ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/781/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Ільченко А.П. - адвокат, довіреність № 101 від 13.01.2022 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів),

від відповідача за первісним позовом: Мироновська А.О. - адвокат, ордер серії АА №1234317 від 27.10.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

до Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області

про стягнення 144126,76 грн.

та за зустрічним позовом Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

про визнання недійсною додаткової угоди № 4 до договору № 1 від 03.01.20

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 144126,76 грн. заборгованості за поставлений природний газ згідно договору № 1 від 03.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не оплатив природній газ, поставлений за період з 01.02.2021 до 28.02.2021 згідно договору №1 постачання природного газу від 03.01.2020. Також позивач зазначив, що відповідач не підписав акт № УГР 00000494 прийому-передачі природного газу від 28.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання.

02.11.2022 до суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив, відповідно до якого не визнає позовні вимоги.

Також 02.11.2022 від відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої Миропільська селищна рада просить визнати недійсною додаткову угоду № 4 до договору № 1 від 03.01.2020.

11.11.2022 на електронну пошиту суду, а в послідуючому 17.11.2022 поштовим зв`язком до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого позивач за первісним позовом просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Вважав доведеним факт відмови позивачем оплачувати вартість поставленого газу за тарифом, узгодженим додатковою угодою № 4 від 29.12.2021.

Ухвалою суду від 08.12.2022 Прийняти зустрічний позов Миропільською селищної ради Житомирського району Житомирської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" про визнання недійсною додаткової угоди № 4 до договору № 1 від 03.01.2020 для спільного розгляду з первісним позовом.

09.12.2022 до суду від позивача за первісним позовом надійшла заява про розподіл витрат на отримання професійної правничої допомоги, відповідно до якої позивач просить стягнути з Миропільською селищної ради 16250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

19.12.2022 до суду від відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого Миропільська селищна рада наголошувала на тому, що додаткова угода № 4, як підстава стягнення коштів в силу приписів ч. 1 ст. 236 ЦК України є недійсною з моменту укладення і не породжує правових наслідків.

19.12.2022 до суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якого просив відмовити в стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі є необґрунтованими, непропорційними та неспівмірними з попередньо заявленою сумою судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.01.2023 зарито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

27.01.2023 до суду від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення.

14.02.2023 відповідач за первісним позовом в клопотанні повідомив суд, що 06.02.2023 Північний апеляційний господарський суд у справі № 910/4324/22 ухвали постанову, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2022 у справі №910/4324/22 залишено без задоволення; рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2022 у справі №910/4324/22 залишено без змін; судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".

Дані судові рішення відповідач вважав такими, що носять преюдиційний характер.

13.03.2023 до суду від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення, в яких останній звертав увагу на те, що станом на 19.04.2020 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачала, що обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного палива, газу та електричної енергії.

14.03.2023 до суду від Миропільської селищної ради надійшли пояснення з урахуванням рішення суду у справі № 910/4324/22 та додаткових пояснень позивача за первісним позовом від 13.03.2023 (а.с. 173).

Представник позивача в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав, просив задовольнити, в задоволенні зустрічного - відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково в сумі 63302,18 грн., при вирішенні зустрічного позову покладався на розсуд суду та просив відмовити в клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2020 між Миропільською селищною радою (споживач/відповідач) та ТОВ "Укр Газ Ресурс" (постачальник/позивач) укладено договір №1 на постачання природного газу на суму 662080,00 грн., відповідно до умов якого постачальник зобов`язується забезпечувати поставку природного газу споживачу для його власних потреб, а споживач зобов`язується приймати природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 2.1. договору, поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання у 2020 році, виходячи із помісячного обсягу, всього у кількості 120 тис.куб.м.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 5184,00 грн., з урахуванням ПДВ. Загальна вартість всього обсягу поставки складає 622080,00 грн. з ПДВ з урахуванням ПДВ 103680 грн.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що істотні умови договору не можуть здійснюватися після його підписання, крім випадків, передбачених ст. 36 ЗУ "Про публічні закупівлі".

Пунктом 4.5. договору визначено, що зміна ціни за 1000 куб.м, природного газу в сторону збільшення або в сторону зменшення без зміни кількості (обсягу) та якості товару не частіше одного разу на місяць в залежності від реальних змін ціни на ринку.

Також, згідно з п. 10.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020, а в частині виконаних зобов`язань - до повного його виконання.

Відповідно до п. 10.1.1. умови договору про закупівлю не відрізняються від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлі не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

У подальшому, 18.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду № 1 до договору № 1 від 03.01.2020, згідно умов якої п. 4.1. договору викладено у наступній редакції: "Ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 5702,4 грн., з урахуванням ПДВ."

Також, 18.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду № 2 до договору № 1 від 03.01.2020, згідно умов якої п. 4.1. договору викладено у наступній редакції: "Ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 6272,64 грн., з урахуванням ПДВ."

Крім того, 18.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду № 3 до договору № 1 від 03.01.2020, згідно умов якої п. 4.1. договору викладено у наступній редакції: «Ціна на природний газ у 2020 році за 1000 куб.м, спожитого газу, з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи, що складає 6899,90 грн., з урахуванням ПДВ."

29.12.2020 між замовником та постачальником укладено додаткову угоду № 4 до договору № 1 від 03.01.2020, згідно умов сторони прийшли згоди продовжити строк дії договору для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі; визначити вартість природного газу з 01.01.2021 в сумі 7500,00 грн. за 1000 куб.м з врахуванням ПДВ та вартістю замовлення потужності.

Додатковою угодою № 5 від 29.01.2021 сторони погодили, що дія договору є продовженою на початок наступного 2021 року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі: сума пролонгованого договору на 2021 рік складає - 124416,00 грн. з ПДВ. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє з 01.01.2021 до 31.03.2021.

Як зазначив позивач, відповідачем не оплатив природній газ, поставлений за період з 01.02.2021 до 28.02.2021 згідно договору №1 постачання природного газу від 03.01.2020, в результаті чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 144126,76 грн.

21.02.2022 позивач за вих. № 35 скерував відповідачу претензію з вимогою сплатити наявну заборгованість. До претензії позивачем додано акт № УГР0000494 від 28.02.2021, рахунок на оплату № 566 від 28.02.2021.

Листом від 02.06.2022 за вих. № 499 відповідач повідомив позивача, що додаткові угоди №1, 2, 3 від 18.12.2020 є нікчемними, тому вартість поставленого згідно таких угод газу є нижчою, тому відповідач вносив оплату в більшому розмірі, ніж потрібно. Отже, просив зарахувати наявну переплату в рахунок заборгованості, а залишок боргу зобов`язувався сплатити.

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 144126,76 грн. заборгованості за поставлений природний газ згідно договору 3 1 від 03.01.2020.

А відповідач, в свою чергу, звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 4 до договору № 1 від 03.01.2020.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 632, 638 Цивільного кодексу України ціна є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 1 Закону "Про публічні закупівлі" (Закон) (в редакції, що діяла станом на дату укладення договору №1) договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 36 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону).

Пунктом 7 частини 2 статті 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Як встановлено судом в межах справи № 910/4324/22 Миропільська селищна рада та позивач дійшли згоди підписати додаткові угоди № 1, 2, 3 від 18.12.2020 про збільшення ціни на газ, внаслідок чого вартість 1000 куб. м газу збільшилася для позивача на 33%, а обсяг поставки зменшився на 32%.

За результатом розгляду справи № 910/4324/22 Господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 06.09.2022, яким встановлено, що додаткові угоди № 1, 2, 3 від 18.12.2020 є нікчемними, оскільки при їх укладенні порушено вимоги ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі". Дане рішення залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023.

Також слід зазначити, що в послідуючому, а саме: 29.12.2020 сторони уклали додаткову угоду №4, якою погодили вартість природного газу з 01.01.2021 в сумі 7500,00 грн. за 1000 куб. м з 01.01.2021 до 31.03.2021.

Проаналізувавши вищенаведене, суд відзначає, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує особі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Таким чином, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін. У п. 10.2 договору № 1 передбачено, що усі зміни до договору оформлюються письмово та підписуються повноважними особами сторін.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Проте, в даному випадку з урахуванням встановлення факту нікчемності (недійсності відповідно до закону) підписаних сторонами у справі додаткових угод № 1, 2, 3 від 18.12.2020, підписання додаткової угоди №4 від 29.12.2020, як наслідок мало збільшення ціни 1000 куб. м природного газу від початкової (5184,00 грн.) на майже 45% (7500,00 грн.), у зв`язку з чим істотно зменшився обсяг газу, що мав бути поставлений відповідачу.

Таким чином, держава втратила можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, та була змушена оплачувати газ за ціною, на 45% вище аніж встановлена договором, укладеним внаслідок відкритих торгів.

Так, ст. 652 ЦК передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Відповідно до ст. 5 Закону "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Змістом діяльності з проведення публічних закупівель законодавцем визначено проведення відбору переможця процедури закупівель за основним критерієм ціна. Ціна послуги, товару має визначальне значення, а її необґрунтоване збільшення є прямим порушенням вимог законодавства та спробою уникнути наслідків публічного аукціону. Приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на газ повністю нівелює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону "Про публічні закупівлі".

Враховуючи наведене, дії сторін договору з підвищення ціни за товар шляхом укладення ряду додаткових угод суперечить меті Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

Згідно зі ст. 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За наведених обставин та з урахуванням наведених вище положень, суд дійшов висновку, що додаткова угода № 4 від 29.12.2020 до договору № 1 від 03.01.2020 є нікчемною. Нікчемність цих додаткових угод (недійсність відповідно до закону) не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором №1 від 03.01.2020, тобто, зобов`язання є договірними.

Проте, як зазначалося раніше, відповідач в зустрічному позові просив суд визнати додаткову угоду № 4 від 29.12.2020 до договору № 1 від 03.01.2020 недійсною.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.

З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Щодо первісного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, виходячи з того, що ціна 1000 куб. м становила 5184,00 грн. відповідно до договору №1 від 03.01.2020, вартість поставленого природного газу, поставленого в лютому 2021 року становить - 99620,93 грн.

Разом з тим, судом прийнято до уваги те, що станом на 01.02.2021 переплата за поставлений природний газ становила - 82323,75 грн.

Проте, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2022 у справі № 910/4324/22 з позивача стягнуто на користь відповідача 45914,87 грн.

Тобто сума переплати зменшилась до 36318,75 грн., і саме з урахуванням даної суми переплати кінцева сума заборгованості за поставлений в лютому 2021 року природний газ становить 63302,18 грн. (99620,93 грн. - 36318,75 грн.).

Отже, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню в сумі 63302,18 грн., в задоволенні вимог щодо стягнення 80824,58 грн. заборгованості суд відмовляє.

Стосовно зауважень відповідача, що на момент виконання договору діяла редакція Закону України "Про публічні закупівлі" від 19.04.2020, у відповідності до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" строки зміни ціни в даному випадку не застосовуються, оскільки мова йде про договір постачання природного газу.

20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" від 19.09.2019 № 114-ІХ (далі нова редакція Закону).

Згідно з Розділом Х "Прикінцеві та перехідні положення" нової редакції Закону цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня його опублікування, тобто з 19.04.2020, а розділ VІ - через 12 місяців з дня його опублікування, тобто з 19.10.2020.

Щодо завершення процедур закупівель, розпочатих до введення в дію нової редакції Закону та виконання укладених договорів, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" нової редакції Закону процедури закупівель товарів, робіт і послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону.

Разом з тим пунктом 6 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" нової редакції Закону передбачено, що договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

У свою чергу, статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.99 N 1-рп/99 надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або в іншому нормативно-правовому акті.

Ураховуючи, що така вказівка у новій редакції Закону, на яку посилається відповідач відсутня, його дія не поширюється на правовідносини суб`єктів, які виникли до введення в дію нової редакції закону.

Таким чином, процедури закупівель, що були розпочаті до 19.04.2020, замовники мають проводити згідно з вимогами Закону 922-VIII, а після 19.04.2020 - відповідно до вимог нової редакції Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги в частині стягнення 63302,18 грн. - основного боргу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині первісного позову суд відмовляє. А також відмовляє і в задоволенні зустрічного позову.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Щодо заяви про розподіл витрат на отримання правничої допомоги у справі № 906/781/22, суд зазначає слідуюче.

Позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 16250,00 грн.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

В матеріалах справи міститься витяг з сайту Національної асоціації адвокатів України, підтверджуючий право на зайняття адвокатською діяльністю Ільченко А.П.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

31.01.2022 між позивачем та Адвокатським бюро "Ільченко і партнери" укладено додаткову угоду № 68 (а.с. 124-125), за умовами якої адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у господарському провадженні по стягненню з Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області заборгованості за договором № 1 від 03.01.2020.

Сторони узгодили гонорар в розмірі 2500 грн. за одну годину (п. 2.1 додаткової угоди № 68).

06.12.2022 позивач та Адвокатське бюро „Ільченко та партнери" підписали акт №68 про прийняття-передачу послуг правничої допомоги на загальну суму 16250,00 грн. на виконання додаткової угоди № 68 від 31.01.2022.

На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи надано довіреність від 13.01.2022 на Ільченко А.П. (а.с. 77), витяг з сайту Національної асоціації адвокатів України (а.с. 80).

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).

Разом з тим, суд зауважує, що первісні позовні вимоги задоволені частково.

Також суд звертає увагу, що положеннями ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати (в т. ч. на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проаналізувавши вищевикладене, суд покладає витрати по оплаті професійної правничої допомоги на Миропільську селищну раду в сумі 7131,19 грн. (пропорційно задоволених первісних позовних вимог).

Також суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області (13033, Житомирська область, Житомирський район, смт. Миропіль, вул. Центральна, 38, ід. код 04345204)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 25Б офіс 5, ід. код 41427817) 63302,18 грн. основного боргу; 7131,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1089,68 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.05.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2- ТОВ "Укр Газ Ресурс" на адресу: 04070, місто Київ, вул. Сагайдачного Петра, будинок 25 Б офіс 5 (реком. з повід.)

+ на ел. пошту:

3 - Миропільській селищній раді Житомирського району Житомирської області (рек. з повід.)

+ на ел. пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2