ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 Справа № 914/1170/23

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Дрогобицької районної ради, Львівська обл., м. Дрогобич
про:стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, 3% річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Шевчук О.О.
Представники сторін:
від позивача:Пронюк В.Я. адвокат;
від відповідача:Андріїв М.М. представник.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до Дрогобицької районної ради про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, 3% річних.

Ухвалою від 18.04.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначив на 08.05.2023.

Ухвалою від 03.05.2023 суд задовольнив заяву ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 08.05.2023 оголошувалась перерва до 29.05.2023, призначене на вказану дату засідання ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 29.05.2023 представник позивача взяв участь у режимі відеоконференції, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 29.05.2023 з`явився, подав у судовому засіданні заяву щодо укладення мирової угоди.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України та визначене постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

У зв`язку із відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 року автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії», тобто позивача.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача та віднесення газу, спожитого ним, до портфеля ТОВ «ГК «Нафтогаз України» підтверджується листом оператора ГТС від 27.09.2022 №ТОВВИХ-22-10366, інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ, відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання він виконав належним чином та поставив відповідачу природний газ на загальну суму 109`957,74 грн. Разом з цим, відповідач у повному обсязі не оплатив вартості поставленого природного газу, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 81`922,24 грн.

Оскільки відповідач не сплатив основної заборгованості, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду із цим позовом про стягнення 115`811,27 грн., з яких 81`922,24 грн. основний борг, 12`097,56 грн. пеня., 19`751,26 грн. інфляційних втрат, 2`040,21 грн. 3% річних.

Аргументи відповідача.

Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим ст. 165 ГПК України, не скористався та не подав до суду у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні відповідач визнав наявність у нього основної заборгованості. Він зауважує, що більша частина відповідного боргу повинна була надійти на рахунок Дрогобицької районної ради з чотирьох установ, з якими укладено договори оренди нерухомого майна та відшкодування фактичних видатків на його утримання. Разом з цим, грошові кошти від них на рахунок Дрогобицької районної ради так і не надійшли.

Відповідач просить звільнити його від зобов`язань зі сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних на підставі приписів ст. 233 ГК України. Він посилається на те, що районний бюджет зазначав значних змін в сторону зменшення внаслідок проведення адміністративно-територіальної реформи в Україні, а на закінчення кожного бюджетного року у нього залишається значна сума боргу в т.ч. і за сплату комунальних послуг. Крім цього, на бюджет і видатки значним чином вплинула пандемія коронавірусної хвороби, а також повномасштабне вторгнення російської федерації.

На переконання Дрогобицької районної ради, стягнення такої великої суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, які є надмірно великими в порівнянні з сумою основного боргу, спричинить збільшення заборгованості по заробітній платі, невчасну сплату податків та зборів, що призведе до виникнення нових штрафних санкцій та судових процесів. Також, існує нагальна потреба спрямування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків за надані комунальні послуги, а прострочення з оплати за спожитий газ у даному випадку не є значним.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Позивач ТОВ «ГК «Нафтогаз України», здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території України у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №917-р від 22.07.2020 ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої» надії» строком на три роки як переможця конкурсу.

Відповідач Дрогобицька районна рада, є бюджетною установою, непобутовим споживачем, який зареєстровано у реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» із присвоєнням йому ЕІС-коду 56XS0000PFD8100K. Вказане підтверджується наявною у справі Інформаційною довідкою щодо споживачів, які були зареєстровані у відповідному реєстрі.

З листа ТОВ «Оператор ГТС України» №ТОВВИХ-22-10366 від 27.09.2022 прослідковується, що в інформаційній платформі оператора споживач з ЕІС-кодом 56XS0000PFD8100K був закріплений за постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В) у періоди з 29.10.2021 по 30.11.2021 та з 02.12.2021 по 05.12.2021.

Даний факт підтверджується також роздруківкою «Реєстр пар споживачів на 01.01.2021. ПОН портфель».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу для підписання Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», який сторони підписали, зазначивши у ньому, що він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

В листі ТОВ «Оператор ГТС України» №ТОВВИХ-22-10366 від 27.09.2022 вказано, що обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000PFD8100K у періоди з 29.10.2021 по 30.11.2021 та з 02.12.2021 по 05.12.2021 та внесений в алокацію постачальника «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В) становить:

- з 29.10.2021 по 31.10.2021 0,00 м.куб.;

- з 01.11.2021 по 30.11.2021 1 668,78 м.куб.;

- з 02.12.2021 по 05.12.2021 1 834,37 м.куб.

Судом встановлено, що позивач поставляв відповідачу газ за такими цінами:

1) В період з 29.10.2021 по 30.11.2021 вартість газу становила 16,8 грн. за 1 куб. метр з ПДВ, з урахуванням того, що п. 417 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з 1 жовтня по 30 листопада 2021 граничну ціну на природний газ за договорами постачання між споживачами, що є бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), та постачальником «останньої надії» на рівні 16,8 гривні за 1 куб. метр (з урахуванням податку на додану вартість);

2) В період з 02.12.2021 по 05.12.2021 постачання природного газу здійснювалося за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті та його вартість дорівнювала таким значенням: 02.12.2021 46,703552 грн.; 03.12.2021 45,111804 грн.; 04.12.2021 43,411430 грн.; 05.12.2021 43,411430 грн.

Вказане підтверджується довідкою ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 29.09.2022.

Положеннями п.п. 4.3-4.4. Договору визначено, що постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату та надсилав їх на юридичну адресу останнього, а саме:

- рахунок на оплату (природний газ) №32229 за розрахунковий період 1-30 листопада 2021 року на суму 28`035,50 грн., який був направлений відповідачу 21.12.2021;

- рахунок на оплату (природний газ) №1660 за розрахунковий період 1-31 грудня 2021 року на суму 81 922,24 грн., який був направлений відповідачу 19.01.2022. Відповідно до вказаного рахунка плата за природній газ нарахована лише за частину грудня 2021 року, а саме за період з 02.12.2021 по 05.12.2021, а також включає у себе вартість послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС (тариф) у сумі 227,76 грн.

Загальна вартість поставленого природного газу згідно із переліченими рахунками становить 109`957,74 грн.

Відповідач перерахував позивачу 28`035,50 грн. вартості поставленого природного газу за листопад 2021 року, що визнається позивачем та відповідачем.

Судом встановлено, що неоплаченим залишився рахунок за грудень 2021 року (02.12.2021-05.12.2021) на суму 81 922,24 грн.

Згідно із п. 4.5. Договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі вказаного пункту, а також ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував на суму основного боргу 12`097,56 грн. пені, 19`751,26 грн. інфляційних втрат, 2`040,21 грн. 3% річних.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 633 ЦК України визначено, зокрема, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Крім цього, згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1 розділу VI «Правила для постачальника «останньої надії»» Правил постачання природного газу, затв. постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30.09.2015 (надалі Постанова №2496) передбачено, що Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) підписано та скріплено печатками Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» №2 від 28.01.2022.

Разом з тим, не зважаючи на дату його підписання, вказаний Договір між сторонами укладено 29.10.2021, оскільки саме цей день визначено інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».

За своєю правовою природою Договір є публічним договором приєднання та належить до категорії договорів про постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Згідно із ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та поставив відповідачу природний газ у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 (у кількості 1 668,78 м.куб., вартістю 28`035,50 грн.), з 02.12.2021 по 05.12.2021 (у кількості 1 834,37 м.куб., вартістю 81 922,24 грн.), а всього на загальну вартість 109`957,74 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи відповіддю ТОВ «Оператор ГТС України» №ТОВВИХ-22-10366 від 27.09.2022, роздруківкою «Реєстр пар споживачів на 01.01.2021. ПОН портфель», рахунками на оплату (природний газ).

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями п. 4.3. Договору визначено, що постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Позивачем направлялись на адресу відповідача рахунки на оплату, які були отримані останнім, що підтверджується списками згрупованих відправлень і фіскальними чеками та не заперечується відповідачем.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що вартість поставленого природного газу за листопад 2021 року оплачена відповідачем у повному обсязі та не є предметом спору у цій справі. Однак, відповідач свого обов`язку щодо оплати вартості поставленого природного газу за Договором у повному розмірі та у погоджений сторонами строк належним чином не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість за грудень 2021 року, а саме за період з 02.12.2021 по 05.12.2021, на суму 81922,24 грн.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт поставки природного газу відповідачу в грудні 2021 року на загальну суму 81 922,24 грн., зважаючи на відсутність доказів його оплати останнім, а також визнання основного боргу Дрогобицькою районною радою, позовна вимога про стягнення цієї суми є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Звернувшись до суду із позовом, позивач, окрім основної суми заборгованості, також просить стягнути із відповідача 12`097,56 грн. пені, 19`751,26 грн. інфляційних втрат, 2`040,21 грн. 3% річних.

Належним чином проаналізувавши вказані позовні вимоги, а також докази подані на їх підтвердження, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У пункті 4.5. Договору визначено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що такі обраховані правильно, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме пеня у розмірі 12`097,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 19`751,26 грн., 3% річних у розмірі 2`040,21 грн.

Що стосується клопотання відповідача про звільнення його від сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних із посиланням на ст. 233 ГК України, то суд зазначає, що вказаною статтею передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій.

Так, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зважаючи на це, а також враховуючи застосоване відповідачем обґрунтування клопотання, суд розцінює його як клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, на підставі ст. 233 ГК України суд не вправі зменшувати розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних, а тому у задоволенні клопотання відповідача у цій частині суд відмовляє.

Що стосується зменшення суми нарахованої позивачем пені, то згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених вище норм ЦК України та ГК України, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Вищевикладене свідчить, що зменшення розміру пені належить до дискреційних повноважень суду. Суд не зобов`язаний зменшувати заявлений до стягнення розмір пені.

На переконання суду, у даній справі відсутні підстави для зменшення розміру пені. Так, посилання відповідача на зменшення районного бюджету внаслідок проведення адміністративно-територіальної реформи в Україні, а також на наявність у нього на закінчення кожного бюджетного року значної суми боргу в т.ч. і за сплату комунальних послуг є безпідставними, адже ним не надано суду доказів на підтвердження вказаних обставин. У зв`язку із цим, суд позбавлений можливості перевірити чи дійсно нарахована сума пені надмірно велика для Дрогобицької районної ради.

Посилання відповідача на введення воєнного стану та початок повномасштабної збройної агресії російської федерації також відхиляється судом, оскільки заборгованість виникла ще до початку відповідних подій. Що стосується пандемії коронавірусної хвороби, то відповідач жодним чином не обґрунтовує, яким чином пандемія вплинула на бюджет районної ради та не надає доказів причинно-наслідкового зв`язку між пандемією та неможливістю своєчасно виконати договірне зобов`язання.

Доводи про те, що заявлена до стягнення сума пені є надмірно великою в порівнянні з сумою основного боргу, а її стягнення спричинить збільшення заборгованості по заробітній платі, невчасну сплату податків та зборів, що призведе до виникнення нових штрафних санкцій та судових процесів є необґрунтованими, адже сума пені становить лише 12 097,56 грн., тобто 14,77% від суми основного боргу.

Твердження про необхідність спрямування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків за надані комунальні послуги також відхиляються судом, адже необхідність виконання зобов`язань за іншими договорами не повинно призводити до зменшення обсягу штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання перед позивачем, адже це нівелюватиме законне право останнього на нарахування та стягнення неустойки.

Зважаючи на все викладене вище, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, у разі задоволення позову - на відповідача.

Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 73-74, 76-80, 123-124, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дрогобицької районної ради (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, буд. 37; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ) 81 922,24 грн. основного боргу, 12 097,56 грн. пені, 19 751,26 грн. інфляційних втрат, 2 040,21 грн. 3% річних та 2 684,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2023.

Суддя Крупник Р.В.