ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2023 р. Справа№ 910/7291/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року

у справі №910/7291/22 ( суддя Котков О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії АТ "Укртелеком"

до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"

про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії АТ «Укртелеком» (позивач) із позовом до Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (відповідач) про стягнення 154 765,13 грн., з них: безпідставно отримані кошти 142 377,12 грн, 3% річних 1 415,97 грн та збитків від інфляції 15 091,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 142 377,12 грн, сплачених позивачем за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року згідно Договору № 910/10184/19 від 26.08.2020 з доступу до інфраструктури об`єкту транспорту та/або її окремих елементів, оскільки з 19.11.2021 (дати набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19) такий договір вважається неукладеним, а відповідно, сплачені позивачем кошти підлягають поверненню відповідачем як такі, що набуті без достатньої правової підстави. Крім того, за порушення виконання зобов`язання по поверненню коштів позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1415,97 грн та збитків від інфляції у розмірі 15 091,97 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії АТ «Укртелеком» грошові кошти: безпідставно отримані кошти 142 377,12 грн, 3% річних 1 415,97 грн, інфляційних втрат 15 091,97 грн та судовий збір 2481,00 грн.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що грошові кошти, перераховані позивачем відповідачу згідно платіжних доручень № 16971 від 04.12.2020, № 18493 від 30.12.2020, № 1248 від 29.01.2021, № 2702 від 26.02.2021, № 5639 від 21.04.2021, № 5638 від 21.04.2021 на загальну суму 142 377,12 грн є такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак підлягають поверненню позивачу.

Також суд першої інстанції погодився із здійсненим нарахуванням 3 % річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року у справі №910/7291/22 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим що, в силу ст. 284 ГПК України договір з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів вважався укладеним та таким, що підлягав виконанню сторонами починаючи з 08.04.2020, тобто з моменту прийняття рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/10184/19. А тому, апелянт стверджує, що позивач на виконання договору перераховував відповідачу кошти у розмірі 142 377,12 грн. та підписував акти наданих послуг.

Апелянт стверджує, що фактичне надання відповідачем послуг з доступу до об`єктів транспорту та їх споживання позивачем в період з вересня 2020 по квітень 2021 згідно договору є достатньою та належною правовою підставою для набуття відповідачем коштів у розмірі 142 377,12 грн.

Скаржник зазначає, що у разі якщо б відповідач дійсно безпідставно отримав від позивача кошти у розмірі 142 37,12 грн., які були сплачені останнім на виконання умов договору, до правовідносин підлягав повороту виконання рішення суду, передбачений ст. 333 ГПК України, а не механізм повернення безпідставно отриманих коштів на підставі 1212 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/7291/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 27.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Пункт 2 частини 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Позиції інших учасників справи

27.04.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі директора філії Дирекція первинної мережі ПАТ «Укртелеком» (сторона-2) та Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва «Київавтошляхміст» (сторона-1) був укладений Договір №12-16/438-24 про надання у користування місць в мережевих (кабельних) каналах для прокладення кабелів (далі Договір або Договір №12-16/438-24 від 02.01.2014).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторона-1 надає в користування стороні-2 місця в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд для прокладання кабелів загальною довжиною 8587,32 м.п.

У п. 7.1 Договору у редакції додаткової угоди від 30.12.2016 № 3 сторони встановили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018 з правом пролонгації на 2 (два) роки. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не виявила бажання його припинити, дія договору продовжується на наступні два роки на тих же умовах.

З огляду на закінчення строку дії Договору та на виконання вимог Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі ПАТ «Укртелеком») направило Комунальному підприємству по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва «Київавтошляхміст» (далі - КП «Київавтошляхміст») примірники проекту договору, однак останній відмовився від їх підписання.

Вважаючи, що КП «Київавтошляхміст» не вправі ухилятися від підписання договору, ПАТ «Укртелеком» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до КП «Київавтошляхміст» про визнання договору з доступу до інфраструктури об`єкту транспорту та/або її окремих елементів (у редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) укладеним починаючи з 01.07.2019, за тарифами, що передбачені п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Заперечуючи проти первісних вимог, КП «Київавтошляхміст» звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою про зобов`язання АТ «Укртелеком» вчинити дії, шляхом демонтажу кабелів, які розміщені в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд, які перебувають на балансі КП "Київавтошляхміст".

Наведені первісний і зустрічний позови були предметом розгляду у справі Господарського суду міста Києва № 910/10184/19.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/10184/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020, первісні позовні вимоги задоволені частково, визнано укладеним договір з доступу (у редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» та Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м.Києва «Київавтошляхміст» за тарифами, що передбачені п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.02.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 у справі №910/10184/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи № 910/10184/19, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 в задоволенні первісних та зустрічних вимог відмовлено в повному обсязі.

В обґрунтування прийнятого рішення щодо первісних позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до відповідача із пропозицією укласти договір з доступу, позивач за первісним позовом не дотримався передбаченого Законом України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» порядку укладення такого договору та не виконав умов, дотримання яких є необхідним під час процедури укладення договору з доступу, а саме не отримав технічні умови з доступу та не надав погоджену власником інфраструктури об`єкта доступу проектну документацію з доступу. Також суд зазначив, що як вбачається зі змісту проекту договору з доступу, надісланого позивачем відповідачу разом з листом від 10.06.2019 №14-10/139, умови щодо конкретного строку дії договору запропонований позивачем проект не містить.

Стосовно зустрічних позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що оскільки саме через неправомірні дії позивача за зустрічним позовом щодо відмови у видачі АТ «Укртелеком» технічних умов з доступу процедура укладення нового договору з доступу наразі триває, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про зобов`язання відповідача за зустрічним позовом демонтувати кабелі, які розміщені в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд, які перебувають на балансі КП «Київавтошляхміст», є передчасними та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, КП «Київавтошляхміст» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 року у справі №910/10184/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу КП «Київавтошляхміст» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без змін.

Предметом позову у даній справі № 910/7291/22 є наявність або відсутність підстав для стягнення з КП «Київавтошляхміст» на користь АТ «Укртелеком» 142 377,12 грн безпідставно отриманих коштів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у даній справі № 910/7291/22, позивач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/10184/19 було встановлено припинення 30.06.2019 Договору №12-16/438-24 від 02.01.2014 та визнано укладеним Договір з доступу (у редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) між ПАТ «Укртелеком» та КП «Київавтошляхміст» за тарифами, що передбачені п. 4 ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/10184/19 залишено без змін, а тому 26.08.2020 вважався днем укладення між позивачем та відповідачем Договору з доступу в редакції АТ Укртелеком (далі Договір № 910/10184/19 від 26.08.2020).

З огляду на визнання рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій укладеним Договору № 910/10184/19 від 26.08.2020, а також з метою виконання своїх зобов`язань за цим договором, позивач здійснив на рахунок відповідача оплати за надання доступу за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 142 377,12 грн, а саме:

53 391,42 грн за надання доступу за вересень, жовтень, листопад 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 16971 від 04.12.2020;

17 797,14 грн за надання доступу за грудень 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 18493 від 30.12.2020;

17 797,14 грн за надання доступу за січень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1248 від 29.01.2021;

17 797,14 грн за надання доступу за лютий 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2702 від 26.02.2021;

17 797,14 грн за надання доступу за березень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5639 від 21.04.2021;

17 797,14 грн за надання доступу за квітень 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5638 від 21.04.2021.

Однак, за результатом нового розгляду справи № 910/10184/19, рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2021 позивачу було відмовлено в задоволені первісного позову по справі № 910/10184/19 про визнання договору укладеним.

Позивач вважає, що з дати набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19 відповідачу достовірно було відомо про безпідставне набуття та зберігання ним майна позивача, а саме грошових коштів в сумі 142 377,12 грн, оскільки згідно даного рішення Договір № 910/10184/19 від 26.08.2020 вважається неукладеним.

Отже, на думку позивача, сплачені ним вищенаведеними платіжними дорученнями кошти на загальну суму 142 377,12 грн, в яких зазначено призначення платежу з посиланням на Договір № 910/10184/19 від 26.08.2020, підлягають поверненню позивачу як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

27.10.2021 на адресу позивача надійшов лист відповідача №053/282/01-11/2732 від 21.10.2021, яким відповідач повідомив про те, що сплачені позивачем кошти - платіжним дорученням № 5638 від 21.04.2021 в сумі 17 797,14 грн за березень 2021 року та платіжним дорученням № 5639 від 21.04.2021 в сумі 17 797,14 грн за квітень 2021 року, - було зараховано відповідачем в рахунок погашення боргу за Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014.

Листом № 14-10/366 від 11.11.21 позивач заперечив відповідачу таке зарахування, оскільки у вказаних платіжних дорученнях № 5638 та № 5639 від 21.04.2021 в призначенні платежу зазначено: за надання доступу за 03/2021 та за 04/2021 згідно Договору № 910/10184/19 від 26.08.2020.

Позивач зазначив, що судами, які розглядали справу № 910/10184/19, встановлено факт припинення з 01.07.2019 строку дії Договору № 12-16/438-24 від 02.01.2014 року, а отже, у позивача відсутній обов`язок та правові підстави сплачувати відповідачу плату за цим Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 року. Заборгованість позивача на 01.07.2019 по оплаті Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 року була відсутня, що підтверджується платіжним дорученням № 12290 від 10.07.2018 (оплата за червень 2019 року) та актом надання послуг № 521 від 30.06.2019.

Претензією № 3253-ВИХ-КV-82С000-2022 від 08.02.2022 позивач повідомив відповідача про безпідставне користування грошовими коштами позивача та вимагав у строк до 16.02.2022 повернути сплачені за Договором № 910/10184/19 від 26.08.2020 кошти на загальну суму 142 377,12 грн. Проте відповідач не повернув такі кошти, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 11 252,19 грн., штрафу у розмірі 14 765,05 грн., 3% річних у розмірі 1 954,70 грн. та інфляційних втрат у розмірі 15 277,22 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

04.06.2017 набрав чинності Закон України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Стаття 1 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» містить, зокрема, визначення таких термінів:

- інфраструктура об`єкта транспорту - виробничо-технологічні комплекси і споруди авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового, трубопровідного транспорту, міського електротранспорту, що надаються або можуть надаватися власником інфраструктури об`єкта доступу у користування замовнику на договірних засадах;

- об`єкт доступу - об`єкти будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельна каналізація електрозв`язку, будинкова розподільна мережа;

- доступ до інфраструктури об`єкта доступу - право замовника на користування елементами інфраструктури об`єкта доступу для розміщення, модернізації, експлуатаційного та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій відповідно до законодавства та на підставі договору з доступу;

- договір з доступу - договір, укладений згідно з законодавством між власником інфраструктури об`єкта доступу і замовником про доступ до інфраструктури об`єкта доступу з метою користування нею або її елементами для забезпечення можливості надання телекомунікаційних послуг замовником і отримання таких послуг їх споживачами, з урахуванням умов, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» забезпечення доступу до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється за такими принципами: 1) державне регулювання доступу до інфраструктури об`єкта доступу; 2) доступ до інфраструктури об`єкта доступу виключно на договірній основі; 3) забезпечення недискримінаційного доступу замовника до інфраструктури об`єкта доступу з метою користування ним; 4) доступність та відкритість інформації щодо можливості доступу до інфраструктури об`єкта доступу; 5) забезпечення надання доступу до інфраструктури об`єкта доступу на строк не менше строку надання телекомунікаційних послуг споживачам; 6) ефективне користування інфраструктурою об`єкта доступу, доступ до якого є обмеженим.

За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу між власником інфраструктури об`єкта доступу та замовником, що укладається відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

За змістом п. 2 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» чинні на день набрання чинності цим Законом договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, діють до завершення строку їх дії на умовах, визначених такими договорами. На вимогу замовника або власника інфраструктури об`єкта доступу такі договори мають бути приведені у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги. За технічні засоби телекомунікацій, розміщені до дня набрання чинності цим Законом на елементах інфраструктури об`єктів доступу всіх форм власності, одноразова плата за доступ не справляється.

Отже, ст. 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» врегульовано порядок укладення договору доступу.

Водночас п. 2 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону передбачає продовження дії раніше укладених договорів, а також право сторін ініціювати приведення такого договору у відповідність до вимог ст. 16 цього Закону.

Положеннями Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері надання доступу до інфраструктури об`єктів транспорту для розташування технічних засобів телекомунікацій, в імперативному порядку визначено, що укладення договору з доступу можливе лише після видачі замовнику технічних умов з доступу та погодження власником інфраструктури об`єкта доступу проектної документації з доступу. Відповідний договір укладається у випадку виконання цих обов`язкових умов, на підставі письмового звернення замовника, з доданими у двох примірниках проектної документації та проекту договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, що набрало законної сили, встановлено такі обставини:

- оскільки позивачем за первісним позовом при зверненні до відповідача із пропозицією укласти договір з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів не виконано умов, дотримання яких є обов`язковими під час процедури укладення договору з доступу, а також враховуючи, що запропонований позивачем проект договору не відповідає вимогам п. 8 ч. 6 ст. 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», вимоги позивача за первісним позовом про визнання укладеним договору з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів в редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139, задоволенню не підлягають;

- з 01.07.2019 Договір №12-16/438-24 припинив свою дію. Відтак, починаючи з 01.07.2019 у відповідача за зустрічним позовом був відсутній обов`язок сплачувати КП «Київавтошляхміст» плату за користування місцями в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд для прокладання кабелів у розмірі, що була встановлена у Договорі №12-16/438-24.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зазначає, що преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95)).

Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що обставини припинення договору №12-16/438-24 від 02.01.2014 з 01.07.2019 та обставини щодо відмови позивачу у визнанні Договору з доступу до інфраструктури об`єкта транспорту та/або її окремих елементів укладеним (в редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139), встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, що набрало законної сили, та відповідні обставини не доказуються при розгляді даної справи № 910/7291/22, у якій беруть участь вказані особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України (глава 83 Цивільного кодексу України) регулює випадки набуття, збереження майна без достатніх правових підстав.

Згідно з приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України ).

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (пункт 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України ).

Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2022 у справі № 915/517/21, відсутністю правової підстава вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому положення статті 1212 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись і після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 920/1122/19, від 19.02.2020 у справі N 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі N 922/2413/19.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої стані 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17, від 10.04.2018 у справі №910/6129/17, від 05.04.2018 у справі №914/833/17, від 04.05.2018 у справі № 927/468/17.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 (в редакції на момент перерахування коштів відповідачу) платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Згідно з п. 3.7 наведеної Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти згідно платіжних доручень № 16971 від 04.12.2020, № 18493 від 30.12.2020, № 1248 від 29.01.2021, № 2702 від 26.02.2021, № 5639 від 21.04.2021, № 5638 від 21.04.2021 на загальну суму 142 377,12 грн були перераховані позивачем із зазначенням у "Призначенні платежу" про їх перерахування "згідно Договору № 910/10184/19 від 26.08.20", у визнанні укладеним якого позивачу відмовлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19.

Колегія суддів відзначає, що у зв`язку із відсутністю між сторонами укладеного договору з доступу (так як в межах справи № 910/10184/19 позивачу за результатом нового розгляду справи було відмовлено у задоволенні відповідної позовної вимоги про його укладення), у сторін не виникло жодних цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим до відповідних правовідносин сторін мають застосовуватись наслідки неукладеного правочину. А тому, є вірним висновок суду першої інстанції, що грошові кошти у сумі 142 377,12 грн набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак підлягають поверненню позивачу.

У порушення норм ч. 1 ст. 1212 ЦК України відповідач не повернув сплачені позивачем грошові кошти у загальній сумі 142 377,12 грн.

Доводи відповідача про зарахування ним сплачених позивачем згідно платіжних доручень № 5639 від 21.04.2021, № 5638 від 21.04.2021 коштів в рахунок погашення боргу за Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/10184/19, що набрало законної сили встановлено, що 01.07.2019 Договір №12-16/438-24 від 02.01.2014 припинив свою дію, а також встановлено, що починаючи з 01.07.2019 у АТ «Укртелеком» був відсутній обов`язок сплачувати КП «Київавтошляхміст» плату за користування місцями в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд для прокладання кабелів у розмірі, що була встановлена у Договорі №12-16/438-24.

Твердження відповідача, що фактичне надання ним послуг з доступу до об`єктів транспорту та їх споживання позивачем у період з вересня 2020 року по квітень 2021 року є достатньою та належною правовою підставою набуття відповідачем майна (отримання від позивача коштів за надані послуги), судом першої інстанції також правомірно відхилені, враховуючи, що укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкту доступу є обов`язковим відповідно до положень ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, оскільки існує пряма вказівка Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» щодо обов`язковості укладення такого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, наразі сторонами вчиняються дії щодо врегулювання на договірній основі (як того вимагають положення законодавства) питання надання АТ «Укртелеком» доступу до елементів інфраструктури об`єкту доступу, проте доказів укладення сторонами відповідного договору після припинення дії Договору №12-16/438-24 від 02.01.2014, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, заборгованість позивача за Договором № 12-16/438-24 від 02.01.2014 (про яку стверджує відповідач) не є предметом позову у даній справі № 910/7291/22.

Посилання апелянта на те, що з метою повернення даних коштів, позивач мав звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду у справі № 910/10184/19, передбачений ст. 333 ГПК України, а не в порядку ст. 1212 ЦК України, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

За приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України установлено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, ст. 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 у справі № 13-рп/2011 (справа № 1-25/2011) зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна і виконання дій) відпала.

Предметом розгляду справи № 910/10184/19 були первісні позовні вимоги про визнання договору з доступу до інфраструктури об`єкту транспорту та/або її окремих елементів (у редакції, що була надіслана на адресу відповідача листом від 10.06.2019 №14-10/139) укладеним починаючи з 01.07.2019, та зустрічні позовні вимоги про зобов`язання АТ «Укртелеком» вчинити дії, шляхом демонтажу кабелів, які розміщені в мережевих (кабельних) каналах штучних споруд, які перебувають на балансі КП "Київавтошляхміст".

Тобто, в межах справи № 910/10184/19 не заявлялись вимоги про стягнення коштів та за результатом розгляду даної справи не подавалось до виконавчої служби виконавчих документів про стягнення з АТ «Укртелеком» заборгованості за рішенням суду.

А тому, оскільки в межах справи № 910/10184/19 не заявлялись вимоги про стягнення будь-яких коштів з АТ «Укртелеком», у даному випадку були відсутні правові підстави для звернення позивача із заявою щодо повернення сплачених коштів в порядку повороту виконання рішення згідно ст. 333 ГПК України.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав в частині стягнення з відповідача 142 377,12 грн безпідставно отриманих коштів, які були сплачені позивачем згідно договору, у визнанні укладеним якого позивачу відмовлено у судовому порядку.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних 1 415,97 грн та збитків від інфляції 15 091,97 грн за період з 17.02.2022 по 24.06.2022 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з претензією № 3253-ВИХ-КV-82С000-2022 від 08.02.2022, відповідно до якої вимагав у строк до 16.02.2022 повернути безпідставно отримані кошти на загальну суму 142 377,12 грн. Направлення наведеної претензії відповідачу підтверджується доданими до позовної заяви копіями накладної № 952 від 08.02.2022 та опису вкладення у цінний лист № 952 від 08.02.2022.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період з 17.02.2022 по 24.06.2022, погоджується з ним та вважає його вірним, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача 3% річних у сумі 1 415,97 грн, та інфляційні втрати у сумі 15 091,97 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року у справі №910/7291/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року у справі №910/7291/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року у справі №910/7291/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 року у справі №910/7291/22.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/7291/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко