ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/130/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Васильєвій Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Черниш Є.М., витяг з ЄДР;

від відповідача: Ясинецька Н.М., ордер серії АМ №1024361 від 16.05.2022;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Житомирської міської ради (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Яремчука Євгена Юрійовича (м.Житомир)

про стягнення 474575,70грн,

з перервою в судовому засіданні з 28.03.2023 до 08.05.2023 згідно із ст.216 ГПК України.

Житомирська міська рада звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом до ФОП Яремчука Є.Ю. про стягнення збитків у розмірі 474575,70грн за період з 07.11.2017 по 30.10.2019 за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач використовував земельну ділянку площею 0,0920га для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ та іншого історико-культурного призначення без оформленого відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речового права (оренди) земельної ділянки, що позбавило Житомирську міську раду права на отримання доходу у вигляді орендної плати за землю, який вона могла б отримати, якби її право не було порушено.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.03.2022.

Розгляд справи у підготовчому провадженні неодноразово відкладався.

У відзиві на позовну заяву від 02.06.2022 представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що лист Міськрайонного управління у Житомирському районі міста Житомира ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 18.06.2021, у якому зазначено орієнтовну нормативну грошову оцінку земельної ділянки з цільовим призначенням 03.09 для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ, не є належним та допустимим доказом і не може бути основою для визначення розміру орендної плати. При розрахунку нормативно-грошової вартості земельної ділянки застосовано значення Км2 у розмірі 3,492 замість максимально допустимого 0,306, як це встановлено рішенням Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Житомира та введення в дію нових розмірів плати за земельні ділянки у м.Житомирі". Також просить врахувати, що позивач звернувся з позовом щодо стягнення безпідставно збережених коштів за період з 07.11.2017 по 10.02.2019 з пропуском строку позовної давності (а.с.66-68).

У відповіді на відзив Житомирська міська рада зазначила, що для обрахунку суми збитків комісія з визначення та відшкодування збитків діяла відповідно до чинного законодавства доручивши уповноваженому органу звернутися саме до Міськрайонного управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управляння Держгеокадастру у Житомирській області для отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0034 та цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування будівель кредино-фінансових установ" для подальшого обрахунку та визначення суми збитків. Також вказала, що відповідач був вчасно повідомлений про розгляд питання щодо визнання його винним у завданні збитків та про прийняте Житомирською міською радою рішення, яким затверджено акт з визначення збитків від 02.07.2021 №24, тому мав можливість оскаржувати дії виконавчих органів в судовому порядку, а не оспорювати спосіб нарахування збитків при розгляді даної справи (а.с.102-103).

09.08.2022 представником позивача подано додаткові пояснення по справі та самостійно здійснено розрахунок збитків із застосуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розрахованої відповідно до вимог чинного законодавства України (з урахуванням правильного коефіцієнта Км2 0,306 та в межах строку позовної давності) (а.с.106-107).

Ухвалою господарського суду від 09.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/130/22 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 27.12.2022 розпочато розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 27.12.2022 продовжено строк розгляду справи по суті, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; відкладено розгляд справи по суті на 30.01.2023.

30.01.2023 на виконання вимог ухвали суду від 27.12.2022 позивач надав письмове пояснення, у якому, зокрема, зазначив правильний період, за який розраховано збитки за безпідставно збережені кошти внаслідок порушення вимог земельного законодавства. Також звернув увагу, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.09.2021 №990 "Про затвердження актів про визначення розміру збитків, заподіяних Житомирській міській раді" в частині затвердження акту від 02.07.2020 №27 не оскаржено в судовому порядку, тому підлягає виконанню (а.с.136-137).

30.01.2023 представником відповідача подано додаткові пояснення, у яких, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду вказано, що разі незгоди з рішенням Виконкому про затвердження акта про визначення розміру збитків власнику землі та невиконання в добровільному порядку цього рішення, орган місцевого самоврядування має право звернутися до господарського суду з позовом про відшкодування збитків. Саме у такому випадку при вирішенні позову буде перевірена в судовому порядку правомірність визначення цим органом збитків власнику землі (а.с.140-141).

Ухвалою Господарського суду від 30.01.2023 постановлено перейти зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження у справі №906/130/22; залучено до участі у справі - спеціаліста Міськрайонного управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держеокадастру у Житомирській області для надання роз`яснень щодо нарахування нарахування збитків на підставі орієнтовної нормативно грошової оцінки земельної ділянки а також про причини неприйняття під час здійснення розрахунку рішення Житомирської міської ради №931 від10.06.2015, яким передбачено обмеження застосування коефіцієнту Км2 максимальним значенням 0,306; розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 28.02.2023.

28.02.2023 Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на виконання вимог ухвали суду від 30.01.2023 подано письмове пояснення №535/35-23, у якому серед іншого зазначено, що законодавчими та нормативно-правовими актами які регулюють проведення нормативної грошової оцінки земель не передбачено можливість встановлення або обмеження коефіцієнтів органами місцевого самоврядування після затвердження ними технічної документації, як результату оцінки земель. Значення коефіцієнтів Км2 не регулюється рішеннями міських рад, а встановлюється відповідно до технічної документації, яка розроблена та затверджена у встановленому законодавством порядку (а.с.152).

Ухвалою господарського суду від 28.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/130/22 до судового розгляду по суті на 28.03.2023.

У судовому засіданні 28.03.2023 оголошено перерву до 08.05.2023, відповідно до ч.2 ст.216 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 08.05.2023 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 07.11.2017 на праві приватної власності за ОСОБА_1 зареєстровано адмінбудинок з допоміжною будівлею загальною площею 1067,4кв.м. по вул.Михайлівська, 8/1 у місті Житомирі з реєстраційним номером майна 20, придбану за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 07.11.2017 за №799.

Вказаний об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,0920га, кадастровий номер :03:013:0034 (цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ), власником якої є територіальна громада м.Житомира в особі Житомирської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №298764059 (а.с.12-15).

Рішенням Житомирської міської ради від 31.10.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :03:013:0034, площею 0,0920га та змінено її цільове призначення з: "для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ" на "для іншого історико-культурного призначення" (а.с.78-79).

07.10.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зареєстровано за Яремчуком Є.Ю. право оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору оренди землі від 22.06.2020 №81.

02.04.2021 міською комісією з питань самоврядного контролю в галузі будівництва використання та охорони земель у м.Житомирі проведено перевірку дотримання вимог законодавства при використанні земель м.Житомира ФОП Яремчуком Є.Ю., розташованих по АДРЕСА_1 . За результатами перевірки складено протокол №1, з якого вбачається, що Яремчук Є.Ю. в період з 07.11.2017 по 09.07.2020 використовував земельну ділянку площею 0,0920га для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ та для іншого історико-культурного призначення без оформленого відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речового права (оренди) земельної ділянки, що позбавило Житомирську міську раду права на отримання доходу у вигляді орендної плати за землю, який вона могла б отримувати, якби її право не було порушене (а.с.33-36).

11.05.2021 повторно відбулось засідання комісії з визначення та відшкодування збитків, заподіяних Житомирській міській раді суб`єктом господарювання - Яремчуком Є.Ю., за результатами якого вирішено Департаменту містобудування та земельних відносин доручити звернутися до Міськрайонного управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області для отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0034 та цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ" для подальшого обрахунку та визначення суми збитків (а.с.37-39).

Листом від 18.06.2021 Міськрайонним управлінням у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надано інформацію щодо орієнтовної нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0034 та цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ", яка становить 3874446,01грн (а.с.26).

02.07.2021 на засіданні комісії по визначенню розмірів збитків заподіяних власникам землі та землекористувачам було прийнято рішення скласти акт з визначення збитків заподіяних позивачу та визначити розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, від використання земельних ділянок з порушенням вимог земельного, цивільного законодавства. ФОП Яремчуку Є.Ю. нараховуються збитки за період з 07.11.2017 по 30.10.2019 (з дати реєстрації нерухомого майна по дату затвердження проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки) та з 31.10.2019 по 09.07.2020 (після затвердження проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки до реєстрації прав оренди) (а.с.40-42).

Комісія визначила збитки (неодержаний доход), які заподіяні Житомирській міській раді внаслідок незаконного користування ФОП Яремчуком Є.Ю. земельною ділянкою за адресою: м.Житомир, вул.Михайлівська, 8/1 на загальну суму 474575,70грн, про що складно відповідний акт №27 від 02.07.2021 (а.с.21-23).

01.09.2021 Житомирська міська рада прийняла рішення №990, яким затвердила акт комісії про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, в тому числі ФОП Яремчуку Є.Ю. на суму 474575,70грн, та зобов`язала вказаний суб`єкт господарювання сплатити збитки, що визначені актом (а.с.27).

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує на той факт, що відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, у період з 07.11.2017 по 09.07.2020 належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою, орендні платежі за володіння та користування земельною ділянкою не сплачував. Відтак, позивач вважає, що відповідач зберіг без достатньої на те правової підстави кошти в розмірі 474575,70грн орендної плати за користування земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності.

На підставі викладеного, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 474575,70грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 0920га без правовстановлюючих документів, у вигляді орендної плати за землю.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 1 ст.1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з п."д" ч.1 ст.156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17; постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18; постанова КГС ВС від 27.02.2019 у справі № 913/661/17).

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав (без правовстановлюючих документів) земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п."е" ч.1 ст.141 ЗК України).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Відповідно до ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п."в" ч.1 ст.96 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно (постанова ВП ВС від 20.11.2018 №922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 №320/5877/17; постанова КГС ВС від 14.02.2019 №922/1019/18).

При укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави (постанова ВП ВС від 20.11.2018 №922/3412/17; постанова КГС ВС від 14.02.2019 №922/1019/18).

На момент укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель право оренди земельної ділянки у продавця ще не виникло (ст.125 ЗК України), а тому не могло перейти до покупця (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі №913/169/18).

В силу імперативних вимог ст. 125 ЗК України від однієї особи до іншої особи за правилами ст.120 цього Кодексу та ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі №913/169/18).

Відсутність у продавця будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, унеможливлює як перехід такого права оренди до покупця будівлі (відповідача) за правилами ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі", так і заміну сторони у зобов`язанні (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі №913/169/18).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (наведену правову позицію викладено у п. 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, а також в постанові КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (постанова ВП ВС від 20.11.2018 №922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 №320/5877/17).

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі №922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах №922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц і від 20.09.2018 у справі №925/230/17, а також в постанові КГС ВС від 28.02.2020 у справі №913/169/18).

Велика Палата Верховного Суду в п.90-94 постанови від 23.05.2018 №629/4628/16-ц зробила наступний правовий висновок щодо застосування норм права:

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч.1 ст.1212 ЦК України).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладено Великою Палатою Верховного Суду в п.63-65 постанови від 20.11.2018 №922/3412/17.

Аналогічну правову позицію також наведено у постановах Верховного Суду від 08.01.2019 у справі №916/2927/17, від 29.01.2019 у справі №922/536/18 та у справі №922/595/18.

Згідно з ч.1-4 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (п.п.14.1.147 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.72, 14.1.136 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону Укрїни "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ч.2 ст.20 та ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 21 Методики нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, зокрема, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо).

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.288.5.1 ст.288 ПК України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17, а також у постанові КГС ВС від 14.02.2019 у справі №922/1019/18).

Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (постанова ВП ВС від 23.05.2018 року у справі №629/4628/16-ц).

Згідно з актом з визначення збитків від 02.07.2021 №27, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.09.2021 №990, збитки у розмірі 474575,70грн визначено у наступний спосіб:

- нарахування збитків розпочато з 07.11.2017 (дата реєстрації нерухомого майна за відповідачем) та припинено 09.07.2020 (дата реєстрації права оренди);

- за 2017 рік нараховані збитки в розмірі 25029,24грн, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 3874446,01грн та з врахуванням 55 днів користування земельною ділянкою у 2017 році;

- за 2018 рік нараховані збитки в розмірі 232466,76грн, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 3874446,01грн та з врахуванням 365 днів користування земельною ділянкою у 2018році;

- за 2019 рік з 01.01.2019 до 30.10.2019 нараховані збитки в розмірі 192979,26грн, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 3874446,01грн та з врахуванням 303 днів користування земельною ділянкою (цільове призначення 03.09 для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ); з 31.10.2019 по 31.12.2019 нараховані збитки в розмірі 3937,96грн виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 774889,20грн та з врахуванням 62 днів користування земельною ділянкою (цільове призначення 08.03 для іншого історико-культурного призначення);

- за 2020 рік з 01.01.2020 по 09.07.2020 нараховані збитки в розмірі 10162,00грн, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 774889,20грн та з врахуванням 160 днів користування земельною ділянкою у 2020році (а.с.18-20).

Слід зазначити, що відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0034 (цільове призначення 03.09 для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ) Міськрайонним управлінням у Житомирському районі та м.Житомирі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області проігноровано положення п.4 рішення Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Житомира та введення в дію нових розмірів плати за земельні ділянки у м.Житомир", що призвело до суттєвого збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка була в подальшому застосована позивачем при визначенні розміру збитків за період з 07.11.2017 по 30.10.2019.

Надаючи оцінку правомірності визначення розміру збитків власнику землі згідно з актом з визначення збитків від 02.07.2021 №27, суд дійшов висновку, що розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки, площею 0,0920 кв.м. за адресою: м.Житомир, вул.Михайлівська, 8/1, кадастровий номер :03:013:0034 (цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ) здійснено невірно з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на 47 сесії 6 скликання Житомирської міської ради 10.06.2015 прийнято рішення №931 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Житомира та введення в дію нових розмірів плати за земельні ділянки у м.Житомир" (а.с.69).

Згідно з п.1 та п.2 рішення Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м.Житомира та середню базову вартість одного квадратного метра земель у місті Житомирі 249,80грн.

Пунктом 3 введено в дію нові розміри плати за землю для всіх суб`єктів господарювання та громадян з 01.01.2016.

Відповідно до п.4 рішення Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015 умовою введення в дію нових розмірів плати за землю є обмеження значення коефіцієнтів, які застосовуються при розрахунку визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок в м.Житомирі, а саме:

- обмежено застосування коефіцієнту Км2 максимальним значенням 0,306;

- обмежено застосування загального коефіцієнту Км3, що є добутком значень локальних факторів, у діапазоні від 0,5 до 1, при цьому "1" - це максимальне значення коефіцієнту, яке може застосовуватися при розрахунку визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок м. Житомира.

У п.6 рішення Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015 зазначено, що користувачам та власникам земельних ділянок, незалежно від форм власності та підпорядкування необхідно отримати витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Житомира для перерахунку розміру плати за землю та при подачі усіх видів звітності застосовувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розмір якої визначений з 01.01.2016.

Пунктом 10 рішення Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015 покладено обов`язок на управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області забезпечити оформлення та видачу витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Житомира користувачам або власникам земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою обрахунку та визначення розміру збитків, позивач звернувся до Міськрайонного управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відповідача із відповідною заявою, у якій просив надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0034 та цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ".

Враховуючи, що на момент звернення позивача до відповідного органу відбулась зміна цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0034 з "для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ" на "для іншого історико-культурного призначення", Міськрайонне управління у Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надало інформацію щодо орієнтовної нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0034 та цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ", яка становить 3874446,01грн.

З огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі (п. 7.28 постанови Великої Палати ВС від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20).

Відповідно до додаткових пояснень від 28.02.2023 №535/35-23, які надані Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером :03:013:0034 "для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ", застосовано значення коефіцієнта Км2 у розмірі 3,492; сукупний коефіцієнт Км3 у розмірі 1,018; Коефіцієнт індексації грошової оцінки 1,249 х 1,433 х 1,06=1,897 (а.с.152).

Механізм визначення нормативної грошової оцінки земель врегульований Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України та продовольства України від 25.11.2016 №489.

Згідно з п.1.3 Порядку №489 інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності.

Відповідно до Розділу ІІ "Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів" Порядку №489 передбачено, що Коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки (Км), обумовлюється трьома групами рентоутворювальних факторів регіонального, зонального та локального характеру і обчислюється за формулою: Км = Км1 х Км2 х Км3, де Км1 - регіональний коефіцієнт, який характеризує залежність рентного доходу від місцеположення населеного пункту у загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва і розселення;

Км2 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони);

Км3 - локальний коефіцієнт, який враховує місце розташування земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони.

Отже, суд зазначає, що при визначенні нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки, розташованої в межах населеного пункту, враховуються, окрім інших, відповідні показники коефіцієнту Км2 (коефіцієнт, який характеризує зональні фактори місцеположення земельної ділянки в межах населених пунктів) та коефіцієнту Км3 (коефіцієнт, який характеризує локальні фактори місцеположення земельної ділянки за територіально-планувальними, інженерно-геологічними, історико-культурними, природно-ландшафтними, санітарно-гігієнічними умовами та рівнем облаштування території).

При цьому, таблиця 1.6 до вказаного Порядку містить граничні (максимальні і мінімальні) значення коефіцієнтів, які враховують ступінь містобудівної цінності території в межах населених пунктів (Км2). В даній таблиці прямо зазначено, що для населених пунктів з чисельністю населення від 250 до 500 (тис. чол.), до яких загальновідомо відноситься місто Житомир, максимальні значення коефіцієнту Км2 визначено в межах 3,0 - 3,5, а мінімальне значення цього ж коефіцієнту Км2 визначено 0,30.

Як зазначено вище, рішенням Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015 при розрахунку нормативної грошової оцінки земельних ділянок в м.Житомирі обмежено застосування коефіцієнту Км2 максимальним значенням 0,306 (підпункт 4.1 пункту), однак при визначенні орієнтовної нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :03:013:0034 (цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ), не враховано обмеження застосування коефіцієнта Км2 та Км3, встановлене п.4 рішення Житомирської міської ради №931 від 10.06.2015.

За вказаних обставин суд вважає за необхідне самостійно здійснити розрахунок збитків за період з 07.11.2017 по 30.10.2019 із застосуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :03:013:0034 (цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ) з урахуванням правильного коефіцієнта Км2 0,306.

Згідно розрахунку, здійсненого судом відповідно до Порядку №489, розмір збитків заподіяних ФОП Яремчуком Є.Ю. за період з 07.11.2017 по 30.10.2019 внаслідок використання земельної ділянки площею 0,0920га кадастровий номер :03:013:0034 (цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ) без правовстановлюючих документів складає 35112,40грн:

- за 2017 рік нараховані збитки в розмірі 1534,79грн виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 339513,31грн, яка обрахована наступним чином: пл. зем. ділянки 920 Х середня (базова) вартість земель нас.п. 249,80 Хкоефіцієнт Км2 0,306 Х сукупний коефіцієнт Км3 1,018 Х коефіцієнт Кф 2,5 Х коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки 1,897, визначена річна орендна плата в розмірі 10185,40грн та з врахуванням 55 днів користування земельною ділянкою у 2017 році;

- за 2018 рік нараховані збитки в розмірі 10185,40грн виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 339513,31грн, визначена річна орендна плата в розмірі 10185,40грн та з врахуванням 365 днів користування земельною ділянкою у 2018році;

- за 2019 рік з 01.01.2019 до 30.10.2019 нараховані збитки в розмірі 8455,28грн виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 339513,31грн, визначена річна орендна плата в розмірі 10185,40грн та з врахуванням з врахуванням 303 днів користування земельною ділянкою (до зміни цільового призначення);

- за 2019 рік з 31.10.2019 по 31.12.2019 нараховані збитки в розмірі 3948,75грн виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 774889,20грн, визначена річна орендна плата в розмірі 23246,68грн та з врахуванням 62 днів користування земельною ділянкою (цільове призначення 08.03 для іншого історико-культурного призначення);

- за 2020 рік з 01.01.2020 по 21.06.2020 нараховані збитки в розмірі 10988,18грн виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 774889,20грн, визначена річна орендна плата в розмірі 23246,68грн та з врахуванням 173 днів користування земельною ділянкою у 2020році

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, як власника об`єктів нерухомого майна, безпідставно збережених коштів у розмірі 439463,30грн (474575,70грн-35112,40грн) за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав, на якій ці об`єкти розташовані заявлені необґрунтовано та задоволенню не підлягають.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.09.2021 №990 "Про затвердження актів про визначення розміру збитків, заподіяних Житомирській міській раді" в частині затвердження акту від 02.07.2020 №27 відповідачем в судовому порядку оскаржено не було та є чинним, а тому підлягає виконанню.

Згідно правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду в п.39 постанові від 11.09.2019 у справі №826/1773/18 за позовом ПП "Легатто" до Виконавчого комітету Охтирської міської ради про визнання протиправним і скасувати рішення відповідача від 20 грудня 2017 року №201 в частині затвердження акта з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 15 листопада 2017 року №02/09/17, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету міської ради про затвердження акта з визначення й відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам не підлягають судовому розгляду, як адміністративному так і в господарському судочинстві.

Крім того, такий правовий висновок зроблений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а, від 23.01.2019 у справі №750/10172/17 та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 відповідно до якого, вимоги про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету про затвердження акта щодо визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а також розміру таких збитків, завданих внаслідок користування земельною ділянкою не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у разі невиконання в добровільному порядку рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.09.2021 № 990 "Про затвердження актів про визначення розміру збитків, заподіяних Житомирській міській раді" орган місцевого самоврядування скористався своїм правом звернення до господарського суду з позовом про відшкодування збитків, і саме під час розгляду даної справи судом надано оцінку щодо правомірності визначення збитків власнику землі згідно рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради.

Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення безпідставно збережених коштів за період з 07.11.2017 по 10.02.2019 суд зазначає наступне.

Положеннями частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 на усій території України установлено карантин, із запровадженням відповідних заборонюючих та обмежувальних карантинних заходів, який відповідними постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався.

Наразі постановою Кабінету Міністрів України №1423 від 23.12.2022 карантин на території України продовжено до 30.04.2023.

Згідно з пунктом 5 розділу І Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Враховуючи те, що закінчення строку позовної давності щодо заявлених у даній справі позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 07.11.2017 по 10.02.2019 припало на період дії карантину, тому суд такі вимоги вважає такими, що заявлені в межах строку позовної давності, оскільки такий строк продовжено відповідно до закону.

Доводи відповідача, наведені у відзиві, не спростовують висновків, яких дійшов суд у даній справі, та спростовуються наведеними вище та встановленими судом обставинами. Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, суд повинен враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Суд встановив, що відповідач як власник об`єкта нерухомого майна, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений у період з 07.11.2017 по 21.06.2020 за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування цією земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату. Отже, відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково на суму 35112,40грн. Суд відмовляє в позові в частині стягнення 439463,30грн безпідставно збережених коштів.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яремчука Євгена Юрійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

на користь Житомирської міської ради (майдан ім.С.П.Корольова, 4/2, м.Житомир, 10014, )

- 35112,40грн безпідставно збережених коштів;

- 526,69грн судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 439463,30грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 22.05.23

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- у справу;

2,3- сторонам