ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.05.2023 м. ДніпроСправа № 904/5314/20 (904/764/21)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ебоуд Файненс" (49040, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.32, ідентифікаційний номер юридичної особи 34774680)

до відповідача-1 Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, ідентифікаційний номер юридичної особи 14360570)

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" (49000, м.Дніпро, вул.Набережна Заводська, буд.11, ідентифікаційний номер юридичної особи 34497854)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу; припинення права власності; зобов`язання вчинити дії

Суддя Суховаров А.В.

при секретарі судового засідання Рудь В.Г.

Представники:

від позивача Удовицький Є.М. посв. адв. №2393 від 19.12.2019

від відповідача-1 Тарасенков В.В. свідоцтво ЖТ №001006 від 11.12.2018

від відповідача-2 не з`явився

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/5314/20(904/764/21) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ебоуд Файненс" звернулось до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., зареєстрований в реєстрі 10940, укладений 29.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" (ідентифікаційний код юридичної особи: 34497854, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Набережна Заводська, будинок 11) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001); припинення права власності Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) на об`єкт нерухомого майна: інженерно-лабораторний корпус (адміністративна будівля), будівля експериментальної бази, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпро (колишня назва - м. Дніпропетровськ), вулиця Набережна Заводська, будинок 9; зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) повернути до складу ліквідаційної маси банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського", (ідентифікаційний код юридичної особи: 34497854. місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, б. 9) об`єкт нерухомого майна: інженерно-лабораторний корпус (адміністративна будівля), будівля експериментальної бази, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, адреса: Дніпропетровська обл., м.Дніпро (колишня назва - м. Дніпропетровськ), вулиця Набережна Заводська, будинок 9.

Ухвалою суду від 27.04.2023 відкладено підготовче засідання по справі №904/5314/20(904/7614/21) на 22.05.2023.

Відповідач-2 не забезпечив явку повноваженого представника в підготовче засідання 22.05.2023, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням 22.05.2023 ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" арбітражного керуючого Чичви О.С. на черговому засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих.

Представник позивача залишає клопотання відповідача -2 на розсуд суду.

Представник відповідача-1 заперечує проти відкладення розгляду справи з підстав, визначених відпровідачем-2.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За змістом частини статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Господарський суд зазначає, що наведені відповідачем-2 обставини не є підставою для відкладення розгляду справи, з огляду на те, що відповідачем-2 не надано доказів на підтвердження інформації щодо неможливості забезпечення явки іншого представника відповідача-2 в підготовче засідання 22.05.2023, тому у задоволенні клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи відмовляється судом.

Керуючись ст.ст. 202, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" про відкладення розгляду справи відмовити.

Ухвала набирає законної сили 22.05.2023.

Оскарження цієї ухвали окремо від рішення суду не допускається.

Повний текст ухвали складено 29.05.2023.

Суддя А.В. Суховаров