ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023м. ХарківСправа № 922/296/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24А, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Баскет 11" (62456, Харківська обл., Харківський р-н, селище міського типу Буди, вул.Щаслива, будинок 1А, )
про стягнення 13902,93 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Баскет 11" про стягнення 13902,93 грн., яка складається з: 12448,73 грн. - основного боргу; 1454,20 грн. - пені, за договором поставки №81 від 04.04.2019.

Ухвалою від 31.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/296/23 без повідомлення учасників справи.

06.03.2023 від відповідача надійшло клопотання в порядку ст. 250 ГПК України з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження.

07.03.2023 від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

13.03.2023 від відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи.

Ухвалою суду від 14.03.2023 клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, яке надійшло 06.03.2023 - задоволено. Ухвалено судом здійснювати розгляд справи №922/296/23 за правилами загального позовного провадження.

03.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

03.04.2023 від позивача надійшло клопотання про відкладення засідання на іншу дату.

Ухвалою суду від 05.04.2023 відповідь на відзив, яка надійшла 03.04.2023, - долучено до матеріалів справи. Клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання, яке надійшло 03.04.2023, задоволено. Підготовче засідання відкладено на 26.04.2023 о 14:45 год.

25.04.2023 від позивача надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, в яких він проти вказаного клопотання заперечує та просить у його задоволенні відмовити, з огляду на позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду, зокрема викладену у постанові від 29.06.2021. Надав до пояснень копії податкових накладних. Надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою від 26.04.2023 у задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої та технічної експертизи - відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на "18" травня 2023 р. о 12:00 год.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача вважає за можливе його задовольнити у зв`язку з тим, що явка представників в засідання обов`язковою не визнавалась, а направлення свого представника в засідання є правом сторони.

Представник позивача в судове засідання 18.05.2023 не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 18.05.2023 не з`явився.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

4 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Баскет 11" (надалі - відповідач) було укладено договір поставки № 81 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. за даною угодою "постачальник" зобов`язується в порядку і терміни, встановлені цим договором, передати у власність "покупцеві" товар в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а "покупець" зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у даному договорі.

Відповідно до п. 1.3. до договору сторонами підписується специфікація у формі, що відповідає додатку №1 до даного договору. Зазначена специфікація складена постачальником у Exel форматі (обов`язково українською мовою) направляється покупцю в електронну пошту, зазначену у реквізитах до даного договору.

Пунктом 1.3.1. договору сторони передбачили, що на кожну партію товару на підставі замовлення покупця постачальником складається видаткова накладна, в якій сторони узгоджують кількість, вартість і асортимент товару (SCU, всі кодовані дані на кожну товарну позицію). Зазначена видаткова накладна визнається сторонами специфікацією, та є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.2.1. договору постачання конкретної партії товару здійснюється на підставі замовлення "покупця" замовлення надаються "постачальникові" за допомогою електронної пошти, факсимільному зв`язку або способами зв`язку, що забезпечують фіксацію тексту і дати замовлення, або іншим способом, прийнятним для "покупця". Замовлення повинне містити наступну інформацію: а) асортимент товару; б) кількість товару ; в) дату і час доставки товару "постачальником" на склад "покупця", вказаний "покупцем": і) адреса складу "покупця"; д) умови оплати, якщо вони відрізняються від умов, встановлених цим договором; е) термін постачання партії товару, якщо він відрізняється від терміну постачання, встановленого ним договором. На замовлення "покупця" "постачальник" мас відповісти протягом години з моменту отримання замовлення, направити факсом або в електронну пошту підтвердження прийняття замовлення у вигляді печатки та підпису па замовленні та оформлену належним чином і підписану у встановленому порядку на підставі замовлення специфікацію або протягом години з отримання замовлення "Покупця", повідомити "покупця" про тимчасову відсутність товару або про зняття товару з виробництва. Замовлення вважається прийнятим "постачальником" від "покупця" у разі, якщо через три години після його отримання "постачальник" не повідомить "покупця" про свою незгоду з умовами замовлення або про неможливість його виконання.

У відповідності до п. 2.6. договору постачальник зобов`язаний здійснити постачання партії товару впродовж 2 (двох) календарних днів з дати узгодження сторонами замовлення.

У відповідності до п.п. 3.1.-3.3. приймання товару по кількості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР під 15 червня 1965 р. Приймання товару за якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 р. №П-7.

Право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від "постачальника" до "покупця" з моменту передачі товару па складі "покупця" і посвідчується товарно-транспортною накладною, видатковою накладною, підписаними уповноваженими представниками сторін. Дата отримання товару "покупцем" вказується в товарно-транспортній накладній, видатковій накладній, про що "покупець" робить відповідну відмітку.

Постачання вважається завершеним з моменту передачі партії товару "покупцеві" у власність шляхом вивантаження товару з автотранспортного засобу "Постачальника" на рампу складу торгової точки "покупця" силами і за рахунок "постачальника", що підтверджується товарно-транспортною накладною, видатковою накладною, підписаними уповноваженими представниками сторін і необхідними товарно-супровідними документами, вказаними в цьому договорі. При ненаданні "постачальником" відповідно до пункту 2.8. цього договору товаросупровідних документів на партію товару одночасно з передачею товару постачання вважається нездійсненим, а зобов`язання "постачальника" по постачанню невиконаними.

Відповідно до п. 5.1. договору ціна на товар, що поставляється за даною угодою, є договірною і вказується в накладних та специфікаціях. Ціна на товар, що поставляється за даною угодою, може бути змінена виключно за погодженням сторін. У разі, коли ініціатором зміни ціни товару є "постачальник", то він зобов`язаний письмово повідомити про це "покупця" за чотирнадцять днів до запланованого введення в дію нових цін. З ініціативою щодо збільшення вартості товару "постачальник" мас право звертатися не частіше одного разу на два місяці. Зміна ціни на вже поставлений "покупцеві" товар не допускається.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що загальна сума цього договору визначається як наростаюча сума по усіх постачаннях, зроблених впродовж усього терміну дії цього договору.

У відповідності до положень п. 5.3.2. договору та Протоколу узгодження розбіжностей договору поставки № 81 від 04.04.2019 покупець" робить оплату за товар на умовах: протягом 45 (сорока п`яти днів) з моменту отримання товару.

Як вказує позивач, у відповідності до проведених оплат відповідач частково розрахувався з позивачем за товар на загальну суму 82780,06 грн. та на дату звернення позивача до суду сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором складає 12448,73 грн.

Реквізити накладної Сума неоплаченого товару

ДУ№637859 від 05.10.2022 - 128.40 грн

ДУ№637858 від 05.10.2022 - 141.12 грн

ДУ№597715 від 28.09.2022 - 493.92 грн

ДУ№597714 від 28.09.2022 - 470.80 грн

ДУ№565415 від 21.09.2022 - 705.60 грн

ДУ№565414 від 21.09.2022 - 2525.20 грн

ДУ№565413 від 21.09.2022 - 642.00 грн

ДУ№565412 від 21.09.2022 - 423.36 грн

ДУ№565411 від 21 09.2022 - 770.40 грн

ДУ№540969 віл 15.09.2022 - 385.20 грн

ДУ№540958 від 15.09.2022 - 342.40 грн

ДУ№540956 від 15.09.2022 - 727.60 грн

ДУ№540951 від 15.09.2022 - 211.68 грн

ДУ№540950 від 15.09.2022 - 128.40 грн

ДУ№513684 від 08.09.2022 - 256.80 грн

ДУ№494072 від 01.09 2022 - 256.80 грн

ДУ№494071 від 01.09.2022 - 214.00 грн

ДУ№494070 від 01.09.2022 - 70.56 грн

ДУ№465638 від 24.08.2022 - 141.12 грн

ДУ№465636 від 24.08.2022 - 352.80 грн

ДУ№465635 від 24.08.2022 - 70.56 грн

ДУ№465634 від 24.08.2022 - 214.00 грн

ДУ№465633 від 24.08.2022 - 128.40 грн

ДУ№381930 від 27.07.2022 - 211.68 грн

ДУ№381929 від 27.07.2022 - 110.42 грн

ДУ№381928 від 27.07.2022 - 141.12 грн

ДУ№381927 від 27.07.2022 - 238.82 грн

ДУ№381926 від 27.07.2022 - 306.45 грн

ДУ№381925 від 27.07.2022 - 141.12 грн

ДУ№381924 від 27.07.2022 - 214.00 грн

ДУ№330946 від 06.07.2022 - 1284.00 грн.

За твердженнями позивача, враховуючи ту обставину, що відповідач не виконав умови договору, то відповідно у відповідача виникло зобов`язання сплатити суму заборгованості у розмірі - 12448,73 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивач не долучив до позовної заяви жодного доказу, у т.ч. товарної або видаткової накладної з підписом керівника ТОВ "Баскет 11" або уповноваженої особи за дорученням тощо, на підтвердження передачі даній юридичній особі вищевказаного товару. Викладене свідчить, що згідно умов даного договору у ТОВ "Баскет 11" не виник обов`язок платити за товар та відповідно не має прострочки оплати, що тягне відсутність правових підстав для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат. У ТОВ "Баскет 11" також відсутня дана товарна або видаткова накладна.

Отже, за твердженнями відповідача, відсутність даної накладної, у т.ч. в матеріалах справи - це факт необґрунтованості, безпідставності та нікчемності позовної заяви, що тягне відмову в її задоволенні.

У відповіді на відзив позивач вказує, що доказом того, що відповідач отримав товар, є оплати відповідача за товар, які він не спростовує. У відповідності до проведених оплат, відповідач частково розрахувався з позивачем за товар на загальну суму 82780,06 грн, саме за поставлений товар у рамках співпраці за договором поставки №81 від 04.04.2019 р.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем, та запереченням проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка товару здійснювалась на підставі видаткових накладних.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" із змінами та доповненнями (далі - Закону №996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону №996 первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ведення зазначених документів передбачено положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Видаткова накладна - це первинний документ постачальника, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої, від постачальника до покупця. Цей документ містить всю потрібну для бухгалтерського обліку інформацію про таку операцію: назву і кількість поставленого товару, ціну, місце постачання, дату здійснення операції.

Згідно ч. 2 ст. 9 вищенаведеного закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові по справі № 904/887/18 від 22.01.2019, закріпивши рішення суду першої інстанції, вважає, що видаткова накладна, складена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", засвідчує факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі №3-77гс15).

Отже, якщо видаткова накладна оформлена з урахуванням вищевказаних вимог, вона є первинним документом, який фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського облікуі складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

29.06.2021 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову зі справи № 910/23097/17, в якій зазначила, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки; підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку па додану вартість с факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Отже, встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Податкова накладна може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Податкові накладні, які були надані позивачем до суду для ознайомлення, містять всі обов`язкові реквізити для визнання факту проведення господарської операції.

Отже, факт здійснення господарської операції було підтверджено належним чином відповідними первинними документами, тому господарська операція була реальною.

Суд приймає посилання позивача на те, що доказом того, що відповідач отримав товар, є оплати відповідача за товар, які він не спростовує. У відповідності до проведених оплат, відповідач частково розрахувався з позивачем за товар на загальну суму 82780,06 грн саме за поставлений товар у рамках співпраці за договором поставки № 81 від 04.04.2019 р.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та зважаючи на те, що відповідач не надав суду документи, які б підтверджували сплату заборгованості за договором у сумі 12448,73 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 12448,73 грн заборгованості, законні, правомірні та обґрунтовані, та такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2. договору за несвоєчасну оплату товару "покупець" сплачує "постачальникові" пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що його виконано арифметично вірно та позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню в сумі 1454,20 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на надану професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. та "гонорар успіху" у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З метою забезпечення ефективного правового супроводу інтересів товариства, укладено між ТОВ "Долфі-Україна" (позивачем) та адвокатом Горець О.А. договір про надання правової допомоги.

Відповідно до додаткової угоди №1 з описом робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої допомоги до договору від 10.01.2023 адвокатом здійснюються наступні роботи:

- збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів стосовно справи - вартість 1 години 1500 грн - витрачено часу 1 година;

- підготовка позовної зави, відзиву, заперечень, письмових пояснень, запитів - вартість 1 години 1500 грн - витрачений час 1 год;

- участь у судовому засіданні - вартість 1 години 1500 грн - витрачений час 1 год.

Відповідно до Акту прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №1 від 12.01.2023 адвокатом витрачено три години на підготовку позовної заяви, сума наданих послуг склала 4500,00 грн.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч.1 ст.124 ГПК України). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 чт.124 ГПК України). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.3 ст.124 ГПК України).

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного Господарського Суду Верховного Суду у справі № 914/359/18 від 21 березня 2019 року, № 922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Так, в наданому представником позивача до суду акті виконаних робіт (наданих адвокатом послуг) від 12.01.2023, вказаний перелік послуг адвоката із визначенням їх вартості.

Суд, в даному випадку, враховує правову позицію, яку викладено Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19: "за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)".

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" до відшкодування витрати на надану професійну правничу допомогу у сумі 4500,00 грн. підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Згідно п. 4.4. договору про надання правової допомоги та п.4.2. додаткової угоди до договору від 10.01.2023 р. у разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості у повній сумі). Клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" на суму 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Тому не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.

Також відповідно до практики ЄСПЛ, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 та додатковій постанові від 12.09.2019 у справі № 9901/350/18, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 у справі № 908/299/18.

Cуд враховує вищенаведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, згідно якої з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відтак, на підставі викладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача "гонорару успіху" в сумі 2000,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 530, 546, 548, 549, 610-611, 655, 712 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Баскет 11" (62456, Харківська обл., Харківський р-н, селище міського типу Буди, вул.Щаслива, будинок 1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24А, ) 12448,73 грн. - основного боргу; 1454,20 грн - пені, за договором поставки №81 від 04.04.2019.; витрати по сплаті судового судового збору в сумі 2684,00 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Баскет 11" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" "гонорару успіху" в сумі 2000,00 грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "29" травня 2023 р.

Суддя Л.В. Шарко