12 грн).

Що стосується нарахування 3 % річних то Відповідач стверджує, що з огляду на неналежність вимоги Позивача від 26.01.2023 № 126/1239-23 не вбачається за можливе встановити дату настання у Відповідача обов`язку з виконання такої вимоги про повернення коштів.

Крім того, Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що порушення зобов`язання з поставки продукції зумовлено настанням для Відповідача обставин непереборної сили - введення на території України воєнного стану та припинення банком видаткових операцій Відповідача з огляду на наявність у складі його учасників особи з громадянством Російської федерації.

Також Відповідачем у поданому відзиві звертається увага на перелік дії, які ним вчинено задля виконання умов Договору та зазначається про неможливість повернення Позивачу сплачених ним коштів з огляду на не здійснення банком видаткових операцій Відповідача станом на дату подання відзиву.

Із поданих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що Відповідачем продубльовано заперечення та доводи, викладені у відзиві на позовну заяву в частині відсутності доказів надходження коштів Відповідачу та відсутності повноважень підписанта вимоги.

Крім того, Відповідачем визнається існування у нього обов`язку повернення передплаченої вартості непоставленого товару на суму 92 052, 84 грн, у зв`язку з чим Відповідач мав намір укласти мирову угоду з Позивачем.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

27.04.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

28.04.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява Відповідача з додатковим доказом по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Інкомтех-Проект» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у справі № 910/4413/23.

08.05.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

22.05.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

25.05.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Відповідача про надання документів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

28.11.2021 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити Муфти, код за ДК 021:2015 - 31340000-1 (Приладдя до ізольованих кабелів), далі по тексту «Продукція», на умовах, які визначені в даному Договорі, згідно зі Специфікацією № 1 (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до пункту 2.2. Договору загальна сума останнього згідно зі Специфікацією №1 (Додаток №1) складає: 472 680 грн. у тому числі ПДВ 20 % - 78 780 грн.

Додатком № 1 від 24.11.2021 сторонами затверджено Специфікацію № 1 із зазначенням найменування продукції, кількості та ціни товару - 472 680 грн.

Оплата за Продукцію здійснюється Покупцем шляхом перерахунку 50 % попередньої оплати грошових коштів за Продукцію (партію Продукції) на розрахунковий рахунок Продавця, впродовж 15 банківських днів з дня отримання рахунку від Продавця, остаточний розрахунок у розмірі 50 % - впродовж 15 банківських днів після отримання Продукції (партії Продукції) та після отримання позитивного висновку вхідного контролю на Продукції на підприємстві Покупця (пункт 3.2. Договору).

Датою оплати Продукції вважається дата надходження грошових коштів та розрахунковий рахунок Постачальника (пункт 3.3 Договору).

Пунктом 4.1 Договору, що строк поставки Продукції в Специфікації № 1 (Додаток № 1) складає 190 календарних днів з дати отримання Постачальником 50 % передоплати від Покупця.

Відповідно до пункту 4.8. Договору датою поставки вважається дата, яка зазначена у видатковій накладній.

Відповідно до пункту 7.1. Договору Постачальник у разі порушення строків поставки сплачує Покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленої Продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості Продукції.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання обов`язків за Договором у зв`язку з обставинами нездоланної сили, в тому числі, але не тільки: пожежа, повені, землетрус, військові дії, страйки, а також урядові розпорядження і т.і., при умові, що дані обставини безпосередньо вплинули на виконання Договору. У цьому випадку термін виконання Договору буде подовжений на час дії цих обставин. Сторона, яка не має можливості виконати свої договірні зобов`язання, повідомляє другу Сторону про початок дії вказаних обставин в строк 5 (п`ять) робочих днів, з моменту настання даних обставин, у письмовій формі. Момент настання форс-мажорних обставин підтверджується Торгово-промисловою палатою України.

Договір вступає в силу з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2022, а в частині гарантійних зобов`язань до повного їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання умов договору здійснено авансовий платіж на підставі рахунку-фактури № 30889 від 06.12.2021 на суму 236 340 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8 від 06.01.2022.

Згідно відмітки банку на платіжному дорученні № 8 від 06.01.2022 дана банківська операція 06.01.2022 проведена.

Згідно видаткової накладної № 30889 від 04.10.2022 Відповідачем здійснено поставку товару Позивачу на суму 63 365, 04 грн (з ПДВ).

Суд вказує, що видаткова накладна № 30889 від 04.10.2022 підписана представниками сторін, що відповідно підтверджує факт поставки товару Відповідачем та прийняття такого товару Позивачем.

Враховуючи те, що умовами Договору не передбачено поставку товару партіями, а також керуючись тим, що товар у відповідності до пункту 4.1. Договору мав бути поставлений у строк до 15.07.2022 включно, Позивач звернувся до Відповідача з листом від 12.07.2022 № 469/5030-22, в якому просив Відповідача повідомити про дату постачання проавансованої частини продукції, а у випадку неможливості допоставки товару повернути кошти.

У відповідь на зазначений лист Відповідач листом № 78 від 19.07.2022 повідомив Позивача про призупинення виробником виробництва комплектуючих виробів (продукції) з огляду на військову агресію Російської федерації на території України та поновлення роботи 30.05.2022 після отримання відповіді Позивача на лист № 59 від 10.05.2022.

Крім того Відповідач просив Позивача врахувати обставини настання форс-мажорних обставин, які підтверджуються листом ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 та які впливають на виконання умов Договору.

Так, Позивач звернувся до Відповідача із вимогою в порядку частини 2 статті 530 ЦК України від 26.01.2023 № 126/1239-23, в якій просив Відповідача повернути кошти за непоставлений товар - 172 974, 96 грн, нараховану пеню - 80 383, 14 грн та штрафні санкції - 33 087, 58 грн.

Судом встановлено, що вимога від 26.01.2023 № 126/1239-23 підписана в.о. директора з цифрового розвитку та матеріально-технічного забезпечення - Андрієм Пилипчуком, який діяв на підставі довіреності від 13.01.2023 № 420/16-д, яку додано до вимоги.

Докази направлення вказаної вимоги містяться в матеріалах справи, а згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового повідомлення № 912 остання отримана представником Відповідача 06.02.2023.

У відповідь на вимогу Позивача Відповідачем надано відповідь за вих. № 8 від 09.02.2023, в якій повідомлено наступне:

- надана довіреність від 13.01.2023 № 420/16-д на ім`я А. Пилипчука не визначає повноваження останнього на підписання та надсилання вимог про сплату грошових коштів;

- викладений у вимозі розрахунок штрафних санкцій не узгоджується з нормами чинного законодавства України;

- не виконання зобов`язання Відповідачем впливають на форс-мажорні обставини, які зумовлені військовою агресією російської федерації проти України та підтверджуються листом ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що ним не заперечується факт поставки товару на суму 63 365, 04 грн - 04.10.2022.

При цьому Відповідачем зазначається про ще одну поставку товару згідно видаткової накладної № 30889-1 від 07.02.2023 на суму 80 922, 12 грн (з ПДВ), яка не підписана Позивачем.

Водночас із поданої відповіді на відзив вбачається, що факт поставки товару 07.02.2023 на суму 80 922, 12 грн Позивачем визнається, однак звертається увага суду на прострочення такої поставки.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що станом на дату ухвалення даного рішення заборгованість Відповідача перед Позивачем у вигляді вартості непоставленого товару становить 92 052, 84 грн.

Зазначена обставина також визнається Відповідачем, однак факт настання обов`язку з повернення вказаних коштів Відповідачем заперечується в силу відсутності доказів надходження коштів на рахунок Відповідача згідно вимог пункту 3.3. Договору.

Враховуючи визначений Позивачем кінцевий строк для належної поставки товару за Договором та прострочення Відповідачем поставки товару Позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф, пеню та 3 % річних розраховані наступним чином:

- на підставі видаткової накладної № 30889 від 04.10.2022 на суму 63 365, 04 грн за період з 16.07.2022 по 03.10.2022 пеня - 5 069, 20 грн, штраф - 4 435, 55 грн;

- на залишкову суму окремо по кожному непоставленому товару в період з 16.07.2022 по 15.01.2023 пеню - 76 255, 48 грн., штраф - 29 010, 23 грн;

- на суму неповернутих коштів - 172 974, 06 грн 3 % річних за період з 14.02.2023 по 06.03.2023 в розмірі 298, 56 грн.

Водночас, враховуючи встановлені Позивачем з відзиву обставини щодо поставки 07.02.2023 товару на суму 80 922, 12 грн, Позивач у відповіді на відзив просить суд зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення у відповідності до частини 10 статті 238 ГПК України.

Також Відповідач заперечує щодо нарахованих Позивачем сум штрафних санкцій та 3 % річних, оскільки Позивачем при здійсненні останніх не враховано суму поставки 80 922, 12 грн., а також з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається за можливе встановити дату настання у Відповідача обов`язку з повернення спірної суми.

Окрім викладеного, в обґрунтування підстав неможливості стягнення штрафних санкцій та 3 % річних Відповідач посилається на існування форс-мажорних обставин та положення статей 614, 617 ЦК України.

Так, Відповідач зазначає, що 24.02.2022 відбулась військова агресія Російської федерації проти України, про що Президентом України прийнято Указ № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи зазначену подію, в період коли Відповідач повинен був виконати зобов`язання (до 15.07.2022) поставити продукцію Позивачу, в Україні було введено воєнний стан.

Відтак, на переконання Відповідача, факт військової агресії проти України є непередбаченою обставиною, що відповідно до статті 617 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Наявність зазначеної події є загально відомим фактом, що не потребує додаткового доведення.

Як зазначалось судом вище, про настання зазначеної непередбаченої обставини Відповідач повідомляв Позивача листом від 19.07.2022 вих. № 78 (а.с. 20).

Докази направлення листа від 19.07.2022 вих. № 78 в матеріалах справи відсутні, однак Позивачем не заперечується факт його отримання.

Крім того, Відповідач зазначає, що Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», пунктом 15 якої банкам (які обслуговують клієнтів) вказано - зупинити видаткові операції, зокрема, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської федерації/Республіки Білорусь.

Підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» встановлено мораторій (заборону), зокрема, на виконання грошових зобов`язань, особами, які пов`язані з державою-агресором, в тому числі юридичними особами, які створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є громадянин Російської федерації.

Внаслідок того, що на день прийняття вказаних актів учасниками Відповідача були дві фізичні особи: одна громадянин України часткою корпоративних прав 25% та друга особа громадянин Російської федерації з часткою корпоративних прав 75%, після прийняття зазначених актів Акціонерне товариство «Правекс Банк», як обслуговуючий банк Відповідача, реквізити якого вказано в пункті 11 договору, припинив видаткові операції по рахункам Відповідача, крім сплати податків та виплати заробітної плати.

Внаслідок зазначених дій банку Відповідач був позбавлений можливості використовувати свої та кредитні кошти (які обліковувались на його рахунках в банку) для ведення господарської діяльності, в тому числі і для придбання продукції і постачання її Позивачу на виконання договору.

Згідно доводів Відповідача, з метою недопущення порушення умов Договору Відповідачем надіслано звернення від 05.05.2022 вих. № 38 до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України та AT «ПРАВЕКС БАНК» з проханням на законодавчому рівні визначити для яких українських юридичних осіб дозволяється здійснювати видаткові операції.

На зазначений лист з посиланням на Секретаріат Кабінету Міністрів України Відповідачем отримано відповідь від Національного банку України - лист від 08.06.2022

№ 25-0005/39895, від Міністерства юстиції України від 09.06.2022 № 44773/5148-4- 22/ 11.3.1 та від 12.07.2022 № 56487/7038-4-22/8.1.3, а також від Міністерства економіки України від 28.06.2022 р. № 4431-08/43149-07, в яких роз`яснено порядок звернення з клопотанням про зняття заборони (поновлення) щодо проведення банківських операцій.

Крім зазначеного Відповідач звертався до AT «ПРАВЕКС БАНК» листом від 06.05.2022 № 54 з проханням не обмежувати видаткові операції щодо виконання зобов`язань перед підприємствами, які входять до складу ДК «Укроборонпром» та ДП «Антонов».

Також, з прохання на законодавчому рівні вирішити питання видаткових операцій на користь українських підприємств державної форми власності, Відповідач звертався до Кабінету Міністрів України листом від 09.06.2022 № 66, Державної податкової служби України листом від 09.06.2022 № 67, Рахункової палати України листом від 15.06.2022 № 68 та від 23.06.2022 № 71, до Міністерства фінансів України листом від 23.06.2022 № 70.

Відповідач зазначає, що після отримання листа Національного банку України від 07.07.2022 № 25-0005/46820, в якому з посиланням на п. 1.5 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» повідомлено про порядок можливого поновлення видаткових операцій за зверненням державного органу України.

Так, Відповідач звернувся листом від 28.07.2022 № 81 до Київської обласної військової адміністрації з посиланням на те, що Постачальник має зобов`язання перед державними підприємствами, зокрема і перед Позивачем, які виробляють продукцію військового призначення, яка важлива для України, у зв`язку з чим просив звернутись до Національного банку України для надання дозволу Відповідачу на здійснення видаткових операцій.

Також Відповідач повторно звертався листом від 08.08.2022 № 85 до Київської обласної військової адміністрації.

Київською обласною державною адміністрацією до Національного банку України направлено лист від 23.08.2022 № 4694/11/26.02.01-2022 з проханням дозволити Відповідачу здійснювати видаткові операції на виконання своїх зобов`язань перед державними підприємствами, в тому числі і перед Позивачем.

Відповідач листом від 21.11.2022 № 96 звертався до Національного банку України з проханням надати відповідь на лист Київської обласної державної адміністрації до Національного банку України від 23.08.2022 № 4694/11/26.02.01-2022, у відповідь на яке Національний банк України повідомив про необхідність надання додаткової інформації про особу підписанта такого звернення.

При цьому суд вказує, що відповідь Національного банку України не містить прямої відмови про надання дозволу Відповідачу на здійснення видаткових операції, як про це зазначається Відповідачем.

Відповідач листом від 13.01.2023 № 16 повторно звернувся до Київської обласної державної адміністрації з проханням звернутись до Національного банку України для надання Відповідачу дозволу здійснювати видаткові операції, у відповідь на який Київською обласною державною адміністрацією листом від 31.01.2023 № 1076/03/09.01-N-2023 вказано, що для надіслання такого звернення Відповідачу необхідно звертатись до відповідної територіальної місцевої державної адміністрації за місцем знаходження Відповідача.

Матеріали справи не містять доказів подальших звернень Відповідача задля поновлення видаткових операцій.

У поданій відповіді на відзив Позивач зазначив, що Відповідачем не дотримано порядку визначеного пунктом 8.1. Договору, а з наданих Відповідачем повідомлень вбачається, що останній зазначав лише про існування форс-мажорних обставин - військової агресії Російської федерації, при тому, що про заборону Відповідачу здійснювати видаткові операції з банківського рахунку Позивачу не повідомлялося.

Згідно доводів Позивача, зазначені Відповідачем обставини не свідчать про те, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим з огляду на дію непереборних обставин, докази чого Відповідачем також не надано.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою від є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 265 ГК України та частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Частинами 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом вище, пунктом 3.2. Договору передбачено здійснення Позивачем попередньої оплати, що і було вчинено Покупцем згідно платіжного доручення № 8 від 06.01.2022 на суму 236 340 грн.

При цьому суд вказує, що згідно доводів Позивача та згідно інформації яка міститься на вказаному платіжному дорученні банківська операція щодо перерахування коштів в розмірі 236 340 грн проведена банком 06.01.2022, а відтак попередня оплата отримана Відповідачем у визначену дату, оскільки згідно з частиною 6 статті 41 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція є завершеною з моменту прийняття платіжної інструкції до виконання надавачем платіжних послуг платника.

Відтак, керуючись пунктом 4.1. Договору Відповідач повинен був поставити товар у строк до 15.07.2022 (включно).

Із зазначеними доводами Позивача суд погоджується в повному обсязі та вважає необґрунтованими та недоведеними заперечення Відповідача щодо відсутності доказів саме отримання попередньої оплати Постачальником, а відтак і неможливість встановлення дати виникнення у Постачальника обов`язку з поставки товару.

Так, суд вказує, що відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 3 статті 80 ГПК України визначено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Водночас, суд вказує, що Відповідачем ні до відзиву, ні в цілому до матеріалів справи не надано докази на підтвердження власних аргументів та задля спростування доводів Позивача щодо визначеної ним дати перерахування та надходження попередньої оплати на рахунок Відповідача, що відповідно свідчить про не спростування зазначених вище обставин.

При цьому суд звертає увагу на те, що саме Відповідачем могла б бути надана інформація про зарахування суми попередньої оплати на його рахунок.

Крім того, судом враховано, що всупереч описаним вище запереченням Відповідача ним здійснено поставку товару 04.10.2022 на суму 63 365, 04 грн та 07.02.2023 на суму 80 922, 12 грн, що водночас підтверджує часткове виконання Відповідачем зобов`язань за Договором однак з простроченням, визначених пунктом 4.1. строків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку щодо неналежного виконання Відповідачем умов Договору в частині поставки товару, а саме з простроченням визначених строків та не у повному обсязі, а враховуючи вартість поставленого Відповідачем товару, суму попередньої оплати та дату отримання Відповідачем вимоги Позивача № 126/1239-23 від 26.01.2023 стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума коштів в розмірі 92 052, 84 грн, а відтак дана вимога підлягає частковому задоволенню.

Крім того, враховуючи заперечення Відповідача в частині особи підписанта вказаної вимоги судом досліджено довіреність від 13.01.2023 № 420/16-д та встановлено, що останньою належним чином уповноважено А. Пилипчука на представництво інтересів Позивача в тому числі і для підписання досудової вимоги, оскільки на переконання суду визначений перелік документів не є вичерпним, а не зазначення Позивачем в довіреності такого виду документу як «вимога» на переконання суду є формалізмом.

При цьому суд звертає увагу на те, що довіреністю від 13.01.2023 № 420/16-д Пилипчука А. уповноважено укладати та підписувати від імені Позивача договори (в тому числі зовнішньоекономічні) про закупівлю товарів, робіт та послуг для матеріально-технічного забезпечення діяльності Підприємства та з питань інформаційних технологій, засобів зв`язку, телекомунікацій Позивача в межах вартості предмета закупівлі на суму до

100 000 грн з ПДВ включно, що відповідно за своєю суттю перевищує значення досудової вимоги.

Що стосується нарахованих Позивачем штрафних санкцій (штрафу та пені), а також 3 % річних на суму попередньої оплати в розмірі непоставленого товару суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з положеннями статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних суд зазначає, що Позивачем здійснено нарахування на суму 172 974, 96 грн, тобто без урахування здійсненої 07.02.2023 поставки на суму 80 922, 12 грн, а відтак правомірним (на думку суду) є нарахування 3 % річних на суму 92 052, 84 за період з 14.02.2023 по 06.03.2023, що відповідно становить 158, 89 грн.

Частиною 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені та штрафу на суму невчасно поставленого товару 63 365, 04 грн за період з 16.07.2022 по 03.10.2022 суд зазначає, що такий розрахунок є правомірним та арифметично вірним, а саме стягненню з Відповідача підлягає пеня - 5 069, 20 грн та штраф - 4 435, 55 грн.

Що стосується наданого Позивачем розрахунку пені та штрафу за період з 16.07.2022 по 15.01.2023 на іншу частину непоставленого товару, судом встановлено, що такі розрахунки здійснено окремо по кожному виду непоставленого товару, що в загальному розмірі становить 414 432 грн.

Однак, додавши суму 414 432 грн та суму поставленого товару станом на 15.01.2023 (враховуючи межі заявлених вимог) - 63 365, 04 грн, загальна ціна товару (продукції) складає 477 797, 04 грн, що відповідно є більшим ніж визначена пунктом 2.2. Договору та Специфікацією ціна - 472 680 грн, з якої і вираховувався розмір попередньої оплати та яка міститься у виставленому Відповідачем рахунку - фактурі № 30889 від 06.12.2021.

Відтак, суд вважає правомірним здійснювати нарахування пені та штрафу на залишкову вартість непоставленого товару, сума якого утворилась як різниця між визначеними в рахунку - фактурі № 30889 від 06.12.2021 цінами і кількістю товару та поставленого товару згідно видаткової накладної № 30889 від 04.10.2022, а саме:

- 31340000-1 Муфта D-150-0708 SPEC.RAYCHEM в кількості 50 шт. вартістю 39 960 грн - пеня 6 800, 64 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022;

- 31340000-1 Муфта D-150-0330 SPEC.RAYCHEM в кількості 100 шт. вартістю 77 880 грн - пеня - 14 329, 92 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022;

- 31340000-1 Муфта D-436-36 в кількості 501 шт. вартістю 23 357, 52 грн - пеня 4 279, 38 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022 за період з 16.07.2022 по 15.01.2022;

- 31340000-1 Муфта D-436-37 в кількості 500 шт вартістю 25 578 грн - пеня 4 708, 35 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022;

- 31340000-1 Муфта D-436-38 в кількості 118 шт вартістю 7 938, 60 грн - пеня 1 460, 70 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022;

- Муфта S063-2-00 в кількості 4 822 шт. вартістю 89 400, 84 грн - пеня 16 449, 75 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022;

- Муфта S063-3-00 в кількості 7000 шт. вартістю 134 400 грн - 24 729, 60 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022;

- Муфта S063-4-00 в кількості 500 шт. вартістю 13 800 грн - пеня 2 539, 20 грн за період з 16.07.2022 по 15.01.2022.

З огляду на зазначені розрахунки, на переконання суду, правомірною та арифметично вірною сумою нарахування пені в даній частині - 75 297, 54 грн та штраф - 5 270, 83 грн.

Що стосується прохання Позивача, викладеного у відповіді на відзив щодо можливості суду керуватися при ухваленні даного рішення положенням частини 10 статті 238 ГПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Оскільки пунктом 7.1 Договору встановлено, що пеня є штрафною санкцією за порушення негрошового зобов`язання, а саме за порушення строків поставки товару у визначений Договором строк, суд не вбачає підстав для застосування такої норми та нарахування Відповідачеві пені із застосуванням положень частини 10 статті 238 ГПК України.

Схожа за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

При цьому суд звертає увагу на те, що викладення Позивачем такого прохання саме у відповіді на відзив, а не у позовній заяві при формуванні та обґрунтуванні позовних вимог та способу захисту чи то шляхом подачі окремої заяви (наприклад про зміну предмету/способу захисту) також виключає можливість застосування положень частини 10 статті 238 ГПК України, у зв`язку з чим судом розглянуто саме нараховані Позивачем штрафні санкції та 3 % річних згідно наданих розрахунків.

Крім того, суд вказує, що статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Саме таких висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами Позивача та зазначає, що судом не заперечується настання обставин непереборної сили з 24.02.2022, що вбачається із листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.7-7.1. однак Відповідачем не доведено належними та допустими доказами, що такі форс-мажорні обставини дійсно унеможливили вчасно здійснювати поставку товару.

Крім того, суд погоджується з доводами Позивача, що Відповідачем не дотримано порядку визначеного пунктом 8.1. Договору щодо повідомлення Покупця про настання форс-мажорних обставин в строк до п`яти робочих днів, в той час як Відповідач звернувся до Позивача з листом від 19.07.2022 вих. № 78, в якому повідомлено виключно про те, що військова агресія на території України та запровадження воєнного стану впливають на виконання зобов`язань за Договором.

При цьому Відповідачем не надано Позивачу належних та допустимих доказів того, що станом на 19.07.2022 у Відповідача існували проблеми щодо проведення банківських видаткових операцій у зв`язку з прийняттям НБУ постанови від 24.02.2022 № 18 та постанови КМУ № 187 від 03.03.2022, на які Відповідач наразі посилається.

Додатково суд вважає за необхідне зауважити, що направлення Відповідачем листа з повідомленням про настання форс-мажорних обставин в липні місяці, тобто задовго після їх настання та фактично вже після порушення строку поставки товару є недобросовісною поведінкою сторони в частині вчинення всіх залежних від неї дій щодо виконання умов Договору.

При цьому судом враховано викладену правову позиції Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, в якій Верховний Суд звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що Відповідачем не дотримано порядку повідомлення Позивача про настання в нього форс-мажорних обставин при виконанні умов Договору, а також не надано достатніх та достовірних доказів їх настання, що відповідно свідчить про відсутність підстав для звільнення Відповідача від відповідальності.

Крім того, судом враховано, що вчинення Відповідачем дій щодо відновлення банківських операцій задля виконання договірних зобов`язань фактично почалося задовго після настання цих обставин, які на його думку є непереборною силою та форс-мажором та так і не було завершено із врахування інформації Київської обласної військової адміністрації, викладеної в листі № 1076/03/09.01-N-2023 від 31.01.2023, тобто не вчинено всіх можливих дій.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини за сукупністю наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови Договору чим допущено прострочення строків поставки товару, у зв`язку з чим Позивачем правомірно реалізоване право на повернення суми непоставленого товару, а також здійснення нарахування штрафних санкцій та 3 % річних, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Антонов» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех-Проект» (вул. Герцена, 17-25, оф. 9, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 32830287) на користь Державного підприємства «Антонов» (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, 03062; ідентифікаційний код 14307529) попередню оплату - 92 052 (дев`яносто дві тисячі п`ятдесят дві) грн, 3 % річних - 158 (сто п`ятдесят вісім) грн 89 коп, пеню - 80 366 (вісімдесят тисяч триста шістдесят шість) грн 74 коп, штраф - 9 706 (дев`ять тисяч сімсот шість) грн 38 коп та судовий збір - 2 734 (дві тисячі сімсот тридцять чотири) грн 27 коп.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 30.05.2023

Суддя Антон ПУКАС