ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"27" квітня 2023 р. м. Ужгород Справа №907/710/22

За позовом Берегівської міської ради Закарпатської області, м. Берегове Закарпатської області

до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), м. Ужгород Закарпатської області

з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного підприємства Дослідне господарство Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Велика Бакта Берегівського району Закарпатської області

про зняття арешту з нерухомого майна,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

Третьої особи не з`явилася

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Берегівською міською радою Закарпатської області, м. Берегове Закарпатської області заявлено позов до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), м. Ужгород Закарпатської області про зняття арешту з нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.10.2022 відкрито провадження у справі №907/710/22 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.11.2022. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву у порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів з дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів з дня одержання копії відзиву.

Ухвалами суду від 22.11.2022, 26.01.2023 та 22.02.2023 підготовчі засідання у справі відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 26.01.2023 до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -Державне підприємство Дослідне господарство Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Велика Бакта Берегівського району Закарпатської області.

Ухвалою суду від 22.03.2023 закрито підготовче провадження у справі №907/710/22 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 27.04.2023.

Позивач, відповідач та третя особа, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 22.03.2023 явка учасників справи в судове засідання 27.04.2023 судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача, відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до рішення Берегівської міської ради №10 від 14.12.2020 Про утворення старостинських округів Берегівської міської територіальної громади було утворено Чомський старостинський округ із центром у с. Чома, до складу якого входить територія с. Чома; водночас згідно із рішенням Берегівської міської ради №35 від 14.12.2020 Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Берегівської міської ради розпочато процедуру реорганізації Чомської сільської ради шляхом її приєднання до правонаступника Берегівської міської ради.

Позивач зазначає, що 24.05.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис №011001391 щодо прийняття рішення про припинення Чомської сільської ради в результаті реорганізації.

За твердженням позивача, при проведенні інвентаризації об`єктів нерухомого майна виникла необхідність перереєстрації об`єктів нерухомого майна за Берегівською міською територіальною громадою. Так, позивач вказує, що рішенням Чомської сільської ради №117 від 11.10.2012 було прийнято на баланс сільської ради будівлю будинку культури за адресою: с. Чома, вул. Петефі, 49, яку в подальшому, 03.03.2015 зареєстровано за Чомською сільською радою та видано останній свідоцтво про право власності на неї.

Водночас позивач звертає увагу, що при проведенні відповідних реєстраційних дій посадовими особами Берегівської міської ради було встановлено, що на спірний об`єкт нерухомості встановлено обтяження у вигляді арешту, при цьому, обтяжувачем виступав підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області.

За твердженням позивача, арешт на спірне нерухоме майно накладено в межах виконавчого провадження №15108372, сторонами якого були стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю Агро Лан та боржник Державне підприємство Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва; водночас на момент накладення арешту власником спірного об`єкта нерухомості була держава в особі боржника. При цьому, станом на момент звернення з позовом до суду Державне підприємство Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва не є власником спірного об`єкта нерухомості.

Позивач звертає увагу на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження №8961196, а саме, арешт нерухомого майна, внесений на підставі постанови, виданої 04.11.2009 підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області, що, у свою чергу, унеможливлює розпорядження власником Берегівською міською радою вказаним майном.

За твердженням позивача, 06.07.2022 він звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту із об`єкта нерухомості сільського будинку культури в с. Чома, вул. Петефі, 49, у відповідь на яку орган ДВС повідомив, що відомості про винесення постанови про арешт майна боржника Державного підприємство Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні.

Наведені обставини в їх сукупності зумовили підстави для звернення позивача до суду з вимогою про зняття арешту зі спірного об`єкта нерухомості у примусовому порядку.

ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА ТА ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду впродовж розгляду даної справи жодного разу не з`явився. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано до його електронного кабінету у підсистемі Електронний суд), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача письмових пояснень по суті позову не подала, на виклик суду впродовж розгляду даної справи жодного разу не з`явилася.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Як вбачається із наявного в матеріалах справи рішення 2 сесії VIII скликання Берегівської міської ради №10 від 14.12.2020 Про утворення старостинських округів Берегівської міської територіальної громади, з метою забезпечення представництва інтересів жителів населених пунктів сформованої Берегівської міської територіальної громади, відповідно до розпорядження Кабінету Міністірів України №572-р від 13.05.2020 Про затвердження перспективного плану формування територій громад 3акарпатської області, враховуючи постанову Верховної Ради України Про утворення та ліквідацію районів від 17.07.2020 №807, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 26, частиною 1 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Берегівська міська рада (позивач у справі) вирішила утворити на території Берегівської міської територіальної громади 14 старостинських округів, серед яких, зокрема, Чомський старостинський округ із центром у селі Чома, до складу якого входить територія села Чома.

Підпунктом 2.14. пункту 2 рішення 2 сесії VIII скликання Берегівської міської ради №10 від 14.12.2020 Про утворення старостинських округів Берегівської міської територіальної громади, у свою чергу, визначено, що за адресою: с. Чома, вул. Петефі, 49 знаходиться адміністративна будівля робоче місце старости Чомського старостинського округу.

Водночас відповідно до рішення 2 сесії VIII скликання Берегівської міської ради №35 від 14.12.2020 Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Берегівської міської ради розпочато процедуру реорганізації Чомської сільської ради шляхом приєднання до Берегівської міської ради; встановлено, що Берегівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків, зокрема, Чомської сільської ради. Вказаним рішенням також передбачене наступне утворення комісій з реорганізації сільських рад, на які покладено обов`язок вжити заходів, зокрема, щодо повної інвентаризації майна, активів та зобов`язань, управлінських, бухгалтерських та інших документів відповідних сільських рад, забезпечення передачі майна, активів та зобов`язань відповідної сільської ради Берегівській міській раді та її виконавчим органам згідно затвердженого передавального акту тощо.

Із наявного в матеріалах справи рішення 26 сесії VI скликання Чомської сільської ради Берегівського району Закарпатської області №117 від 11.10.2012 Про прийняття на баланс сільської ради основних засобів вбачається, що відповідно до складеного акту прийому передачі від 10.10.2012, наказу Державного підприємства ДГЗІ АПВ НААІНУ від 06.07.2012 №1-О/З, постанови президії Української академії аграрних наук від 24.11.2011 №323, керуючись ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сесія Чомської сільської ради вирішила, зокрема, прийняти на баланс сільської ради в комунальну власність основні засоби будівлі сільського будинку культури с. Чома, згідно складеного акту приймання передачі від 10.10.2012, відновна вартість 1 551 582 грн, знос 652 724 грн, залишкова вартість 899 358 грн.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером 34577609 від 05.03.2015, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер: 34579025; дата, час формування: 05.03.2015 17:00:51) право комунальної власності на сільський будинок культури с. Чома, загальною площею 2450,6 кв.м., за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Чома, вул. Петефі, будинок 49 зареєстровано за Чомською сільською радою.

Водночас у вищевказаному витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2015 також міститься інформація про зареєстроване 05.11.2009 державним реєстратором Реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області Пир`євою В.М. обтяження №8961196 у вигляді арешту спірного нерухомого майна, накладеного на підставі постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області б/н від 04.11.2009, на боржника державу в особі ДП Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва.

Аналогічні відомості містяться і в долученій позивачем до матеріалів справи інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №309932336 від 15.09.2022.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач, як правонаступник усього майна, прав та обов`язків Чомської сільської ради, з метою наступної перереєстрації права власності на спірне нерухоме майно сільський будинок культури с. Чома, загальною площею 2450,6 кв.м., за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Чома, вул. Петефі, будинок 49, звернувся до відповідача із заявою №03-17/376 від 06.07.2022, в якій, покликаючись на порушення органом ДВС при винесенні постанови від 04.11.2009 встановленого законом мораторію на застосування примусової реалізації майна державних підприємств, просив зняти арешт із нерухомого майна сільського будинку культури в с. Чома, вул. Петефі, 49 (реєстраційний номер обтяження: 9217057 від 05.11.2009).

У відповідь на вказану заяву орган ДВС повідомив позивача про те, що на його виконанні перебувало виконавче провадження №15108372 із примусового виконання наказу №15/22, виданого 26.05.2009 Господарським судом Закарпатської області про стягнення з ДП Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва на користь ТОВ Агро Лан суми 9760 грн, а також суми 102 грн на відшкодування витрат по сплаті державного мита та 118 грн на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

05.10.2009 державним виконавцем, керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26.06.2013 державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 1999 року), а саме, наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення), було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Водночас відповідачем у означеному листі також зазначено про відсутність у автоматизованій системі виконавчих проваджень відомостей про винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника ДП Дослідне господарство Закарпатського інституту агропромислового виробництва.

Покликаючись на відмову органу ДВС скасувати накладене на спірний об`єкт нерухомості обтяження у добровільному порядку, позивач, вважаючи порушеним своє право на розпорядження останнім, звернувся до суду з даним позовом, яким просить зняти арешт із нерухомого майна сільського будинку культури в с. Чома, вул. Петефі, 49 (реєстраційний номер обтяження: 9217057 від 05.11.2009).

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1 та 6 ст. 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За приписами ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України Про виконавче провадження арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Законом України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду) передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина 1 статті 59 цього Закону).

Відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У пункті 55 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №5015/3683/11 викладено висновок про те, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц).

Приписами ч. 1, 2, 3, 4 ст. 48 ГПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Вирішення питання щодо заміни належного відповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/20154/16). Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ГПК України. Крім того, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 11.09.2019 у справі №910/7122/17, від 26.11.2019 у справі №905/386/18, постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №921/273/20, від 13.07.2022 у справі №904/7323/21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі №905/386/18 зауважила, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Такі справи підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 4 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

З наведеного випливає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/7122/17).

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі №761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Належними сторонами у судовому процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. Належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, належними сторонами будуть ті особи, які є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У даній справі позивачем пред`явлено позовні вимоги до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), який не є ані боржником у виконавчому провадженні №15108372, ані особою, в інтересах якої накладено арешт, отже, останній є неналежним відповідачем у справі.

При цьому, лише за наявності належних відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вирішувати питання їх по суті, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Водночас суд звертає увагу на те, що вирішити питання про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №200/8461/15-ц, від 03.05.2022 у справі №711/3591/21, від 27.01.2023 у справі №343/565/21).

Згідно із ч. 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Тобто будь-яка особа, яка вважає своє право (інтерес) порушеним, невизнаним чи оспорюваним, має право звернутися до суду та набуває процесуального статусу позивача у відповідній справі після відкриття судом провадження у ній. Недоведеність права вимоги особи, яка вважає своє право порушеним, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов у даній справі подано до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач доказів на підтвердження наведених ним обставин та обґрунтувань суду не надав. Аргументи позивача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 130, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 29.05.2023.

Суддя Пригара Л.І.