ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 року м.Дніпро Справа № 904/4155/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А.( доповідача),

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

арбітражний керуючий Пашковський Андрій Анатолійович (поза межами приміщення суду) - арбітражний керуючий, посвідчення №1779 від 29.12.2015 року;

інші сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2022 року (повний текст ухвали складено та підписано 27.06.2022 року, суддя Первушин Ю.Ю.) у справі №904/4155/20

за заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, місто Дніпро

до боржника Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №8", Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про банкрутство комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №8" перебуває на стадії ліквідації, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Пашковський Андрій Анатолійович.

21.10.2021 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало суду заяву з грошовими вимогами до боржника - Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №8" в розмірі 1 918 324,17 грн та 4 540,00 грн судового збору.

Вказана заява обґрунтована посиланням на наявність у боржника заборгованості з податку на додану вартість (код платежу ) в сумі 1 856 852,71 грн (у тому числі: по основному платежу - 19 628,00 грн, пені - 1 837 224,71 грн); по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код платежу 0) в сумі 61 471,46 грн. (в тому числі: по основному платежу 53 604,40 грн, штрафні санкції - 7 867,06 грн).

За змістом заяви грошові вимоги кредитора виникли під час провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №8" з 17.11.2020 року по 28.09.2021 року.

В підтвердження наявності заборгованості боржника кредитором надані наступні документи: розрахунок кредиторських вимог до КП "ЖЕО №8"; розрахунок кредиторських вимог по ЄСВ; довідка про стан розрахунків підприємства з бюджетом; копії декларацій з податку на додану вартість № від 16.11.2020 року, № від 13.12.2020 року, № від 14.01.2021 року, № від 15.02.2021 року, № від 15.03.2021року, № від 15.04.2021року, № від 17.05.2021 року; копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску № від 16.11.2020 року, № від 07.12.2020 року, № від 14.01.2021 року, № від 29.04.2021 року, № від 13.08.2021 року; копії корінця вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 02.03.2021 року, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 02.03.2021року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2022 року у даній справі визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №8" в розмірі 4 540,00 грн (1 черга), 45 169,16 грн (2 черга), 19 628,00 грн (3 черга), 378 452,00 грн (6 черга). Грошові вимоги у розмірі 1 475 075,01 грн - відхилено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що грошове зобов`язання банкрута з податку на додану вартість у сумі 19 628,00 грн самостійно визначено платником податків у поданій звітності (у податкових деклараціях з податку на додану вартість), копії яких кредитором додано до заяви з грошовими вимогами. Вимоги в цій частині підтверджені доданими до заяви документами та визнані судом.

Перевіривши дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу у розмірі 1 832 549,47 грн (нарахування пені в ІКП по податку на додану вартість), який у пункті 102.4. статті 102 ПК України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним, суд першої інстанції зазначив, що кредитором пеню у сумі 1 461 964,53 грн нараховано поза межами 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу (до 20.10.2018), а тому вимоги в частині нарахованої пені у розмірі 1 461 964,53 грн слід відхилити.

Кредиторські вимоги з нарахованої в ІКП пені визнані судом у розмірі 370 584,94 грн. за результатами перерахунку заявлених кредиторських вимог з нарахованої в ІКП пені на загальну суму 1 832 549,47 грн в межах 1095 календарних днів, починаючи з 20.10.2018року.

Нарахування пені по податку на додану вартість в розмірі 4 675,24 грн здійснено відповідно до податкового повідомлення-рішення (форма Р) № від 10.03.2021 року, прийнятого під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство КП "ЖЕО №8" ухвалою господарського суду від 17.11.2020 року, протягом якого згідно з приписами частини 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Таким чином, вимоги в частині нарахованої пені по податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню № від 10.03.2021 року на суму 4 675,24 грн підлягають відхиленню.

Вимоги кредитора в частині сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 61 471,46 грн (у тому числі: по основному платежу - 53 604,40 грн, штрафні санкції - 7 867,06 грн) підтверджуються, на думку суду, відповідними документами.

Проте, вимоги кредитора по сплаті єдиного внеску за 2 останні місяці 2 кварталу 2021 року: травень - червень 2021 року на суму 8 435,24 грн, що були визначені у складі податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску КП "ЖЕО №8" за 2 квартал 2021 року, не можуть бути визнані у зв`язку з відсутністю правових підстав для їх виникнення після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, судом визнані заявлені кредитором вимоги в частині єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 53 036,22 грн, з яких 45169,16 грн по основному платежу, 7 867,06 грн - штрафні санкції.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати в частині відхилення вимог та ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровську області у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 №280/4849/20, в якій зазначено, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 13.05.2020 № 591-IX внесено зміни, зокрема, до Податкового кодексу України щодо термінів зупинення перебігу строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, а саме пунктом 52-2 встановлено: "На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу" та схожу позицію, викладену у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2021 року по справі №440/2825/20.

Вказує, що карантин станом як на теперішній час, так і на дату подання заяви з кредиторськими вимогами, не припинено. Тому, на думку скаржника, визнанню підлягають вимоги по пені, строк давності якої не сплинув на момент введення в дію карантину - пеня яка виникла за 1095 днів до введення дії карантину, тобто до 18.03.2020 року.

Скаржник вважає, що датою, з якої повинно бути визнано пеню, є дата виникнення - 18.03.2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор банкрута просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Арбітражний керуючий зазначає, що за змістом доводів апеляційної скарги кредитор не погоджується з відхиленням місцевим господарським судом заявлених ним грошових вимог в частині пені у розмірі 1 461 964,53 грн, нарахованої за відповідні періоди до 20.10.2018 року, із заявлених кредитором грошових вимог по сплаті пені по податку на додану вартість, нарахованої в ІКП у зв`язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів станом на 17.11.2020 року на загальну суму 1 832 549,47 грн. Водночас апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо підстав оскарження ухвали суду в частині відхилення інших заявлених кредиторських вимог.

Ліквідатор вважає безпідставними доводи скаржника про наявність підстав щодо визнання кредиторських вимог в частині нарахованої пені станом на 17.11.2020 року у розмірі 1461964,53 грн та правильним висновок суду першої інстанції про відхилення цих вимог з посиланням на сплив спеціального строку давності.

Вказує, що:

- відхиляючи вимоги скаржника в частині пені у розмірі 1461964,53 грн, нарахованої до 20.10.2018 року, місцевий господарський суд, застосувавши приписи п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України, дійшов вірного висновку про імперативний характер встановленого спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу;

- в частині стягнення пені законодавством передбачено не зупинення перебігу строків давності, передбачених ст.102 ПК України для основного платежу по податкам і зборам, а взагалі припинення її нарахування, тобто, починаючи з 01.03.2020 року встановлено недопустимість виникнення зобов`язань зі сплати пені;

- оскільки з 01.03.2020 року та протягом дії карантину у платника податків взагалі не виникають зобов`язання зі сплати пені, то в такому разі до нарахування пені не може бути застосоване правило зупинення перебігу встановлених ст.102 ПК України строків давності стягнення податкового боргу (на відміну від основного платежу);

- враховуючи відсутність факту зупинення щодо пені на час карантину перебігу встановленого ст.102 ПК України строку давності у 1095 днів, такий строк має визначатись на дату звернення контролюючого органу до суду з вимогою про стягнення податкового боргу (виходячи з дня, коли у контролюючого органу виникло право нарахувати пеню платнику податків);

- вимоги кредитора по сплаті єдиного внеску за травень-червень 2021 року на суму 8435,24 грн, що були визначені у складі податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску КП "ЖЕО №8" за 2 квартал 2021 року, не можуть бути визнані, оскільки з визнанням боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у ліквідатора виникає обов`язок припинити трудові відносини між найманими працівниками та підприємством-банкрутом, що унеможливлює виникнення у роботодавця бази для нарахування єдиного внеску;

- нарахування пені по податку на додану вартість в розмірі 4 675,24 грн здійснено відповідно до податкового повідомлення-рішення (форма Р), № від 10.03.2021року, прийнятого під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство КП "ЖЕО №8" ухвалою господарського суду від 17.11.2020 року, протягом якого згідно з приписами ч.3 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Вважає, що за викладених обставин вимоги в частині нарахованої пені по податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню № від 10.03.2021 року на суму 4 675,24 грн не підлягають визнанню та обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

У додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу ліквідатор посилається на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 12.07.2022 року у справі №904/3214/18 щодо правової природи строку існування податкового боргу та строку давності. Вказує, що у цій постанові Верховний Суд відхилив посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Третього апеляційного суду від 06.04.2021 року у справі № 280/4849/20 та Другого апеляційного суду від 19.02.2021 року у справі № 440/2825/20 з огляду на їх нерелевантність.

Вказує, що Верховний Суд визнав необґрунтованими заперечення скаржника щодо застосування до додаткових вимог контролюючого органу у цій справі приписів пункту 102.4 статі 102 ПК України через те, що у статті 129 ПК України передбачено закінчення нарахування пені у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство, позаяк аналіз цих норм дає підстави для висновку, що у правовідносинах зі стягнення податкового боргу (в т.ч. пені, нарахованої на податкове зобов`язання, строк сплати якого настав), зокрема у випадку заявлення таких грошових вимог у справі про банкрутство, спеціальним і присічним є саме строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу визначений у пункті 102.4 статі 102 ПК України, що відповідає принципам справедливості та розумного балансу між приватними і публічними інтересами (п.48 постанови).

22.05.2023 року у судове засідання з`явився ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Пашковський А.А., який надав відповідні пояснення.

Інші учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили у судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Скаржник у поданому клопотанні просить розглянути справу за відсутності його представника.

За приписами ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів вважає, що неявка інших учасників не перешкоджає розгляду справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом апеляційного перегляду відповідно до вимог апеляційної скарги є ухвала господарського суду в частині відхилення грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що судом першої інстанції відхилено вимоги податкового органу в частині нарахованої пені у розмірі 1 461 964,53 грн, пені по податку на додану вартість в розмірі 4 675,24 грн відповідно до податкового повідомлення-рішення (форма Р) № від 10.03.2021 року та сплаті єдиного внеску за 2 останні місяці 2 кварталу 2021 року: травень - червень 2021 року на суму 8 435,24 грн.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

З моменту відкриття провадження у справі пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом (частина чотирнадцята статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства).

Частиною четвертою ст.60 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку. Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 року у справі № 916/1965/13, від 21.09.2020 року у справі № 916/2878/14, від 04.11.2020 року у справі № 904/9024/16.

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 року у справі № 908/2189/17).

При цьому, розглядаючи кредиторські вимоги, суд має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір, тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 року у справі № 902/90/21).

Водночас, заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі №908/710/18, від 25.06.2019 року у справі №922/116/18, від 15.10.2019 року у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 року у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 року у справі №904/9024/16).

Обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №914/1126/14, від 26.02.2019 року у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 року у справі № 910/10542/18, від 02.06.2022 року у справі № 917/1384/20).

Колегія суддів зауважує, що саме на кредитора покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора, підстав їх виникнення, розміру та структури. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до п.п. 19 і 1.45 п. 191 ст. 19 Податкового кодексу України однією з функцій контролюючих органів є звернення до суду у випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п.п.41.1.1 п.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 4 ст. 41 Податкового кодексу України передбачено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

За приписами п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №8" - боржник у даній справі, зареєстрований платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 44, який за фактом виникнення податкових зобов`язань подавало до контролюючого органу на реєстрацію податкові накладні із визначенням самостійно податкових зобов`язань та податкову звітність у формі складених податкових декларацій з податку на додану вартість (звітний період - календарний місяць).

Відповідно до поданої кредитором заяви, грошові вимоги в частині пені по податку на додану вартість (код платежу 30 14060100) на загальну суму 1 837 224,71 грн. складаються з:

- 4 675,24 грн - нарахована пеня по податковому повідомленню-рішенню (ст. 129 ПКУ) по податковому повідомленню-рішенню (форма 'Р') № від 10.03.2021 року, складеному за актом про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №253/04-36-07-22-08/13440031 від 16.02.2021 року ;

- 1 832 549,47 грн - пеня, нарахована в ІКП у зв`язку з проведенням мораторію на задоволення вимог кредиторів за період з 17.11.2020 року по 28.09.2021 року.

Наданий кредитором розрахунок кредиторських вимог свідчить про те, що податковим органом нарахована пеня станом на 17.11.2020 на суму 1 832 549,47 грн, щодо якої кредитором були заявлені вимоги як пені, нарахованої в ІКП у зв`язку з проведенням мораторію на задоволення вимог кредиторів за період з 17.11.2020 року по 28.09.2021 року.

Нарахування пені кредитором здійснено на суми податкового боргу з податку на додану вартість (код платежу 14060100) з визначенням суми боргу, періодів нарахування, ставки НБУ та суми пені в межах періоду існування податкового боргу та дії відповідної ставки НБУ.

Загальний період, за який здійснено нарахування пені, згідно розрахунку складає період з 21.12.2010 року по 17.11.2020 року.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що незважаючи на зазначення кредитором у заяві нарахування пені по податку на додану вартість в ІКП у зв`язку з проведенням мораторію на задоволення вимог кредиторів за період з 17.11.2020 року по 28.09.2021 року, фактичним періодом нарахування пені згідно розрахунку вбачається саме період з 21.12.2010 року по 17.11.2020 року (загальний період розрахунку).

Отже, нарахування пені кредитором здійснено за періоди, які передували даті відкриття провадження у справі про банкрутство КП "ЖЕО №8" згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року. Відтак вимоги кредитора в цій частині є конкурсними.

Пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що нарахування пені розпочинається, зокрема, при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом (п.п. 129.1.1.); закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України (п.п. 129.3.3.).

Як вбачається із заяви кредитора, нарахування пені в ІКП по податку на додану вартість, у зв`язку з проведенням мораторію на задоволення вимог кредиторів у розмірі 1832549,47 грн здійснено в порядку п.п.129.3.3. п.129.3 ст.129 Податкового кодексу України.

Таким чином, наявність у контролюючого органу вимог по сплаті пені у розмірі 1832549,47 грн по платежу: податку на додану вартість (код платежу ), за змістом заяви кредитора, ґрунтується на облікових даних оперативного обліку податків, зборів платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по податку на додану вартість в інтегрованій картці платника (ІКП), ведення якої здійснюється згідно Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року №5.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги кредитора в частині сплати пені по податку на додану вартість, нарахованої в ІКП у зв`язку з проведенням мораторію на задоволення вимог кредиторів станом на 17.11.2020 року на загальну суму 1 832 549,47 грн ґрунтуються на наведених вище приписах податкового законодавства та даних оперативного обліку контролюючого органу.

Статтею 102 Податкового кодексу України визначено спеціальні строки давності для нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У пункті 102.4 статі 102 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Пункт 101.1 статті 101 Податкового кодексу України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що Податковим кодексом України встановлено універсальний граничний строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 року у справі №К/9901/99/17 (807/2097/16), від 04.09.2018 року у справі №813/4430/16, від 19.09.2019 року у справі №910/11620/18, від 31.10.2019 року у справі №925/1242/15, від 05.12.2019 року у справі №910/1678/19.

Отже, при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4. статті 102 Податкового кодексу України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним (подібний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №923/1092/16, від 17.04.2019 року №43/75-15/7-б, від 19.09.2019 року №910/11620/18, від 24.10.2019 року у справі №906/665/17).

У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції нараховані на такий борг, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу (висновок, викладений у постанові Верховного Суду у поставі від 06.02.2018 року у справі №807/2097/16 (К/9901/99/17).

За своєю правовою природою строки позовної давності, передбачені ст.ст. 256, 257, 267 Цивільного кодексу України, відрізняються від строку давності стягнення податкового боргу згідно із статтею 102 Податкового кодексу України, який є строком існування відповідного податкового зобов`язання, по закінченню якого воно припиняється в силу закону та є неможливим вжиття будь-яких заходів з його погашення.

Наведене вище ґрунтується на правових висновках Верховного Суду, наведених у постановах від 15.10.2020 року у справі №910/8428/18, від 13.05.2021року у справі №913/84/20, від 18.08.2021року у справі №904/3214/18, від 02.05.2018 року у справі № 923/1092/16, від 17.04.2019 року у справі №43/75-15/7-б, від 19.09.2019 року у справі №910/11620/18, від 24.09.2019 року у справі №906/665/17, від 31.10.2019 року у справі № 925/1242/15, від 05.12.2019 року у справі № 910/1678/19.

З матеріалів справи вбачається, що заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання грошових вимог до господарського суду надійшла 21.10.2021 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що із загальної суми пені по податку на додану вартість, нарахованої в ІКП у зв`язку з проведенням мораторію на задоволення вимог кредиторів станом на 17.11.2020 року, визнанню підлягають грошові вимоги щодо пені, яка нарахована саме в межах встановленого статтею 102 Податкового кодексу України спеціального строку давності - 1095 календарних днів до моменту подання заяви, тобто в частині пені, нарахованої з 20.10.2018 року.

На підставі розрахунку кредиторських вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до КП "ЖЕО №8" з пені по податку на додану вартість, нарахованої в ІКП у зв`язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів станом на 17.11.2020 року на суму 1 832 549,47 грн, та в межах визначених у ньому періодів нарахування, ліквідатором здійснено перерахунок заявлених кредиторських вимог в межах строку 1095 календарних днів до дня подання кредитором заяви, тобто, починаючи з 20.10.2018 року по кінцеві терміни періодів нарахування, які визначені кредитором у розрахунку.

З поданого ліквідатором до суду контррозрахунку та повідомлення (додаткове) про розгляд грошових вимог вбачається, що ліквідатором грошові вимоги в частині нарахованої пені визнаються у сумі 370 584,94 грн, як такі, що виникли в межах встановленого строку для нарахування та стягнення податкового боргу, вимоги щодо нарахованої пені у розмірі 1461964,53 грн відхилено.

Перевіривши дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним, місцевий господарський суд дійшов аргументованого висновку про відхилення грошових вимог в частині нарахованої пені у розмірі 1461964,53 грн (1 832 549,47 - 370 584,94) у зв`язку з нарахуванням її поза межами 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу (до 20.10.2018 року).

При цьому, господарським судом вірно враховано, що кредитором до матеріалів справи не надано документів, якими підтверджується здійснення стягнення такої пені за рішенням суду, за наявності якого строки стягнення згідно з приписами пункту 102.4 статі 102 Податкового кодексу України встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у наданих суду першої інстанції поясненнях вважає передчасною дату обмеження у зустрічному розрахунку пені встановленим ст.102 Податкового кодексу України строком давності стягнення податкового боргу у 1095 днів, а саме 20.10.2018 року, з якої за змістом зустрічного розрахунку пов`язується початок періоду нарахування пені в межах зазначеного спеціального строку давності.

В обґрунтування зазначеної позиції кредитор посилається на обставини встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 (зі змінами і доповненнями), з наступним продовженням дії карантину.

Зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)" від 13.05.2020 року №591-IX внесено зміни, зокрема, до Податкового кодексу України щодо термінів зупинення перебігу строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Пунктом 52-2 підрозділу 10 (інші перехідні положення) Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Строк позовної давності в період карантину, визначений п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України, зупиняється, а тому до цього строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає.

Посилаючись на неприпинення дії карантину як станом на теперішній час, так і на дату подання заяви з кредиторськими вимогами, кредитор вважає, що визнанню підлягають вимоги по пені, строк давності якої не сплинув на момент введення в дію карантину. Тобто щодо пені, яка виникла за 1095 днів до введення дії карантину - до 18.03.2020 року.

При цьому апелянт, стверджує, що датою, з якої має бути визнано пеню, є дата її виникнення, тобто - з 18.03.2017 року.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено вищевказані доводи податкового органу враховуючи таке.

Пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Водночас, у пункті 52-1 підрозділу 10 (інші перехідні положення) розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України визначено, що протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня, підлягає списанню.

Отже, законодавством в частині нарахування пені передбачено не зупинення перебігу строків давності, передбачених статтею 102 Податкового кодексу України для основного платежу по податкам і зборам, а взагалі припинення її нарахування, починаючи з 01.03.2020 року, тобто встановлено недопустимість виникнення зобов`язань зі сплати пені.

Наданий кредитором розрахунок та зустрічний розрахунок ліквідатора свідчить про нарахування боржнику в ІКП пені по податку на додану вартість.

Здійснивши правовий аналіз наведених правових норм, колегія суддів вважає, що порівняно з приведеною заявником нормою пункту 52-2 підрозділу 10 (інші перехідні положення) розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України щодо зупинення на період дії карантину перебігу строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу, приписи п.52-1 значеного розділу щодо ненарахування платникам податків в період дії карантину пені, починаючи з 1 березня 2020 року, є спеціальною нормою права, яка в даному випадку підлягає застосуванню до вимог кредитора в частині нарахування пені.

Приймаючи до уваги, що з 01.03.2020 та протягом дії карантину у платника податків взагалі не виникають зобов`язання зі сплати пені, що в такому разі до нарахування пені не може бути застосоване правило зупинення перебігу встановлених статтею 102 Податкового кодексу України строків давності стягнення податкового боргу (на відміну від основного платежу).

Таким чином, враховуючи відсутність факту зупинення щодо пені на час карантину перебігу встановленого статтею 102 Податкового кодексу України строку давності у 1095 днів, такий строк має визначатись на дату звернення контролюючого органу до суду з вимогою про стягнення податкового боргу.

Враховуючи дату звернення до суду та направлення кредитором заяви з грошовими вимогами, із загальної суми пені по податку на додану вартість, нарахованої в ІКП у зв`язку з проведенням мораторію на задоволення вимог кредиторів станом на 17.11.2020, визнанню підлягають грошові вимоги щодо пені у розмірі 370 584,94 грн, яка нарахована саме в межах встановленого статтею 102 Податкового кодексу України спеціального строку давності - 1095 календарних днів до моменту подання заяви, тобто в частині пені, нарахованої з 20.10.2018 року.

Встановивши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відхилення грошових вимог у сумі 1 461 964,53 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року №280/4849/20 та Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2021 року по справі №440/2825/20, оскільки обставини, встановлені судами у вказаних справах, є відмінними від обставин, встановлених судами у справі, що розглядається.

Щодо заявлених кредитором вимог в частині пені (ст.129 Податкового Кодексу України) в розмірі 4 675,24 грн, яка нарахована по податковому повідомленню-рішенню № від 10.03.2021 року на акт про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №253/04-36-07-22-08/13440031 від 16.02.2021 року, апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції, що нарахування цієї пені здійснено на підставі повідомлення-рішення, прийнятого під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство КП "ЖЕО №8" ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з приписами частини 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Таким чином, вимоги в частині нарахованої пені по податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню № від 10.03.2021 року на суму 4 675,24 грн мотивовано відхилено господарським судом.

Стосовно вимоги кредитора в частині сплати єдиного внеску за 2 останні місяці 2 кварталу 2021 року: травень - червень 2021 року на суму 8 435,24 грн, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Статтею 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, серед іншого, обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців (стаття 7 Закону).

Вимоги кредитора щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період: жовтень 2020 року - червень 2021 року виникли у зв`язку з нарахуванням заробітної плати двом працівникам КП "ЖЕО №8":

- ОСОБА_1 , директор, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , сума нарахованої заробітної плати 10 090,00 грн, сума нарахованого єдиного внеску за місяць (за ставкою 22%) - 2219,80 грн;

- ОСОБА_2 , головний бухгалтер, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , сума нарахованої заробітної плати 9081,00 грн, сума нарахованого єдиного внеску за місяць (за ставкою 22%) - 1997,82 грн.

Сукупна сума єдиного внеску на місяць, яка нарахована на суми заробітної плати вказаним двом працівникам, становила 4 217,62 грн (2219,80 + 1997,82).

Нарахування сум заробітної плати та єдиного внеску зазначеним вище працівникам підприємства у наведених розмірах також підтверджується доданими кредитором до заяви копіями відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам (Додаток 1 до податкового розрахунку) за 1 квартал 2021 року, 2 квартал 2021року.

Відповідно до штатного розкладу КП "ЖЕО №8", введеного в дію з 01.12.2019 року (копія міститься в матеріалах справи), посадовий оклад директора складає 10090 грн., головного бухгалтера - 9081 грн, виходячи з якого застрахованим особам відповідно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 здійснювалось нарахування заробітної плати та сум єдиного внеску.

У зв`язку із визнанням КП "ЖЕО №8" банкрутом та відкриттям щодо нього ліквідаційної процедури ліквідатором на підставі положень частини 1 статті 59, частини 1 статті 61, статті 66 Кодексу України з процедур банкрутства письмово повідомлено працівників банкрута про звільнення.

30.06.2021 року, з дотриманням законодавства про працю, звільнено всіх працівників у зв`язку з банкрутством (ліквідацією) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у тому числі директора Приймак Р.І. (наказ про звільнення №4 від 30.06.2021 року), головного бухгалтера Терещенко Т.В. (наказ про звільнення №5 від 30.06.2021 року).

Ліквідатором зазначено, що виплаті заробітної плати працівникам та сум нарахованих податків і зборів, у тому числі єдиного внеску, перешкоджали обставини недостатності у боржника коштів та наявність з 2016 року арештів, накладених на поточні рахунки підприємства для задоволення вимог стягувачів в межах відкритих виконавчих проваджень.

В підтвердження заявлених грошових вимог у розмірі 12 652,86 грн за 2 квартал 2021 року, кредитором надано податковий розрахунок № від 13.08.2021, термін сплати до 13.08.2021, нараховано платником самостійно за 2 квартал 2021 року на загальну суму 12652,86 грн, що складається з 4 217,62 грн по кожному місяцю окремо (квітень, травень, червень 2021 року).

Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі - розрахунок) та його форма затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020 року №773), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 року за № 111/26556.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаного Порядку розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) з розбивкою по місяцях звітного кварталу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий Розрахунок за календарний рік не подається.

Отже звітним періодом податкового розрахунку є квартал, який включає суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з їх розбивкою у звітному кварталі по кожному місяцю окремо.

У складі податкового розрахунку міститься додаток 1 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам", який окремо складається по кожному місяцю звітного кварталу (номер місяця в кварталі: 1, 2, 3).

Щодо грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в частині єдиного внеску за період: травень - червень 2021 року, суд апеляційної інстанції враховує, що визнання КП "ЖЕО №8" банкрутом мало місце у травні 2021 року (18.05.2021), а нарахування заробітної плати працівникам здійснювалось за кожний місяць, тому з огляду на дату визнання його банкрутом, з якою відповідно до частини 1 статті 59 Кодекс України з процедур банкрутства пов`язується припинення у боржника обов`язку щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), останнім місяцем виникнення у нього зобов`язання зі сплати єдиного внеску у складі звітного 2 кварталу 2021 року є квітень місяць 2021 року.

Тому в силу приписів наведеної правової норми у звітному 2 кварталі 2021 року, за який подано податковий розрахунок, у банкрута не виникає обов`язок щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) за травень та червень 2021 року, незалежно від включення до нього сум єдиного внеску за дані два місяці.

Наведена позиція щодо відсутності у боржника, визнаного банкрутом, обов`язку щодо обчислення та сплати саме єдиного внеску ґрунтується на висновках Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, які сформульовані у постанові від 19.01.2021 року у справі №916/4181/14. При цьому, Верховним Судом у вказаній постанові зазначено, що таке правило не передбачає в собі винятку щодо самостійного подання ліквідатором звітності до податкового органу.

Встановивши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відхилення грошових вимог в частині сплати єдиного внеску за 2 останні місяці 2 кварталу 2021 року: травень - червень 2021 року на суму 8 435,24 грн.

В решті ухвала господарського суду не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України не переглядається.

Враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені ст.269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновків місцевого господарського суду та не доводять порушення судом норм матеріального і процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Згідно із ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

За викладеного апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2022 року у справі №904/4155/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена у повному обсязі 25.05.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя І.О.Вечірко

Суддя Ю.Б.Парусніков