ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р. Справа№ 910/16895/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Барсук М.А.

Ткаченка Б.О.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022

у справі № 910/16895/21 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 81412, 50 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 81 412,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог АТ "ДТЕК Західенерго" посилалось на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної доставки вантажу за залізничною накладною, у зв`язку з чим виникли правові підстави для застосування до АТ "Укрзалізниця" штрафу, передбаченого статтею 116 Статуту залізниць України у загальному розмірі 81412,50 грн.

Короткий зміст позовних вимог

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 910/16895/21 позов задоволений; ухвалено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" 81412 грн 50 коп. штрафу, а також 2270 грн 00 коп. судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок за спірною залізничною накладною, з урахуванням відстані перевезення, дат приймання вантажу до відправлення та дат прибуття вантажу на станцію призначення, дійшов висновку, що обґрунтованим, документально підтвердженим та арифметично вірним є штраф за порушення строків відповідачем правил перевезення вантажу у розмірі 81412,50 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись ухваленим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справ, оскільки затримка відбулась з причин внесення змін до договору перевезення з ініціативи одержувача, отже враховуючи приписи статті 24 УМВС наявні підстави для продовження строку доставки вантажу, що виключає правомірність нарахування позивачем штрафних санкцій,

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обгрунтовано тим, що заявлена сума штрафних санкцій є надмірно великою, оскільки прострочення терміну доставки вантажу не завдало жодних збитків позивачу та не вплинуло на його господарську діяльність, тоді як вантаж було доставлено без будь-яких втрат чи пошкоджень.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

06.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У поданому відзиві позивач зазначає, що акти загальної форми не є належним та допустимим доказом того, що затримка вантажу виникла не з вини залізниці, або з вини одержувача чи відправника вантажу, оскільки наказ заступника філії ЦТЛ АТ Укрзалізниця з екпедирування № 1969 про зміну станції призначення та одержувача виданий 23.04.2021, що спростовує аргументи апелянта в частині того, що причиною простою вагонів є очікування переадресування.

Крім того, акти загальної форми № № 46, 51 від 30.04.2021 складені з порушеннями вимог Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 N 113, Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334. В порушення п. 3 Правил складання актів Відповідач не додав до перевізних документів по одному примірнику вказаних актів загальної форми, і всупереч вимогам п.8 Правил користування вагонами і контейнерами акти загальної форми підписані лише представниками перевізника.

Аргументи в частині зменшення розміру штрафних санкцій є необгрунтованими, оскільки, порушення допущені відповідачем протягом квітня 2021 року, до введення військового стану, тобто несвоєчасність виконання зобов`язань жодним чином не пов`язане із військовим станом. Відповідачем не зазначено причин несвоєчасної доставки вантажу на адресу позивача та не доведено поважності причин пропуску такого строку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

14.06.2022 матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2022 для їх розгляду визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2022, з огляду на відсутність у Північному апеляційному господарському суді матеріалів справи № 910/16895/21, що унеможливило розгляд поданої апеляційної скарги, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16895/21; відкладено вирішення питання про подальший рух апеляційної Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 910/16895/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

28.07.2022 матеріали справи № 910/16895/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 апеляційну скаргу залишено без руху.

20.09.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 р. відкрито апеляційне провадження та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

На підставі службової записки головуючої судді Кропивної Л.В. розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1958/23 від 30.05.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із рішеннмя Вищої ради правосуддя від 28.02.2023 про звільнення ОСОБА_1 , яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку..

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023 для апеляційного розгляду справи 910/16895/21 визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Ткаченко Б.О.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 червня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-05470928/2020-0001. Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

21 квітня 2021 року TOB «Транс-Уголь» здійснило відправлення вагонів № 52870748, 62107735, 55169460, 55814487, 52879160, 56529910, 55535637, 58754276, 67745174, 53605903, 62002118, 52870516, 55077978, 58747056, 52871076, 54297262, 55509269, 54619390, 52171915, 56077639, 64868771, 55503595, 56447824, 52719861, 52291473 з кам`яним вугіллям марки Д у кількості 1 741 500 кг за накладною № 23127170 зі станції Гомель (Республіка Беларусь) на станцію Електрична УЗ. Вантаж було переадресовано на станцію Ладижин, Одеської залізниці вантажоотримувачу АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» ВП Ладижинська ТЕС. Ладижинська теплова електрична станція є відокремленим підрозділом АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», який розташований по вул. Наконечного, 173 у м. Ладижині, Вінницької обл.

Днем укладення договору перевезення за накладною № 23127170 є 21.04.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п. 26 залізничної накладної № 23127170. Вантаж за вищевказаною залізничною накладною прибув на станцію призначення 04.05.2021, про що свідчить відповідний календарний штемпель станції Ладижин у п. 27 залізничної накладної № 23127170, тобто через 13 діб.

Відстань перевезення, що зазначена у п. 38 накладної, складає УЗ-668 км+БЧ-196 км = 864 км. Термін доставки вантажу на вказану відстань має складати 6 діб.

Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 ГК України).

Частиною 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за затримання терміну доставки вантажів в межах, визначених Статутом залізниць України.

За приписами частини 1 статті 313 ГК України на залізницю, як перевізника, покладено обов`язок доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений Статутом залізниць, пунктом 41 якого визначено, що терміни доставки вантажів та правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються правилами, виходячи з технічних можливостей залізниці; обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Пунктами 1.2, 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила) передбачено, що термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата; вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до пункту 37 Правил видачі вантажів факт неприбуття вантажу в установлений термін доставки станція (залізниця) зобов`язана засвідчити на пред`явленій одержувачем накладній, оформленій у паперовому вигляді, з проставленням календарного штемпеля станції призначення.

Отже, законодавцем врегульовано терміни доставки вантажів залізницею, виходячи із технічних можливостей залізниці у їх доставці та відстані слідування вантажу від станції відправлення до станції призначення, за яку обчислюється провізна плата.

Прострочення залізниці у доставці вантажу до станції призначення має наслідком застосування до неї відповідальності у вигляді штрафу, що стягується на користь одержувача у розмірі, передбаченому пунктом 116 Статуту залізниць України, і розраховується у відсотковому співвідношенні до суми провізної плати, що підлягає сплаті за перевезення простроченого у доставці вантажу з урахуванням кількості діб затримки.

Відповідно до загальних положень Статуту залізниць України (далі - Статут) накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Згідно з частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Пунктами 2.4 та 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів встановлено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються:

- на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів;

- на дві доби: у разі перевезення вантажів за участю поромної переправи; у разі перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії.

У разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

- виконання митних та інших адміністративних правил;

- тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

- необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

- вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

- інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

При цьому, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені апеляційної скарги, з огляду на таке.

Як вбачається з календарного штемпелю на вищенаведених накладній вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами, на 6 діб.

Передбачені п. 2.9 Правил відмітки на спірній накладній № 23127170 відсутні, а відтак, порушення термінів доставки вагонів у вказаному позивачем випадку сталося внаслідок вини самого відповідача як перевізника, який не забезпечив виконання умов Договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт загальної форми № 46 від 30.04.2021, який містить відомості простою вагонів, №52870748, 62107735, 55169460, 55814487, 52879160, 56529910, 55535637, 8754276, 67745174, 53605903, 62002118, 52870516, 55077978, 58747056, 52871076, 54297262, 55509269, 54619390, 52171915, 56077639, 64868771, 55503595, 56447824, 52719861, 52291473 на коліях станції Дарниця в очікуванні переадресування з вини вантажовласника в період з 23.04.21 року 16 год. 30 хв. по 30.04.3031 року 09 год. 00 хв. не свідчить про наявність підстав для збільшення термінів доставки вантажів, оскільки наказом заступника директора філії ЦТЛ АТ Укрзалізниця з експедирування №1959 від 23.04.2021 погоджено зміну станції призначення та одержувача, тобто в розумінні вимог п. 2.4, 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів строк доставки збільшується на один календарний день, що враховано позивачем під час розрахунку штрафних санкцій.

Аргументи апелянта в частині правомірності знаходження вантажу на станції Дарниця з 24.04.2021 по 30.04.2021 у зв`язку отримання згоди митниці для переадресації вантажу лише 29.04.2021 є неспроможними, оскільки дозвіл на зміну станції призначення та одержувача надано 23.04.2021, а долучений до матеріалів справи лист Київської митниці держмитслужби № 7.8-5/28.9/11/8617 від 29.04.2021 підтверджує надання згоди ТОВ «ТРЕЙД-КОНСОРЦІУМ» на переадресування вагонів, що переміщeються за митною декларацією типу ЕЕ від 28.04.2021 № UA401000/2021/903763, тоді як, ТОВ «ТРЕЙД-КОНСОРЦІУМ» не являється ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем вантажу за накладною № 23127170, що унеможливлює прийняття судом апеляційної інстанції зазначеного документу в якості доказу правомірності збільшення відповідачем терміну доставки вантажіву даній справі.

В той же час матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що затримка відповідних вагонів сталася з вини одержувача. При цьому акти загальної форми, надані відповідачем до відзиву на позовну заяву, не підтверджують вказаний факт.

Висновок суду першої інстанції про доведеність порушення відповідачем встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами на 6 діб що є підставою для нарахування штрафних санкцій в розумінні вимог ст. 116 Статуту є правомірним та підтверджується матеріалами справи

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок штрафних санкцій у розмірі 81412,50 грн., колегія суддів зазначає, що він арифметично вірний.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані вище приписи процесуального закону покликані забезпечити змагальність судового процесу, а також забезпечити додержання принципу правової визначеності, одним з проявів якого є неможливість задоволення позовних вимог за відсутності доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Щодо заяви АТ "Укрзалізниця" про зменшення розміру штрафу на 100% від нарахованої суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, має бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення штрафу відповідач посилається на те, що на момент розгляду справи були введені карантинні заходи та території України, також останній є неприбутковою організацією, до повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, проте після початку військових дій комерційні перевезення скоротилися, а в деяких регіонах повністю припинилися, що значно зменшило дохід від основної підприємницької діяльності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Однак, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

До того ж, суд зауважив, що сама по собі обставина, що відповідач є неприбутковою організацією не є беззаперечною підставою для зменшення штрафних санкцій.

Колегія суддів визнає, що понесення відповідачем збитків через військову агресію Російської Федерації проти України є загальновідомим фактом, а відтак, в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України, вказаний факт не потребує доведення.

В свою чергу вказані обставини виникли вже після винесення судом першої інстанції рішення, а відтак такі обставини в будь-якому випадку не можуть бути підставою для його зміни.

Крім того, клопотання апелянта про зменшення розміру штрафних санкцій не було предметом розгляду в суді першої інстанції, що в розумінні вимог ч. 5 ст. 269 ГПК Ураїни виключає можливість його розгляду в судів апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає вимоги відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій необгрутованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновок суду

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу - слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 910/16895/21 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16895/21повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст постанови складено 31.05.2023

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Барсук

Б.О. Ткаченко