РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2023Справа № 910/2573/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Прокоси Оксани Ігорівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Баснакаєва Салавата Сайдаміновича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про стягнення 28 568, 84 грн,

Без виклику представників учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Прокоса Оксана Ігорівна з позовом до Фізичної особи-підприємця Баснакаєва Салавата Сайдаміновича про стягнення заборгованості в розмірі 28 568, 84 грн, з яких: 17 301, 97 грн - основного боргу, 6 782, 94 грн - пені, 3 981, 25 грн - інфляційних втрат та 502, 68 грн - 3% річних, яка утворилась у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 25/01/21 від 25.01.2021 в частині оплати поставленого позивачем товару.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в період з 06 січня 2022 року по 21 лютого 2022 року (включно) ФОП Прокосою О.І. було поставлено, а ФОП Баснакаєвим С.С. було прийнято товар на суму 17 301, 97 грн, що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними.

Втім, позивач вказує, що відповідачем в порушення п. 3.2. договору № 25/01/21 не було здійснено оплати отриманого товару, внаслідок чого, в останнього й утворилася заборгованість.

2. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд вказує, що ухвала суду від 28.02.2023 направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 661, однак, конверт повернувся на адресу суду 07.04.2023 неврученим із зазначенням причин "за закінченням терміну зберігання".

Приписами ст. 10 України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" закріплено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За приписами ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 у справі № 910/2573/23 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву, однак, станом на дату ухвалення даного рішення суду відзив на позовну заяву не надійшов.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

25.01.2021 між Фізичною особою-підприємцем Прокосою Оксаною Ігорівною (далі - продавець) та Фізичною особою-підприємцем Баснакаєвим Салаватом Сайдаміновичем (далі - покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 25/01/21 за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця ,а покупець прийняти та оплатити на умовах даного договору товар.

Найменування, асортимент, ціна за одиниць товару та загальна кількість товару визначається у видаткових накладних продавця, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору поставка товару здійснюється згідно узгодженого замовлення покупця.

Право власності на товар, перехід до покупця ризиків його випадкового пошкодження, а також відсутність претензій стосовно кількості та якості товару засвідчує підпис уповноваженого представника покупця в належним чином оформленій видатковій накладній на товар (п. 2.2. договору).

Згідно п. 3.2. договору покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 7 календарних днів з моменту поставки товару.

Судом встановлено, що у період з 06 січня 2022 року по 21 лютого 2022 року (включно) ФОП Прокосою О.І. було поставлено, а ФОП Баснакаєвим С.С. було прийнято товар на суму 17 301, 97 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 11 від 06 січня 2022 року на суму 970, 16 грн, № 28 від 11 січня 2022 року на суму 1 328, 36 грн, № 99 від 21 січня 2022 року на суму 2 140, 18 грн, № 98 від 21 січня 2022 року на суму 939, 96 грн, № 103 від 21 січня 2022 року на суму 1 195, 08 грн, № 104 від 21 січня 2022 року на суму 1 421, 34 грн, № 114 від 25 січня 2022 року на суму 441, 88 грн, № 113 від 25 січня 2022 року на суму 959, 46 грн, № 169 від 04 лютого 2022 року на суму 1 478, 00 грн, № 188 від 08 лютого 2022 року на суму 1 528, 56 грн, № 181 від 08 лютого 2022 року на суму 1 208, 30 грн, № 230 від 15 лютого 2022 року на суму 2 079, 94 грн, № 262 від 21 лютого 2022 року на суму 1 610, 75 грн.

Позивач вказує, що крайня поставка вказаного вище товару повинна була бути оплачена відповідачем 01.03.2022.

Втім, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, зокрема, передбачені пунктом 3.2. договору щодо оплати отриманого товару, у зв`язку з чим, в останнього й виникла заборгованість.

Спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 25/01/21 від 25.01.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є змішаним договором купівлі-продажу з елементами поставки.

Частиною 7 ст. 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, які у свою чергу кореспондуються зі ст. 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 265 ГК України та ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як про це вказувалося вище та що у свою чергу встановлено судом, продавцем було поставлено покупцю товар на загальну суму 17 301, 97 грн, що підтверджується видатковими накладними.

Означеного факту відповідачем не спростовується та не заперечується.

Судом встановлено, що видаткові накладні вказані вище видаткові накладні підписана уповноваженими представниками сторін без будь яких зауважень до кількості, якості та ціни товару, що тим самим підтверджує факт поставки позивачем товару та відповідно його прийняття відповідачем.

Водночас, суд вказує, що оплату товару у передбачений в п. 3.2. договору строк (протягом 7 календарних днів), відповідачем проведено не було.

Крім того, докази здійснення такої оплати відсутні як й станом на час звернення позивача з даним позовом, так й станом на час розгляду даної справи.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача щодо порушення строків здійснення оплати поставленого товару та відповідно не надав суду доказів здійснення такої оплати, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 25/01/21 від 25.01.2021 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Що стосується здійснених позивачем нарахувань пені, інфляційних втрат та 3% річних, то суд зазначає наступне.

В п. 4.1. договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати поставленого товару, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Суд здійснивши перевірку нарахування пені, встановив, що позивачем було допущено помилку при здійсненні розрахунку, зокрема, таке нарахування в порушення положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України здійснено більше аніж за шість місяців.

Таким чином, судом здійснено розрахунок пені у період з 02.03.2022 по 02.09.2022, дійшов висновку, що обґрунтованою сумою пені є 3 062, 21 грн.

Також позивачем невірно було здійснено нарахування 3% річних, за розрахунком суду, здійсненим у період з 02.03.2022 по 15.02.2023 дата звернення до суду (351 день), обґрунтованою сумою 3% річних є 499, 15 грн.

Натомість нарахування інфляційних втрат в сумі 3 981, 25 грн позивачем здійснено вірно.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині здійснення оплати за отриманий товар, відсутність в матеріалах справи доказів на спростування заявлених вимог, та відповідно перевіривши наведені в позовній заяві розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що позов Фізичної особи-підприємця Прокоси Оксани Ігорівни підлягає частковому задоволенню та відповідно стягнення з Фізичної особи-підприємця Баснакаєва Салавата Сайдаміновича належить 17 301, 97 грн - основного боргу, 3 062, 21 грн - пені, 499, 15 грн - 3% річних та 3 981, 25 грн - інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Прокоси Оксани Ігорівни - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Баснакаєва Салавата Сайдаміновича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Прокоси Оксани Ігорівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) основний борг в сумі 17 301 (сімнадцять тисяч триста один) грн 97 коп., пеню в сумі 3 062 (три тисячі шістдесят два) грн 21 коп., 3% річних в сумі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн 15 коп., інфляційні втрати в сумі 3 981 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят один) грн 25 коп. та судовий збір в сумі 2 334 (дві тисячі триста тридцять чотири) грн11 коп.

3. В іншій частині витрат позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.05.2023

Суддя Дмитро БАРАНОВ