ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2023м. СумиСправа № 920/100/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/100/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод

«Дніпросталь (вул. Дніпросталівська, 4, м. Дніпро, 49051,

)

до відповідача Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих

труб (вул. Комарова, б. 2, м. Суми, )

про стягнення 3 199 185 грн 46 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

при секретарі судового засідання Щербак Н.М.

Суть спору: 01.02.2023 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд стягнути з відповідача 3199185 грн 46 коп., з яких: 2290537 грн 78 коп., 169123 грн 27 коп. пені, 83588 грн 94 коп. 3% річних, 655935 грн 47 коп. інфляційні втрати за неналежне виконання зобов`язань за Договором № 21/0944 від 03.06.2021; а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 07.02.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 02.03.2023, 11:00.

15.02.2023 позивачем через електронну пошту було подано клопотання б/н від 14.02.2023 (вх.№959/23) про відкладення підготовчого засідання у справі №920/100/23.

Ухвалою суду від 02.03.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» б/н від 14.02.2023 (вх.№959/23) про відкладення підготовчого засідання у справі №920/100/23 задоволено; відкладено підготовче засідання на 16.03.2023, 10:30.

13.03.2023 позивачем надано до суду клопотання від 21.02.2023 про проведення всіх судових засідань у режимі відео конференції, з проханням визначити Господарський суд Дніпропетровської області чи Третій апеляційний адміністративний суд відповідальним за проведення відеоконференції під час судових засідань.

Ухвалою суду 14.03.2023 клопотання представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» Козарь Юлії Іванівни б/н від 21.02.2023 (вх.№922/23 від 13.03.2023) про участь в режимі відеоконференції у справі № 920/100/23 задоволено. Постановлено провести судове засідання у справі № 920/100/23, призначене на 16.03.2023, 10:30 та всі наступні судові засідання у справі в режимі відеоконференції. Доручено Третьому апеляційному адміністративному суду (вул. Василя Жуковського, 23, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49005) забезпечити проведення судового засідання у справі № 920/100/23, яке призначене на 16.03.2023, 10:30 в режимі відеоконференції в приміщенні Третього апеляційного адміністративного суду. У судовому засіданні в режимі відеоконференції братиме участь представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь».

Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09 год. 07 хв. до 10 год. 39 хв. 16.03.2023 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу «Тривога. Сумська область»), судове засідання у справі 16.03.2023 не відбулось.

Ухвалою суду від 16.03.2023 призначено підготовче засідання у справі на 28.03.2023, 12:00.

Ухвалою суду від 28.03.2023 відкладено підготовче засідання у справі на 06.04.2023, 11:00.

06.04.2023 відповідачем надано до суду клопотання №79/15-60 від 05.04.2023 (вх.№2116/23) про відкладення судового засідання у справі №920/100/23.

Ухвалою суду від 06.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 08.05.2023; Клопотання Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» №79/15-60 від 05.04.2023 (вх.№2116/23) про відкладення судового засідання у справі №920/100/23 задоволено; відкладено підготовче засідання на 27.04.2023, 11:40 (з урахування ухвали суду про виправлення описки від 18.04.2023).

24.04.2023 відповідачем надано до суду: відзив №79/15-77 від 21.04.2023 на позовну заяву у справі №920/100/23; заяву №79/15-78 від 21.04.2023 про розстрочення виконання рішення суду у справі №920/100/23; заяву №79/15-79 від 21.04.2023 про зменшення пені, процентів річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 27.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/100/23 до судового розгляду по суті, призначено розгляд справи по суті на 25.05.2023, 10:00.

25.05.2023 представник відповідача надав до суду клопотання від 25.05.2023 відповідно до змісту якого зазначає, що визнає позовні вимоги та у відповідності до положень ГПК України просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат, окрім цього зазначає, що заяву про зменшення заявленої суми пені, 3% річних та заяву про розстрочення виконання рішення підтримує та просить задовольнити, також просить справу слухати без участі представника відповідача.

Представники сторін в судове засідання 25.05.2023 не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підставою для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами та у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» (Позивач, Продавець) та Дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (Відповідач, Покупець) укладено договір № 21/0944 (договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти та сплатити продукцію (далі-Товар), найменування, сортамент, кількість, ціна якого вказані в специфікаціях, що оформлені в якості Додатків до чинного Договору та є невід`ємними його частинами.

Згідно зі Специфікацією № 4 від 14.09.2021 сторонами погоджено, що загальна вартість Товару становить 2590537 грн 78 коп з врахування ПДВ у сумі 431756 грн 30 коп, Товар постачається на умовах «FCA склад заводу» (Інкотермс 2010). Покупець здійснює оплату партії товару, шляхом перерахування коштів в розмірі вартості партії товару на рахунок продавця в наступному порядку:

-100% оплата за партію товару, протягом 15 календарних днів з дати поставки або прогонки зустрічними зобов`язаннями ( п.п. 1, 2,4 Специфікації).

Пунктом 5 Специфікації сторони передбачили, що строк поставки товару до 30 вересня 2021 року. Допускається оплата та поставка товару в межах даної Специфікації частинами (партії товару).

Відповідно до п.п 3.5, 3.6. Договору Товар передається від Продавця до Покупця по акту прийому-передачі чи іншому товаросупроводжуючому документу з відміткою Покупця про прийняття Товару. Дата переходу права власності вважається дата виписки товарної накладної.

Як вбачається з матеріалів справи 16 вересня 2021 року по товарній накладній №2315 продукцію на суму 2 590 537,78 грн. прийняв представник відповідача - Андронюк В.В, про що свідчить довіреність на отримання товару №572 від 15.09.2021.

07 жовтня 2021 року Покупець (Відповідач) здійснив перерахування грошових коштів відповідно виставленого рахунку №2315 від 16.09.2021 року, однак, не в повному обсязі, а у розмірі 300 000,00 грн, про що свідчить банківська виписка від 07.10.2021.

Обгрунтовуючи позовні вимоги Позивач заначає, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної та у повному обсязі оплати товару, передбаченого умовами договору та специфікації № 4, у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість у сумі 2 290537 грн 78 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2022 Позивач надіслав Відповідачу претензію, згідно вимог якої просив сплатити заборгованість у сумі 2290537 грн 78 коп. протягом 5-ти банківських днів з моменту її отримання.

В матеріалах справи відсутні докази надання Відповідачем відповіді на претензію, чи сплати заборгованості.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що ним договірні зобов`язання були виконані в повному обсязі, проте Відповідачем порушено строки оплати за поставлений товар, через що у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість у сумі 2290537 грн 78 коп, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Позивачем доведено, а також Відповідачем у відзиві на позовну заяву від 21.04.2023 № 79/15-77 визнано факт заборгованості перед позивачем в сумі 2290537 грн 78 коп, що складає суму боргу за отриманий відповідачем товар за спірним Договором, у зв`язку з чим вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача 2290537 грн 78 коп заборгованості з оплати за отриманий товар є законною, обґрунтованою та доведеною матеріалами справи.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати

Відповідно до поданого Позивачем розрахунку, Відповідачу нараховано 83588 грн 94 коп 3% річних та 655935 грн 47 коп інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, зазначаючи про тяжкий матеріальний стан свого підприємства, подав заяву про зменшення 3% річних та інфляційних, в якій просить при вирішенні справи №920/100/23 зменшити на 87,4% заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат - до суми 82647 грн, 3% річних - до суми 10532 грн.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 83588 грн 94 коп 3% річних та 655935 грн 47 коп. інфляційних втрат.

Водночас, статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, суд враховує, що розмір відсотків річних, відповідно до наданого Позивачем розрахунку, не є надмірним, а визначений саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 ЦК України 3% річних.

Крім того, судом враховано також і те, що Відповідачем заборгованість з оплати за отриманий товар не здійснена, а нараховані суми відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості .

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для зменшення сум відсотків річних, а тому суд відмовляє Відповідачу в задоволенні його заяви про зменшення 3% річних та інфляційних.

Позивачем також заявлено до стягнення пеню за порушення строків отплати за отриманий товар.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.2. Договору сторонами унормовано, що у разі несвоєчасного здійснення розрахунків по чинному Договору покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який виплачується пеня, від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до наданого розрахунку, Позивачем нараховано Відповідачу пеню у розмірі 169123 грн 27 коп.

Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Судом перевірено розрахунок штрафних санкцій, наданий Позивачем і всновлено, що він є арифметично вірним.

Розрахунки перевірені судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.5.3 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2023; результати долучені до матеріалів справи.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку Відповідача грошового зобов`язання в частині не повної оплати за поставлений товар Позивачу, а стягнення штрафних санкцій (пені) передбачена умовами Договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Відповідача 169123 грн 27 коп пені.

Однак Відповідач у Заяві про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат від 21.04.2023 № 79/15-77 просить суд врахувати об`єктивні обставини пов`язані з загрозою війни та війною з Російською Федерацією, та скрутне фінансове становище і відсутність умисної вини і зменшити розмір неустойки (пені) до 21347 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Судом в даному випадку при розгляді даної справи враховано, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Крім того, суд бере до уваги фінансове становище відповідача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

При цьому, судом береться до уваги не тільки фінансовий стан сторін, а й стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 10% та часткове задоволення в цій частині вимог позивача, а саме суд стягує з Відповідача на користь Позивача 152210 грн 94 коп пені.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з Відповідача 2290537 грн 78 коп заборгованості, 655935 грн 47 коп. інфляційних втрат, 83588 грн 94 коп. 3% річних, 152210 грн 94 коп пені.

В інший частині позовних вимог щодо стягнення 16912 грн 33 коп пені суд відмовляє.

Водночас, Відповідач подав заяву від 21.04.2023 № 79/15-78 (вх №1433 від 24.04.2023) про розстрочення виконання рішенням. Розглянувши дану заяву суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішенням відповідач звертає увагу суду на те, що останній виготовляє обважнені бурильні та ведучі бурильні труби для вітчизняних і зарубіжних контрагентів, надходження коштів від реалізації виробленої господарської продукції залежить від своєчасного виконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань по укладеним контрактам на постачання виготовленої продукції.

Проте, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і на час звернення відповідача із заявою про розстрочення судового рішення.

Від початку запровадження воєнного стану в Україні відповідачем прийнято рішення припинити роботу підприємства, перш за все у зв`язку з неможливістю забезпечення безпеки працівників, 24.02.2022 видано наказ № 24/П «Про початок простою ДП «Завод ОБ та ВТ». З набранням чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було видано наказ від 24.03.2022 № 25/П «Про організацію трудових відносин в ДП «Завод ОБ та ВТ» в умовах воєнного стану» (копії зазначених наказів додано відповідачем до заяви).

Відповідач також звертає увагу, що внаслідок авіаудару 03.03.2022 в ході ведення бойових дій Російською Федерацією було пошкоджено майно відповідача, у тому числі трансформатор електропідстанції, через що робота підприємства стала повністю неможливою. Наразі проводяться відновлювальні роботи, які не завершені. На підтвердження, викладеної обставини, відповідачем наданий витяг з листа-заяви від 21.04.22 №79/0-66 «Про проведення опису та визначення попередньої оцінки шкоди спричиненої майну ДП Завод ОБ та ВТ в ході збройної агресії Російської Федерації проти України».

Відповідач наголошує, що листом від 28.02.2022 № 2021/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Згідно з даними про фінансові результати за 2022 рік відповідач отримав збиток на суму 174685 тис. грн.

Унаслідок вказаних обставин відповідач зазначає, що його підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі, негайне виконання рішення господарського суду у даній справі паралізує господарську діяльність відповідача. Розстрочення виконання рішення забезпечить належне функціонування відповідача і, як наслідок, планове виконання судового рішення на користь позивача.

Відповідач, наголошує, що на сьогоднішній день не має можливості негайно виконати рішення через скрутне фінансове становище підприємства та загрозу банкрутства внаслідок обставин виняткового характеру, які полягають у збитковості діяльності відповідача за незалежних від його обставин (військова агресія Російської Федерації проти України, отримання авіудару та пошкодження майна).

Таким чином, відповідач просить при ухваленні рішення розстрочити виконання рішення у цій справі терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня ухвалення рішення рішення та затвердити графік виконання рішення по цій справі на 12 (дванадцять) місяців однаковими рівними частинами.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення або відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Надання розстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). Розстрочення виконання рішення в даному випадку не є інструментом ухилення для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у Позивача збитків саме у зв`язку з порушенням Відповідачем строків виконання зобов`язання за договором, неналежне виконання якого Відповідачем є предметом спору у справі №920/100/23. Беручи до уваги виняткові обставини, як: припинення роботи відповідача, наявність заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку, наявність у відповідача збитків унаслідок агресії Російської Федерації проти України, суд вважає, що розстрочення виконання рішення у даній справі в частині сплати заборгованості не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для Відповідача та співмірності негативних наслідків для Відповідача з інтересом Позивача.

Відповідачем доведено, що введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного ведення Відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд частково задовольняє заяву Відповідача про розстрочення виконання рішення від 21.04.2023 № 79/15-78 (вх №1433 від 24.04.2023) та вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду у справі №920/100/23 в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості строком на 2 місяці з дати набрання рішення законної сили, шляхом сплати заборгованості в загальній сумі 3182 273 грн 13 коп. рівними частинами щомісяця з дати набрання рішенням законної сили по 1591136 грн 56 коп щомісяця.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 1ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в сумі 23993 грн 89 коп. (50 відсотків судового збору), сплачений за платіжним дорученням № 7659 від 28.12.2022, підлягає поверненню ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» з державного бюджету.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 23993 грн 90 коп (50 відсотків судового збору) покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» (вул. Дніпросталівська, 4, м. Дніпро, 49051, ) до Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб про стягнення 34523105 грн 18 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (вул. Комарова, 2, м. Суми, Сумська область, 40020, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» (вул. Дніпросталівська, 4, м. Дніпро, 49051, код ЄДРПОУ 33718 грн 78 коп. заборгованості, 152210 грн 94 коп пені, 83588 грн 94 коп 3% річних, 655935 грн 47 коп інфляційних втрат, 23993 грн 90 коп в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення пені у розмірі 16912 грн 33 коп відмовити.

4. Розстрочити виконання рішення суду у справі №920/100/23 щодо заборгованості в загальній сумі 3 182 273 грн 13 коп. строком на 2 місяці з дати набрання рішенням законної сили, шляхом сплати заборгованості рівними частинами по 1 591 136 грн 56 коп. щомісяця.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» (вул. Дніпросталівська, 4, м. Дніпро, 49051, ) з Державного бюджету України (рахунок UA3018540, отримувач ГУК Сумськ.обл/Сумська МТГ/22030101, , банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат)) 50% судового збору в сумі 23993 гривні 89 коп., сплачений за платіжним дорученням № 7659 від 28.12.2022.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 31.05.2023.

Суддя С.В. Заєць