ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Справа № 906/785/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Коломис В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.01.2023 (повний текст - 03.02.2023) у справі №906/785/22 (суддя Машевська О.П.).

за позовом Підприємства облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельна-збутова база"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини"

про стягнення заборгованості в сумі 85620,58 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 30.01.2023 у справі №906/785/22 задоволено позов Підприємства облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельна-збутова база" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини". Стягнуто з відповідача на користь позивача 85620,58 грн основного боргу, 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції проігнорував умови Договору №4 оренди об`єкта нерухомості від 04 січня 2022 року, а саме п.4.2., в якому закріплено момент з якого обраховується строк користування об`єктом оренди, а в подальшому проігнорував п.5.1.1 на підставі якого починається нарахування орендної плати.

Зазначає, що жодного обов`язку зі сплати орендної плати у відповідача не виникало, оскільки відсутній підписаний між сторонами акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Зокрема, стягуючи заборгованість за договором №4 оренди об`єкта нерухомості від 04 січня 2022 року, суд першої інстанції незаконно та безпідставно дійшов про доцільність задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачем було надано акт приймання-передачі до Договору №7 оренди об`єкта нерухомості від 04 січня 2021 року. Тобто було стягнуто заборгованість за одним договором - Договором №4 оренди об`єкта нерухомості від 04 січня 2022 року, з урахуванням доказів передачі об`єкта оренди в оренду складеними за іншим договором - Договором №7 оренди об`єкта нерухомості від 04 січня 2021 року.

Стверджує, що суд першої інстанції приймаючи рішення у даній справі не врахував всіх обставин справи, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про доведеність заборгованості відповідача у сумі 85620,58 грн.

На підставі викладеного просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 30 січня 2023 року у справі №906/785/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.01.2023 у справі №906/785/22. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у строк до 14.04.2023 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

17.04.2023 від Підприємства облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельна-збутова база" на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач зазначає, що твердження відповідача щодо ігнорування судом першої інстанції умови Договору № 4 оренди об`єкта нерухомості від 04 січня 2022 року, а саме пункту 4.2 є помилковим.

Стверджує, що ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі відповідач не посилався на обставини не передання йому об`єкта оренди - арочного складу площею 350 кв.м, що розташований за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 182.

Звертає увагу, що відповідач не заперечує і факт використання ним з січня 2022 року по вересень 2022 року об`єкта оренди.

Зазначає, що даний об`єкт нерухомого майна відповідач орендував в позивача щонайменше з 2018 року. Після закінчення терміну оренди, передбаченого Договором №7 від 04 січня 2021 року, об`єкт з оренди відповідачем не повертався, акт приймання-передачі з оренди сторони не підписували. Натомість, сторони уклали новий Договір оренди об`єкта нерухомості - № 4 від 04.01.2022. Таким чином, відповідач на договірних умовах (Договір оренди №4 від 04.01.2022) з січня 2022 року по вересень 2022 року користувався об`єктом оренди.

Також позивач звертає увагу, що відповідачем не заперечується факт отримання від позивача рахунків на сплату платежів, передбачених Договором оренди від 04.01.2022 та часткову сплату ним зазначених платежів

Крім цього, зауважує, що як вбачається з банківських виписок, в період з 01.01.2022 по 22.09.2022 відповідачем було перераховано позивачу 117020 грн 09 коп. за оренду нежитлової нерухомості, відшкодування комунальних послуг та інших витрат оренди.

Вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного позивач просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 30.01.2023 у справі №906/785/22 без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

04.01.2022 між Підприємством облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельна-збутова база" (далі - орендодавець) та ТОВ "Агрозапчастини" (далі - орендар) був укладений Договір №4 оренди об`єкта нерухомості від 04.01.2022 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування окремо визначене нерухоме майно - арочний склад площею 350, 0 кв.м., що розташоване за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 182 (далі - об`єкт оренди).

Згідно пункту 1.2. об`єкт оренди використовується орендарем для розміщення торгівельної діяльності.

Відповідно до пункту 1.3. об`єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності (свідоцтво про право власності №510055 від 15.03.2004р).

Як погоджено пунктом 2.1. орендодавець передає орендарю об`єкт оренди за актом прийманя-передачі (додаток, що є невід`ємною частиною даного Договору). В акті приймання-передачі сторони зазначають склад об`єкта оренди, його стан на момент передачі у користування та інше.

Орендар вступає в строкове платне користування об`єктом оренди з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.2. договору).

Права і обов`язки сторін визначені у розділі 3 договору.

За умовами пункту 4.1. договір набуває чинності з 01.01.2022 і діє до 31.12.2022 включно.

Згідно пункту 5.1. орендна плата за користування одним квадратним метром об`єкта оренди становить 40 грн 00 коп., без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за користування об`єктом оренди становить 14000 грн 00 коп. без ПДВ.

Відповідно до пункту 5.1.1. нарахування орендодавцем плати за цим договором здійснюється з дня прийняття орендарем об`єкту оренди за актом приймання-передачі. Нарахування орендодавцем орендної плати за цим договором припиняється з дня наступного за днем повернення орендарем об`єкту оренди орендодавцю та підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі.

У разі необхідності визначення розміру орендної плати за певну частину календарного місяця або за певну кількість днів, розмір орендної плати за такий календарний місяць має бути поділений на кількість календарних днів у відповідному календарному місяці (п. 5.1.2. договору).

Протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання сторонами цього Договору орендар зобов`язується сплатити орендну плату за перший місяць користування об`єктом оренди (п. 5.1.3. договору).

Починаючи з другого календарного місяця користування об`єктом оренди, орендар здійснює повну оплату орендної плати за місяць до 10 (десятого) числа кожного поточного місяця, в якому здійснюється користування об`єктом оренди (п. 5.1.4. договору).

Відповідно до пункту 5.1.5. договору починаючи з другого календарного місяця користування, розмір орендної плати за поточний місяць оренди визначається шляхом коригування суми орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції (індекс споживчих цін) за даними Державної служби статистики України за попередній місяць. У разі, коли коефіцієнт інфляції за попередній місяць менше одиниці, орендна плата за поточний місяць не коригується та встановлюється у розмірі, що відповідає орендній платі за попередній місяць. Зміна орендної плати, передбачена цим пунктом Договору, є індексацією та не потребує додаткового узгодження сторонами. Індексація орендної плати здійснюється орендодавцем шляхом формування відповідних рахунків на сплату орендної плати.

Згідно пункту 5.2. договору крім орендної плати, орендар щомісячно сплачує орендодавцю наступні платежі: а) відшкодування комунальних послуг (водо-, енерго-, теплопостачання, телефонний зв`язок тощо), які споживаються орендарем; б) відшкодування експлуатаційних витрат та послуг, що включають в себе усі витрати на утримання, прибирання, освітлення, площ загального користування, коридорів, витрати пов`язані з підтриманням у належному стані, прибиранні та користуванні прилеглою земельною ділянкою, забезпечення перепускного режиму, вивезення сміття, що утворюється у місцях загального користування, та інші. Орендар здійснює відшкодування вартості комунальних послуг та експлуатаційних послуг та витрат до 10 (десятого) числа кожного поточного місяця за попередній місяць.

Оплата орендарем платежів, передбачених цим договором здійснюється на підставі рахунків орендодавця. Зазначені рахунки формуються орендодавцем та сплачуються орендарем у безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в національній валюті України у строки, передбачені цим договором (п. 5.4. договору).

Пунктом 5.5. передбачено, що орендар зобов`язаний до настання дати сплати ним відповідних платежів за цим договором отримати у представника орендодавця відповідні рахунки на сплату передбачених цим договором платежів.

Розділом 8 договору передбачено відповідальність сторін.

Позивач виставляв до оплати рахунки-фактури на оплату за період січня- вересня 2022 року за послуги оренди об`єкту нерухомості та відшкодування комунальних послуг та інших витрат оренди (а.с. 102-119).

Відповідач зобов`язання зі сплати орендних платежів не виконав належним чином, у зв`язку з чим позивач надіслав відповідачу лист-претензію за №5 від 18.08.2022 з вимогою сплатити заборгованість.

Дана претензія була залишена без задоволення відповідачем.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Із положень ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Між сторонами виникли договірні відносини по оренді нежитлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як встановлено ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч.4 ст.286 Господарського кодексу України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Факт передачі позивачем нежитлового приміщення в оренду та факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по оплаті договору оренди нежитлового приміщення підтверджується матеріалами справи.

При цьому, апелянт посилається на відсутність акту приймання-передачі об`єкту, а також стверджує, що суд першої інстанції незаконно та безпідставно дійшов про доцільність задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачем було надано акт приймання-передачі до Договору №7 оренди об`єкта нерухомості від 04 січня 2021 року.

Згідно пункту 5.1. договору сторони погодили, що загальний розмір орендної плати за користування об`єктом оренди становить 14000 грн 00 коп. без ПДВ. За умовою пункту 5.1.1. договору нарахування орендодавцем орендної плати за цим Договором здійснюється з дня прийняття орендарем об`єкту оренди за актом приймання-передачі. У разі необхідності визначення розміру орендної плати за певну частину календарного місяця або за певну кількість днів, розмір орендної плати за такий календарний місяць має бути поділений на кількість календарних днів у відповідному календарному місяці (п. 5.1.2. Договору №4 від 04.01.22р.)

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта про відсутність підстав для нарахування орендної плати за умовою п. 5.1.1. договору спростовуються доказами наданими позивачем на підтвердження тим обставинам, що між сторонами договірні відносини найму виникли ще за умовами договору оренди об`єкта нерухомості №7 від 04.01.2021 і на його виконання об`єкт оренди було передано відповідачу за актом приймання-передачі від 04.01.2021.

Як встановлено судом першої інстанції в ході судового вирішення спору, представником позивача в усній формі було підтверджено, що до укладення сторонами Договору №4 від 04.01.2022 об`єкт оренди з оренди відповідачем не повертався.

При цьому, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків (ст.766 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що апелянт не посилався на обставини не передання йому об`єкта оренди за договором та його не використання в період з січня 2022 року по вересень 2022 року.

Також додатковим спростуванням доводів апелянта про те, що через відсутність акту приймання-передачі об`єкта оренди за договором зобов`язання зі сплати орендних платежів не виникли, є встановлені судом першої інстанції обставини.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі - Інструкція), платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 3, 9 Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням установлених главою 3 Інструкції вимог.

Пунктом 3.7 Інструкції передбачено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу в платіжних документах належить платнику.

Матеріалами справи встановлено, що у банківських виписках у графі "призначення платежу" апелянт посилався на рахунки-фактури, виставлені позивачем до оплати за час дії договору.

Як вірно відмітив суд першої інстанції, у рахунках-фактурах наданих позивачем не міститься посилання на договір.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що як виставлені до оплати рахунки-фактури, так і часткова сплата апелянтом коштів по орендній платі та відшкодуванню комунальних послуг та інших витрат оренди згідно виставлених до оплати рахунків на загальну суму 117020,09 грн здійснені саме на виконання Договору №4 оренди об`єкта нерухомості від 04.01.2022.

Згідно з ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у частинах 1, 7 ст.193 ГК України.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовою п.5.1.4 договору орендна плата здійснюється відповідачем самостійно до 10 числа наступного місяця. Обов`язок з оплати не залежить від отримання відповідних рахунків.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладених з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному отриманні оплати по договору оренди та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення суми заборгованості.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України,)

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини" на користь Підприємства облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельна-збутова база" 85620,58 грн заборгованості по орендній платі та 2481 грн 00 коп. судових витрат.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового бору у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-запчастини" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.01.2023 у справі №906/785/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складений 30.05.2023

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.