ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023м. ХарківСправа № 922/2236/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601; )
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (с.Подвірки, Харківський район, Харківська область, 62371; )
про стягнення 254 996 844,69 грн,
за участю представників:

позивача - Верхацького І.В., в режимі відеоконференції;

відповідача - Сивака А.Ю.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 18.11.2022 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення боргу в загальному розмірі 254 996 844,69 грн, у тому числі: основного боргу в сумі 206 968 299,40 грн; три проценти річних у сумі 7 689 867,09 грн; інфляційних втрат у сумі 40 338 678,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення п. 5.1 Договору № 20/21-7038-ТЕ-32 від 25.09.2020 про постачання природного газу та умов Додаткової угоди № 7 від 12.04.2021, а також приписів чинного законодавства, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату за природний газ, поставлений позивачем у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.11.2022 позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/2236/22 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося за клопотанням відповідача у зв`язку з наявністю у сторін наміру укласти мирову угоду.

Протокольною ухвалою господарського суду від 07.03.2023 підготовче провадження у справі № 922/2236/22 закрито; розгляд справи по суті призначено на 28.03.2023 о 15:00.

28.03.2023 відповідач подав до суду заяву про відстрочення виконання рішення суду з посиланням на надзвичайно важкий фінансовий стан відповідача, який виник внаслідок неодноразових ракетних обстрілів військами РФ території та виробничих потужностей Відповідача, неплатежів з боку КП "Харківські теплові мережі" за отриману теплову енергію та пом`якшену воду, неотримання відповідачем передбаченої Законом № 2479-IX компенсації з різниці в тарифах, а також понесених витрат на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрат від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг, зниження рівня розрахунків

У письмових запереченнях на заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду, які надійшли до суду 28.03.2023, позивач зазначив, що обставини, на які посилається боржник у своїй заяві, не є тими виключними обставинами (в розумінні статті 331 ГПК України та Постанови № 9 для надання відстрочки виконання судового рішення) для надання розстрочки виконання судового рішення, а є лише способом для затягування виконання рішення суду.

11.05.2023 відповідачем надано суду докази сплати заборгованості за Договором постачання природного газу № 20/21-7038-ТЕ-32 від 25.09.2020 в розмірі 2000,00 грн, а саме платіжну інструкцію № 1430 від 10.05.2023.

18.05.2023 відповідачем надано до суду платіжну інструкцію № 1440 від 11.05.2023 про сплату заборгованості за Договором в розмірі 3000,00 грн.

У судовому засіданні, яке відбулося 18.05.2023, представник позивача підтвердив факт часткової оплати заборгованості відповідачем та просив задовольнити позов в частині стягнення залишку заборгованості. Проти відстрочення виконання рішення суду представник позивача заперечував.

Представник відповідача зазначив, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду, та просив задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

25.09.2020 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтобаз України" (позивач) та Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (відповідач) 25.09.2020 було укладено Договір № 20/21-7038-ТЕ-32 постачання природного газу.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 172 148 419,47 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, зокрема:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2020, обсяг переданого газу: 10 484,45453 тис.куб.м, вартістю: 69 175 508,35 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2020, обсяг переданого газу: 20 452,19006 тис.куб.м, вартістю: 134 972 919,36 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2020, обсяг переданого газу: 27 319,97580 тис.куб.м, вартістю: 204 154 311,00 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2020, обсяг переданого газу: 28 354,02043 тис.куб.м, вартістю: 253 675 821,91 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2021, обсяг переданого газу: 27 644,07513 тис.куб.м, вартістю: 231 059 463,54 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2021, обсяг переданого газу: 24 945,43060 тис.куб.м, вартістю: 191 698 549,66 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2021, обсяг переданого газу: 10 958,77622 тис.куб.м, вартістю: 87 411 845,65 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 5.1 Договору та умови Додаткової угоди № 7 від 12.04.2021, згідно якої оплата за природний газ, що переданий за період з січня по квітень 2021 року здійснюється двома частинами (оплату однієї частини відстрочено до 30.09.2021).

Всього було відстрочено до 30.09.2021 платежів на загальну суму 77086 242,93грн.

Всього було сплачено відповідачем 965 180 120,07 грн, що підтверджується банківськими виписками.

Станом на день подання позову до суду, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором становила 206 968 299,40грн.

В ході розгляду справи відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 5000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1430 від 10.05.2023 на суму 2000,00 грн та № 1440 від 11.05.2023 на суму 3000,00грн.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 206963299,40 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Факт передачі позивачем відповідачу природного газу на суму 206963299,40грн підтверджується відповідними актами приймання-передачі.

Строк оплати отриманого природного газу, відповідно до п. 5.1 Договору №20/21-7038-ТЕ-32 від 25.09.2020 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, є таким, що настав.

Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати існуючої заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 206963299,40 грн боргу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з невиконання відповідачем умов Договору щодо оплати отриманого природного газу, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості за період з 01.05.2021 по 30.09.2022, а також нарахування 3% річних за період з 27.04.2021 по 30.09.2022.

Так, за розрахунком позивача, розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, становить 40 338 678,20 грн; розмір 3% річних становить 7 689 867,09 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних законними та обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 254 991 844,69 грн, у тому числі: основний борг - 206 963 299,40 грн; три проценти річних - 7 689 867,09 грн; інфляційні втрати - 40 338 678,20 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення основного боргу в розмірі 206 963 299,40 грн; трьох процентів річних у розмірі 7 689 867,09 грн; інфляційних втрат у розмірі 40 338 678,20 грн є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 5000,00 грн основного боргу провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

Розглянувши заяву відповідача про відстрочення виконання рішення у справі на один рік, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочення виконання судового рішення суд також враховує матеріальні інтереси обох сторін.

Так, господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Суд оцінює докази, які підтверджують наявність підстав для розстрочення чи відстрочення виконання рішення, за правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, господарський суд має право розстрочити виконання рішення.

В обґрунтування наявності підстав для відстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на наступні обставини:

- важкий фінансовий стан відповідача, зокрема, внаслідок пошкодження енергогенеруючого обладнання ракетними обстрілами військ РФ 24.02.2022, 10.04.2022, 06.08.2022, 20.08.2022, 10.02.2023, 09.03.2023, обмеження вироблення електричної, теплової енергії, надання допоміжних послуг третинного регулювання (ДПРЗ), неповних розрахунків за теплову енергію та пом`якшену воду з боку основного покупця КП "Харківські теплові мережі";

- невідповідність структури тарифів на теплову енергію згідно з постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2736 реальним витратам відповідача в умовах дію мораторію на їх підвищення згідно з Законом № 2479-IX;

- відсутність компенсації різниці в тарифах на теплову енергію у зв`язку із запровадженням мораторію на їх підвищення Законом № 2479-IX;

- відсутність компенсації витрат та/або втрат, понесених внаслідок воєнних дій, витрат на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрат від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг відповідно до ст. 2 Закону № 2479-IX;

- визнання та встановлення законодавцем шляхом прийняття Закону № 1730 можливості відтермінування погашення заборгованості теплогенеруючих організацій перед АТ "НАК "Нафтогаз України".

На підтвердження вищевказаних обставин відповідачем надано суду наступні документи: Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309; копію постанови НКРЕКП "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" від 22.12.2021 № 2736; копію Додатку "Структура тарифів на виробництво теплової енергії" до постанови НКРЕКП "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" від 22.12.2021 № 2736; копію Довідки щодо фінансового стану ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5"; копію Довідки щодо відсутності компенсації ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" заборгованості з різниці в тарифах та витрат/втрат, понесених внаслідок воєнних дій; копію Довідки щодо негативного впливу пошкоджень енергогенеруючого обладнання ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на можливість роботи на ринках електричної та теплової енергії; копію "Переліку пошкоджених об`єктів критичної енергетичної інфраструктури ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" станом на 21.03.2023 (форма згідно додатку до листа Міністерства енергетики України від 31.03.2022 № 26/1.2-4.3-4045); копії Актів про пожежі на об`єктах ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" від 10.02.2023; копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню 0000227.

В рішенні Конституційного Суду України N 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява N 22774/93, пункт 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 р. у справі Корнілов та інші проти України, заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.

Підприємство відповідача виконує важливу стратегічну та соціальну функцію, здійснює забезпечення м. Харкова та області тепловою та електричною енергією, надає важливі допоміжні послуги для забезпечення функціонування ринку електричної енергії та Об`єднаної енергосистеми України.

Фінансово-економічний стан відповідача є вкрай складним. Разом з тим, судом враховано, що одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до погіршення фінансового становища боржника, зупинки фінансово-господарської діяльності підприємства відповідача та подальшого його банкрутства у зв`язку з неплатоспроможністю.

Отже, враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку про можливість відстрочення виконання рішення суду на один рік.

Суд зазначає, що відстрочка виконання рішення в даній справі саме на один рік не порушить баланс інтересів сторін, а досягне мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора, сприятиме можливості продовження господарської діяльності боржника і зробить реальною можливість отримання позивачем стягнутих за рішенням суду коштів.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-238, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (с.Подвірки, Харківський район, Харківська область, 62371; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601; ) - борг у загальному розмірі 254 991 844,69 грн (у тому числі: основного боргу в сумі 206 963 299,40 грн; три проценти річних у сумі 7 689 867,09 грн; інфляційні втрати у сумі 40 338 678,20 грн), а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3824952,67 грн.

Задовольнити заяву Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про відстрочення виконання рішення суду (вх. № 7530/23 від 28.03.2023).

Відстрочити виконання рішення у справі № 922/2236/22 на один рік.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення основного боргу в розмірі 5000,00 грн провадження у справі закрити за відсутністю предмету спору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст.ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "29" травня 2023 р.

Суддя Н.М. Кухар