ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/978/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Офісу Генерального прокурора - Голуба Є.В.,

Кабінету Міністрів України - Фартушної В.Л.,

Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - не з`явився,

Миколаївської міської ради - не з`явився,

Приватного акціонерного товариства

«Судноплавна компанія «Укррічфлот» - Дабіжа Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 (у складі колегії суддів: Колоколов С.І. (головуючий), Принцевська Н.М., Савицький Я.Ф.)

та рішення Господарського суду Одеської області від 04.10.2022 (суддя Гут С.Ф.)

у справі № 916/978/22

за позовом Керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Миколаївської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»

про усунення перешкод у користуванні водним об`єктом шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання незаконним та скасування пунктів рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору оренди, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 Керівник Миколаївської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру), Миколаївської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі - ПрАТ «СК «Укррічфлот»), в якому просив

- усунути перешкоди власнику Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні водним об`єктом загальнодержавного значення шляхом визнання незаконними і скасування пункту 11 та підпункту 11.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.05.2004 № 20/21, якими затверджено проект землеустрою та надано Дочірньому підприємству «Миколаївський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» в оренду земельну ділянку загальною площею 493543 кв. м для обслуговування майнового комплексу річкового порту по вул. Проектній, 1 у місті Миколаєві;

- усунути перешкоди власнику Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні водним об`єктом загальнодержавного значення шляхом визнання незаконною та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0045 площею 480314 кв. м, розташованої по вул. Проектній, 1 у місті Миколаєві;

- усунути перешкоди власнику Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні водним об`єктом загальнодержавного значення шляхом визнання незаконними та скасування пунктів 6, 7 рішення Миколаївської міської ради від 03.03.2007 № 11/42, якими внесено зміни до підпункту 11.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 21.05.2004 № 20/21 та договору оренди землі від 17.06.2004, зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 18.06.2004 за № 2501, щодо площі земельної ділянки, яка надається в оренду Дочірньому підприємству «Миколаївський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот»;

- усунути перешкоди власнику Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні водним об`єктом загальнодержавного значення шляхом визнання недійсним укладеного 17.06.2004 між Миколаївською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» договору про надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0045 площею 480314 кв. м, зареєстрованого 18.06.2004 у Державному реєстрі земель за № 03 та у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 18.06.2004 за № 2501, зі змінами від 06.08.2008 та 30.12.2013, з одночасним припиненням права користування ПрАТ «СК «Укррічфлот» (згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»), , на вказану земельну ділянку;

- усунути перешкоди власнику Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні водним об`єктом загальнодержавного значення шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Миколаївської міської ради, , на земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0045 площею 480314 кв. м, яке 27.09.2013 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що вчинено запис № 2777581, з одночасним припиненням такого права.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Миколаївської міської ради у відповідній частині прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України та з перевищенням визначених законом повноважень, оскільки Рада фактично розпорядилася внутрішніми морськими водами держави, що є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України; спірна земельна ділянка не може бути об`єктом земельних правовідносин, оскільки її межі в більшій частині є дном Бузького лиману, її межі не збігаються зі штучними спорудами або природними берегами, тому неможливо встановити її межі в натурі та закріпити межовими знаками встановленого зразка. Оскільки Рада не мала повноважень на розпорядження водним об`єктом загальнодержавного значення, договір оренди, укладений між нею та ПрАТ «СК «Укррічфлот», як і подальші зміни до нього, підлягають визнанню незаконними та скасуванню з одночасним припиненням права користування ПрАТ «СК «Укррічфлот» спірною земельною ділянкою; спірна земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника Кабінету Міністрів України, то державна реєстрація права комунальної власності за Радою на цю земельну ділянку підлягає скасуванню з одночасним припиненням цього права та повернення зазначеної земельною ділянки у власність держави в особі Кабінету Міністрів України.

ГУ Держгеокадастру та ПрАТ «СК «Укррічфлот», заперечуючи проти позову, заявили про застосування позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.10.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у лютому 2023 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.03.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 916/978/22 за касаційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.05.2023.

У відзиві на касаційну скаргу Кабінет Міністрів України підтримав доводи прокурора, просив касаційну скаргу задовольнити, судові рішення скасувати, а позов задовольнити.

ПрАТ «СК «Укррічфлот» у відзиві на касаційну скаргу зазначило про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просило залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

ГУ Держгеокадастру, Миколаївська міська рада в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв ГУ Держгеокадастру та Миколаївської міської ради щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначених представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні справи судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 12.02.2004 № 18/12 зобов`язано усіх землекористувачів, нерухоме майно яких розташоване на земельній ділянці по вул. Проектній, 1, звернутися до міської ради з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, з визначенням ідеальної частки кожного землекористувача для визначення плати за землю та здійснення виробничої діяльності (пункт 4); проект відведення земельної ділянки по вул. Проектна, 1, виготовити протягом 2-х місяців з дня прийняття цього рішення та надати до міської ради для прийняття відповідного рішення (пункт 4.1).

У проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» для обслуговування майнового комплексу по вул. Проектній, 1, в Заводському районі м. Миколаєва, розробленого ТОВ «Террра-Юг» на підставі договору від 16.04.2004 № 105, наведено відомості про те, що загальна площа земельної ділянки, що запроектована до відведення, становить всього 493543 кв. м, у тому числі 493543 кв. м в оренду; форма власності на землю та її код згідно з УКФВЗ 3.1 комунальна (розділ 1 вихідна земельно-кадастрова інформація); кадастровий номер земельної ділянки :07:001:002, форма власності на землю та її код згідно з УКФВЗ 3.2, комунальна, цільове використання землі та його код згідно з УКЦВЗ 1.14.5 (внутрішнього водного транспорту), загальна площа земельної ділянки, що запроектована для відведення 493543 кв. м, з яких 493543 кв. м в оренду (розділ 1.2); запроектована до відведення в оренду земельна ділянка розташована на землях категорії Ж землі транспорту (річкового транспорту) і входить до економіко-планувальної зони З-8 і межує: північною стороною з землями міста, не наданими у власність або користування, землями Ольшанського МППЖТ та землями загального користування (проїзд); південною з водною акваторією Бузького лиману; східною з землями загального користування (вул. Проектна, проїзд), з землями ТОВ «Чорноморвторресурс» та водною акваторією Бузького лиману; західною з водною акваторією Бузького лиману та землями човнового кооперативу «Річник»… Відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) земельна ділянка віднесена до земель внутрішнього водного транспорту (розділ 2.2 проектне рішення).

У листі від 22.04.2004 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради повідомлено про розгляд звернення ДП «Миколаївський річковий порт» від 12.04.2004 та згідно з рішенням міської ради від 12.02.2004 № 18/12 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, на якій розташований майновий комплекс порту по вул. Проектній, 1 (Заводський район).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» погоджено: 28.04.2004 Головним управлінням містобудування та архітектури; 29.04.2004 Миколаївською портовою санітарно-епідеміологічною станцією Міністерства охорони здоров`я України; 30.04.2004 Відділом охорони навколишнього природного середовища Виконавчого комітету Миколаївської міської ради; Миколаївським міським управлінням земельних ресурсів Держкомзему України (лист від 05.05.2004 № 940); 06.05.2004 Державним управлінням екології та природних ресурсів у Миколаївській області Міністерства екології та природних ресурсів України.

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 21.05.2004 № 20/21 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 493543 кв. м, у тому числі 12473 кв. м під капітальною забудовою, 5160 кв. м під спорудами, 108721 кв. м під проходами та проїздами, 14595 кв. м під зеленими насадженнями, 89568 кв. м інші землі, 263026 кв. м внутрішні води (операційна акваторія та підхідний канал), зарахувавши її до земель річного транспорту в змішаному функціональному використанні (землі транспорту та внутрішні води), для обслуговування майнового комплексу річкового порту по вул. Проектній, 1; надано ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» в оренду до 31.10.2028 земельну ділянку загальною площею 493543 кв. м для обслуговування майнового комплексу річкового порту по вул. Проектній, 1, з правом передачі часток земельної ділянки в суборенду (пункт 11 та підпункт 11.1 розділу 1).

17.06.2004 між Миколаївської міською радою (орендодавець) та ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» (орендар) укладено договір оренди землі № 2501, за умовами якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 21.05.2004 № 20/21 надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку для обслуговування майнового комплексу річкового порту по вул. Проектній, 1 (Заводський район) (пункт 1.1); в оренду передається земельна ділянка загальною площею 493543 кв. м, у тому числі 12473 кв. м під капітальною забудовою, 5160 кв. м під спорудами, 108721 кв. м під проходами та проїздами, 14595 кв. м під зеленими насадженнями, 89568 кв. м інші землі, 263026 кв. м внутрішні води (операційна акваторія та підхідний канал) (пункт 2.1); на земельній ділянці знаходиться майновий комплекс річкового порту (пункт 2.2); договір діє до 31.10.2028. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (пункт 3.1); за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі (пункт 4.1), розмір якої визначено у пункті 4.2 договору; земельна ділянка передається в оренду для обслуговування майнового комплексу річкового порту (пункт 5.1); цільове призначення земельних ділянок площею 473800 кв. м та 5300 кв. м землі річкового транспорту у змішаному функціональному використанні, площею 2000 кв. м, 7950 кв. м та 4493 кв. м землі промисловості (пункт 5.2).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін, скріплено печатками контрагентів, а також посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2236.

18.06.2004 цей договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.06.2004 за № 03, та у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 2501.

18.06.2004 між Миколаївської міською радою та ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.

Крім того, відповідно до акта винесення в натуру зазначеної земельної ділянки, складеного на замовлення ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот», кути поворотів земельної ділянки визначені на місцевості, закріплені металевими штирями на глибину 0,5 м, прив`язані до місцевих предметів та передані на зберігання замовнику. Кількість точок поворотів складає 69 шт. Всі точки поворотів мають координати в місцевій системі координат. Земельна ділянка межує: з північної сторони з землями Ольшанського МППЖТ та землями міста, не наданими у власність або користування, зі східної сторони з землями загального користування (вул. Проектна, проїзд), з землями ТОВ «Чорноморвторресурс» та водною акваторією Бузького лиману, з південної сторони з водною акваторією Бузького лиману, західною стороною з водною акваторією Бузького лиману, землями човнового кооперативу «Річник» та землями міста, не наданими у власність або користування.

Рішенням Миколаївської міської ради від 03.03.2007 № 11/42 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 13229 кв. м, у тому числі земельна ділянка № 1 площею 6954 кв. м, земельна ділянка № 2 площею 6275 кв. м, по вул. Проектній, 1 в Заводському районі міста Миколаєва (пункт 1); вирішено продати ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» земельну ділянку площею 13229 кв. м за 519 459,00 грн, у тому числі земельну ділянку № 1 площею 6954 кв. м за 273 084,00 грн, земельну ділянку № 2 площею 6275 кв. м за 246 375,00 грн, для обслуговування підкранових шляхів портальних кранів по вул. Проектній, 1 у Заводському районі міста Миколаєва (пункт 4); вирішено внести зміни до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у книзі договорів оренди землі 18.06.2004 № 2501, у частині площі земельної ділянки, з дати державної реєстрації державного акта на земельну ділянку площею 13229 кв. м по вул. Проектна, 1 у Заводському районі міста Миколаєва (пункт 6); після реєстрації державного акта на право власності на землю п. 11.1 рішення Миколаївської міської ради від 21.05.2004 № 20/21 читати в редакції, відповідно до якої надати ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» в оренду до 31.10.2028 земельну ділянку загальною площею 480314 кв. м для обслуговування майнового комплексу річкового порту по вул. Проектній, 1 з правом передачі часток земельної ділянки в суборенду (пункт 7).

У проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» для обслуговування майнового комплексу по вул. Проектній, 1, в Заводському районі м. Миколаєва, розробленого ТОВ «Террра-Юг» на підставі договору від 24.05.2007 № 100, наведено відомості, за змістом яких цільове використання землі 1.14.5 (землі водного транспорту); площа земельної ділянки, яка відводиться, становить 480314 кв. м.

06.08.2008 між Миколаївської міською радою (орендодавець) та ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» (орендар) укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 17.06.2004, відповідно до якого на підставі рішення міської ради від 03.03.2007 № 11/42 внесено зміни до договору оренди землі, у тому числі пункт 2.1 розділу 2 викладено в редакції, відповідно до якої в оренду передається земельна ділянка загальною площею 480314 кв. м.

31.10.2013 Миколаївською міською радою прийнято рішення № 34/24 про внесення змін до договору оренди землі, який зареєстровано у державному реєстрі земель 18.06.2004 за № 03 та у Миколаївській міській раді за № 2501, щодо земельної ділянки площею 480314 кв.м, яка надана за рішенням міської ради від 21.05.2004 № 20/21 зі змінами, внесеними рішенням від 03.03.2007 № 11/42, для обслуговування майнового комплексу річкового порту по вул. Проектній, 1, змінивши сторону договору оренди Миколаївський річковий порт АСК «Укррічфлот» на ПрАТ «СК «Укррічфлот»; підстава: реорганізація підприємства пункт 7).

30.12.2013 між Миколаївської міською радою (орендодавець) та ПрАТ «СК «Укррічфлот» (орендар) укладено договір про внесення змін до договору оренди землі, відповідно до якого на підставі рішення міської ради від 31.10.2013 № 34/24 внесено зміни до договору оренди землі від 17.06.2004, зокрема в частині найменування орендаря.

У інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.01.2022 № 295676788 щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки із кадастровим номером :07:001:0045, площею 48.0314 га, яка розташована за адресою Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Проектна, 1 (номер запису про право власності 2777581), наведено інформацію про те, що право власності на цю земельну ділянку зареєстровано 27.09.2013 за Миколаївською міською радою (комунальна власність), підставою для державної реєстрації зазначено Закон України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності»; цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування майнового комплексу; право оренди зазначеної земельної ділянки зареєстровано за ПрАТ «СК «Укррічфлот» на підставі договору оренди від 17.06.2004 зі змінами.

Відповідно до витягу з земельного кадастру про земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0045, наданого ГУ Держгеокадастру на запит прокурора в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», зазначена земельна ділянка розташована у Миколаївській області, м. Миколаїв, вул. Проектна, 1; категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання земельної ділянки: для обслуговування майнового комплексу; форма власності: комунальна; документація із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрації земельної ділянки, розроблена ТОВ «Террра-Юг»; право власності зареєстроване за Миколаївською міською радою; орендар ДП «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот»; площа земельної ділянки, переданої в оренду 48.0314 га; дата державної реєстрації речового права 18.06.2004.

У листі від 10.03.2021 № 412/07 Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області навів інформацію про те, зокрема, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0045, площею 263023 кв. м, розташована в Бузькому лимані, який належить до водних об`єктів загальнодержавного значення; межу між річкою Південний Буг та Бузьким лиманом проводять по Варварівському мосту, що знаходиться в м. Миколаїв.

02.03.2021 прокурор в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до Миколаївської міської ради з листом, в якому повідомив, що частина земельної ділянки із кадастровим номером :07:001:0045 знаходиться під Бузьким лиманом, котрий відноситься до внутрішніх морських вод України, та просив надати копії рішень щодо цієї земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки від 17.06.2004.

У листі від 17.08.2021 прокурор в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив Кабінет Міністрів України про те, що при здійсненні представницької діяльності прокуратурою виявлено порушення вимог законодавства при формуванні зазначеної земельної ділянки (частина якої є донною поверхнею Бузького лиману, котрий відноситься до внутрішніх морських вод України та не може бути об`єктом земельних відносин), та наданні її у користування ПрАТ «СК «Укррічфлот», у зв`язку із чим просив повідомити прокуратуру, зокрема, чи вживалися Кабінетом Міністрів України як органом, до компетенції якого належить розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення, заходи щодо усунення зазначених порушень, у тому числі шляхом пред`явлення позову до суду, і якщо відповідні заходи не вживалися, то повідомити причину не вжиття таких заходів.

У відповідь на це звернення прокурора Кабінетом Міністрів України 02.09.2021 направлено листи до Миколаївської обласної державної адміністрації, Мінінфраструктури, Міністерства юстиції України, Мінагрополітики, Фонду державного майна з метою невідкладного опрацювання та з`ясування інформації про вжиті заходи щодо захисту інтересів держави.

23.05.2022 прокурором у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Кабінет Міністрів України про підготовку позовної заяви в інтересах держави в особі цього органу та його пред`явлення до Господарського суду Одеської області.

Позов прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України у справі, що розглядається, обґрунтовано обставинами перевищення Миколаївською міською радою визначених законом повноважень, оскільки фактично Рада розпорядилася внутрішніми морськими водами держави, що є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову прокурора, мотивувавши висновок про безпідставність позовних вимог обставинами дотримання органом місцевого самоврядування компетенції щодо розпорядження спірною земельною ділянкою та визначеної законом процедури передачі земельної ділянки в оренду, а також відсутністю підстав для скасування державної реєстрації прав.

У поданій касаційній скарзі прокурор, зокрема, послався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій при вирішенні спору положень статей 3, 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», статті 1 Закону України «Про морські порти України», частини 3 статті 59, статей 79, 84, 117, 122, пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (далі - ЗК), розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про оренду землі», статей 5, 6, 14, частини 2 статті 85 Водного кодексу України (далі - ВК) та порушення статей 2, 86, 236, 237 ГПК. Так, за твердженням прокурора, судами попередніх інстанцій не було враховано положення зазначених норм, відповідно до яких при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності, у тому числі землі під водними об`єктами загальнодержавного значення відповідно до законодавства України; земля під водним об`єктом загальнодержавного значення на час виникнення спірних правовідносин вже належала до земель державної власності незалежно від її місцерозташування, а розтушування частини Бузького лиману в межах м. Миколаєва жодним чином не змінює статус водного об`єкта загальнодержавного значення та відповідної земельної ділянки під ним; розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення законодавством віднесено до відання Кабінету Міністрів України; водні об`єкти, такі як лимани, можуть надаватися тільки в постійне користування та лише державним підприємствам, установам, організаціям для спеціально визначених цілей; надана в користування ПрАТ «СК «Укррічфлот» земельна ділянка включає в себе внутрішні води (операційну акваторію та підхідний канал), що свідчить про фактичну передачу міською радою в оренду приватній особі саме водного об`єкта (водне дзеркало) загальнодержавного значення, розпорядження яким належить до виключної компетенції Кабінету Міністрів України; суди попередніх інстанцій при вирішенні спору не дослідили належні та допустимі докази на підтвердження факту формування спірної земельної ділянки за рахунок частини водного об`єкта загальнодержавного значення; всупереч статті 86 ГПК судом апеляційної інстанції жодним чином не надано оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що призвело до не встановлення обставин, що мають значення для вирішення цієї справи, у тому числі накладення спірної земельної ділянки на частину Бузького лиману, формування спірної земельної ділянки за рахунок водного об`єкта загальнодержавного значення та фактичної передачі юридичній особі приватного права всупереч законодавству внутрішніх морських вод держави. На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, прокурор зазначив, що судами при вирішенні спору не було враховано висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених норм матеріального права при вирішенні спору у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 17.05.2018 у справі № 915/1134/16, від 20.02.2019 у справі № 915/74/18, від 22.09.2021 у справі № 910/11648/19. Також прокурор послався на незастосування судами попередніх інстанцій положень статті 1 Закону України «Про морські порти України», пункту 1.4 Правил технічної експлуатації річкових портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 29.03.2004 № 251, пункту 1.3 Правил пропуску суден через судноплавні шлюзи України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.10.2003 № 809, пункту 1.1 Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за промірними роботами на акваторіях, підхідних каналах та судноплавних шляхів воднотранспортного комплексу України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 12.05.2006 № 463, Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.05.2005 № 257, Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 № 21, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом частини 2 статті 16 ЦК визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

За змістом статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Прокурор у позовній заяві доводить, що Миколаївська міська рада незаконно, з перевищенням повноважень розпорядилася спірною земельною ділянкою, надавши її в оренду ПрАТ «СК «Укррічфлот» за оспорюваним договором оренди, оскільки більша частина зазначеної земельної ділянки є дном Бузького лиману, що відноситься до внутрішніх морських вод України та є водним об`єктом загальнодержавного значення, розпорядження якими належить до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

За змістом статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 84 ЗК (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно зі статтею 79 ЗК земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема землі під водними об`єктами загальнодержавного значення (частина 2 статті 84 ЗК).

Відповідно до частини 2 статті 3 ЗК земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

За змістом частини 1 статті 58 ЗК, статті 4 ВК (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море (стаття 3 ВК).

Згідно зі статтею 5 ВК до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води та територіальне море; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

За змістом пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 № 269 (у редакції постанови від 29.03.2002 № 431) внутрішні морські води України - це, зокрема, води заток, бухт, губ і лиманів, морів та проток, що історично належать Україні.

За змістом частин 1, 2 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (частина 1 статті 124 ЗК).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

У статті 14 ВК визначено, що до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить, зокрема розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення.

Таким чином, відповідно до наведених норм матеріального права управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, у тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення належить до відання Кабінету Міністрів України (аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 915/1134/16, від 22.09.2021 у справі № 910/11648/19, на які здійснено посилання прокурором в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК). У цих постановах Верховного Суду також зазначено, що Бузький лиман є водним об`єктом загальнодержавного значення , оскільки відноситься до внутрішніх морських вод України.

Як свідчать матеріали справи, що розглядається, прокурором на підтвердження заявлених позовних вимог, у тому числі щодо передачі в оренду ПрАТ «СК «Укррічфлот» спірної земельної ділянки, що включає в себе внутрішні води (операційну акваторію та підхідний канал), частково за рахунок донної поверхні Бузького лиману, надано, зокрема, викопіювання з публічної кадастрової карти України, плани відведення земельної ділянки та меж водної акваторії, креслення меж суміжних землекористувачів, що за твердженням прокурора, беззаперечно свідчать про накладення спірної ділянки на межі акваторії Бузького лиману (площа накладення становить 263026 кв. м); також прокурором надано лист Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 10.03.2021 № 412/07, у якому наведено інформацію, зокрема щодо належності Бузького лиману до водних об`єктів загальнодержавного значення та розташування частини земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0045 у Бузькому лимані.

У частині 3 статті 2 ГПК однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК).

У статті 79 ГПК визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК).

Вирішуючи спір у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій наведених норм матеріального та процесуального права, а також правових висновків Верховного Суду, на які послався прокурор у касаційній скарзі (аналогічні посилання було зроблено і у позовній заяві) враховано не було.

Суди попередніх інстанцій, мотивувавши рішення про відмову в задоволенні позову безпідставністю заявлених вимог, не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, наданим позивачем на підтвердження позовних вимог, у тому числі знаходження частини спірної земельної ділянки в Бузькому лимані, що відноситься до об`єктів загальнодержавного значення, право на розпорядження якими належить Кабінету Міністрів України - органу, уповноваженому державою як власником таких земель здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, при цьому суди не встановили правовий режим спірної земельної ділянки, можливість її формування за рахунок об`єкта загальнодержавного значення, яким є Бузький лиман, та наявність правових підстав для передачі такої земельної ділянки в оренду за рішенням органу місцевого самоврядування.

Водночас, пославшись на положення пункту 12 Розділу X Перехідних положень ЗК та Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» як на підставу для розпорядження спірною земельною ділянкою органом місцевого самоврядування, поза увагою судів залишилися положення як частини 2 статті 84 ЗК, так і статті 6 зазначеного Закону, за змістом яких землі, зокрема, під водними об`єктами загальнодержавного значення відповідно до законодавства України, не можуть передаватися до земель комунальної власності.

Разом із тим, не встановивши належним чином зазначені обставини, а також обставини, які стали підставою для відмови в позові, висновки судів попередніх інстанцій про не доведення порушення прав держави в особі Кабінету Міністрів України, на захист яких подано позов прокурора, є передчасними та такими, що не ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним, постановлені у справі судові рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, оскільки суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними і обґрунтованими.

З огляду на те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що підлягають застосуванню, та порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову прокурора, заявленого в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Порушення судами норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

З огляду на обмежений обсяг процесуальних повноважень Верховного Суду, а також на те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не дослідили зібрані докази й не встановив ті фактичні обставини, від яких залежить правильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, на які послався прокурор у касаційній скарзі, що впливає на вирішення позовних вимог, Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК.

За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 04.10.2022 у справі № 916/978/22 скасувати.

3. Справу № 916/978/22 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

В.Г. Суховий