ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 Справа № 914/2468/20(914/361/22)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря судового засідання Гусак Х.Р., розглянувши матеріали за позовом: Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області (79003, м. Львів, вул.Стрийська, буд. 35), м.Львів

до відповідача-1: Державної податкової служби України, м.Київ

до відповідача-2: Державної фіскальної служби України, м.Київ

про визнання незаконним та скасування рішення ДФС України в особі голови комісії з реорганізації в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача, скасування державної реєстрації права власності ДПС України

в межах провадження у справі № 914/2468/20

за заявою: Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, м. Львів

про банкрутство: Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, )

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: Добровольська Ю.Р.

від відповідача-2: не з`явився

розпорядник майна: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2022 на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області до Державної податкової служби України та Державної фіскальної служби України, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення ДФС України в особі голови комісії з реорганізації, яким затверджено розподільчий баланс ДФС України станом на 09.12.2019 року в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача в адмінбудівлі за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 35, загальною площею 5 754,1 кв.м., що належать ДП Виробничо-сервісний центр у Львівській області на праві власності, скасувати державну реєстрацію права власності ДПС України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 36703490 на приміщення адмінбудівлі площею 28 521,6 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 35.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.02.2022 справу №914/2468/20(914/361/22) передано на розгляд судді Чорній Л.З. на підставі ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, в провадженні якої перебуває справа № 914/2468/20 про банкрутство Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області.

Ухвалою суду від 12.10.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, ); визнано грошові вимоги Головного управління Державної податкової служби у Львівській області до Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області у розмірі 5 493 720,06 грн, з яких: 5 247 836,15 грн основного боргу (безспірні), 159 567,83 грн штрафних санкцій та 86 316,08 грн пені, а також, 21 020,00 грн. судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області; введено процедуру розпорядження майном Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області строком на сто сімдесят календарних днів до 31.03.2021 та призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Оберемка Романа Анатолійовича (свідоцтво № 1936 від 18.12.2019, адреса: вул. Ватутіна, 67, с. Потік, Київська область, 08824).

Офіційне оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі №914/2468/20 про банкрутство Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області розміщено на веб-сайті Вищого господарського суду України 12.10.2020 р.

Справа №914/2468/20 про банкрутство Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області перебуває на стадії розпорядження майном.

Ухвалою суду від 15.02.2022 позовну заяву Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області до Державної податкової служби України та Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування рішення ДФС України в особі голови комісії з реорганізації в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача та скасування державної реєстрації права власності ДПС України залишено без руху. Надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви в 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду - документів, які підтверджують сплату позивачем судового збору у встановлених порядку і розмірі; - зазначити номери засобів зв`язку відповідачів та адреси електронної пошти.

Ухвалою суду від 17.03.2022 позовну заяву ДП Виробничо-сервісний центр у Львівській області до Державної податкової служби України та Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування рішення ДФС України в особі голови комісії з реорганізації в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача, скасування державної реєстрації права власності ДПС України прийнято до розгляду в межах провадження справи №914/2468/20 про банкрутство ДП Виробничо-сервісний центр у Львівській області. Справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 13.04.2022.

Рух справи відображено в відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 01.06.2022 позов Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області (79003, м. Львів, вул.Стрийська, буд. 35), м. Львів до відповідача-1: Державної податкової служби України, м. Київ, до відповідача-2: Державної фіскальної служби України, м. Київ про визнання незаконним та скасування рішення ДФС України в особі голови комісії з реорганізації в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача, скасування державної реєстрації права власності ДПС України залишено без розгляду.

Позивачем подано апеляційну скаргу б/н від 27.06.2022 на зазначену ухвалу суду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.08.2022 у справі №914/2468/20(914/361/22) апеляційну скаргу Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області задоволено, ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 у справі №914/2468/20(914/361/22) скасовано, справу №914/2468/20(914/361/22) направлено для продовження розгляду на стадію підготовчого провадження до Господарського суду Львівської області.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.09.2022 справу №914/2468/20(914/361/22) передано на розгляд судді Чорній Л.З. на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне справу №914/2468/20(914/361/22) прийняти до розгляду та призначити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні.

31 жовтня 2022 через систему Електронний суд від Головного управління ДПС у Львівській області надійшло клопотання про залучення ГУ ДПС у Львівській області співвідповідачем у справі. Клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про залучення співвідповідача мотивоване тим, що 28.12.2019 року ДПС України видано наказ № 236 Про прийняття нерухомого майна від територіальних органів ДФС до правонаступників-територіальних органів ДПС, відповідно до якого керівники, зокрема, головних управлінь ДПС в областях зобов`язуються прийняти з балансу головних управлінь ДФС в областях, які реорганізовуються шляхом приєднання до відповідних територіальних органів ДПС, на їх баланс нерухоме майно згідно з актами приймання-передачі з дотриманням вимог законодавства. Згідно з наказом ДПС України Про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління за територіальними органами ДПС від 28.12.2019 № 237 за головними управліннями ДПС в областях на праві оперативного управління закріплювалось нерухоме майно згідно з Переліком нерухомого майна.

Ухвалою суду від 11.01.2023 в задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Львівській області від 31.10.2022 за вх.№3552/22 про залучення їх до участі у справі №914/2468/20(914/361/22) у якості співвідповідача відмовлено; підготовче провадження по справі №914/2468/20(914/361/22) закрито та призначено справу до судового розгляду на 22.02.2023.

Судове засідання 22.02.2023 по справі № 914/2468/20(914/361/22) не відбулось, у зв`язку з оголошенням на території Львівської області повітряної тривоги 22.02.2023 з 09 год. 06 хв. до 11 год. 01 хв. у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України

Ухвалою суду від 23.02.2023 розгляд справи призначено на 22.03.2023.

В судове засідання від 22.03.2023 представники сторін не з`явились. На адресу суду заяв, клопотань чи пояснень не надходило.

В судове засідання від 26.04.2023 представники сторін не з`явились.

Через систему Електронний суд представником відповідача-1 та відповідача-2 подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із неможливістю прибуття в судове засідання.

Підстави відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 26.04.2023, розгляд справи відкладено на 24.05.2023.

У судове засідання 24.05.2023 представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання. На адресу суду заяв, клопотань чи пояснень не надходило.

Представник відповідача-1 у судове засідання з`явилася, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання. На адресу суду заяв, клопотань чи пояснень не надходило.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як встановлено судом, ухвали Господарського суду Львівської області у даній справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у справі №914/2468/20(914/361/22) у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті.

Позиції сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на незаконність реєстрації права власності ДПС України (відповідача 1 у справі) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №36703490) на приміщення будівлі площею 28 521,6 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 35, які належать на праві власності позивачу Державному підприємству «Виробничо-сервісний центр у Львівській області».

Позивач зазначив, що як вбачається з тексту розподільчого балансу ДФС України станом на 09.12.2019, зазначені приміщення адмінбудівлі площею 28 521,6 кв.м., були передані у складі нерухомого майна, на яке у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ДФС України (відповідач 2 у справі), , станом на складання розподільчого балансу, було зареєстроване право власності. Проте, такої державної реєстрації на всі приміщення адмінбудівлі площею 28 521,6 кв.м. за ДФС України не проводилось, а до складу нерухомого майна, що мала бути передана до ДПС України, помилково були включені приміщення площею 5 754,1 кв.м., які належали позивачу ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» на підставі свідоцтва Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про право власності №с-00534 від 27.10.2004 року, що видане на виконання розпорядження Сихівської районної адміністрації №906 від 27.10.2004 року.

Жодних рішень щодо вилучення або передачі вказаних приміщень від ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» не приймалось, про що свідчить і далі актуальний запис про право власності на означені приміщення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем. Наслідком вказаної державної реєстрації приміщень позивача у складі всієї адмінбудівлі за ДПС Україна призвела до створення перешкод у доступі до них працівникам та посадовим особам ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» у вигляді відмови у доступі з боку Головного управління ДПС у Львівській області. Поряд з тим, право власності позивача на ці приміщення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не припинено.

Наведене, як стверджує позивач, стало підставою для звернення позивача з позовом до суду з вимогою про визнання незаконним та скасування рішення ДФС України в особі голови комісії реорганізації, яким затверджено розподільчий баланс ДФС України станом на 09.12.2019 року в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача в адмінбудівлі за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 35, загальною площею 5 754,1 кв.м., що належать ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» на праві власності, скасування державної реєстрації права власності ДПС України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №36703490) на приміщення будівлі площею 28 521,6 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 35.

Відповідач-1 щодо позовних вимог заперечив в повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що 13-ти поверхова адміністративна будівля по вул. Стрийській, 35 передана на баланс Міндоходів України в цілому. На підставі викладеного вище, ГУ ДФС у Львівській області (як правонаступник ГУ Міндоходів у Львівській області) здійснило перереєстрацію 13-ти поверхової адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 35 на ім`я Державної фіскальної служби України загальною площею 28 521 м. кв. Згідно з Розподільчим балансом на 09.12.2019 року, затвердженим головою комісії з реорганізації ДФС України Д.В. Гутенко, приміщення адмінбудівлі площею 28 521,6 м. кв. були передані до ДПС України.

Відповідно до даних, що містіться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 27.05.2020 року зареєстровано право власності ДПС України (код за ) на приміщення адмінбудинку загальною площею 28 521.6 м кв., що знаходиться за адресою: м Львів, вул. Стрийська, 35. Форма власності державна. Підстава для державної реєстрації: розподільчий баланс №б/н, виданий 09.12.2019 року Державною фіскальною службою України.

Щодо твердження позивача про те, що право власності Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» на приміщення площею 5 754,1 м.кв. не припинено, то відповідач зазначив, що пунктом 3.1. розділу 3 Статуту визначено, що засновником підприємства єДержавна фіскальна служба України. Майно, що є державною власністю і закріплене за підприємством, належить йому на правах повного господарського відання (п.5.2. розділу 5 Статуту). Крім цього, у абз. 3 п. 7.1. розділу 7 Статуту зазначено, що управління підприємством здійснює засновник шляхом здійснення контролю за ефективністю використання майна, що є у державній власності й закріплене за підприємством.

Відповідач зазначив, що приміщення адмінбудинку за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 35, загальною площею 28 521.6 м. кв., яка також включає 5 754,1 м.кв. нежитлових приміщень зареєстрованих за ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», згідно запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 36703490 від 27.05.2020 року та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52464511 від 01.06.2020 року на праві державної власності належить ДПС України (підстава - Розподільчий баланс на 09.12.2019 року), власником майна, закріпленого за державним комерційним підприємством є держава в особі органу влади, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, та при реєстрації прав власності робиться відмітка про правовий режим майна, з саме, належність майна підприємству на праві господарського відання.

Враховуючи наведене, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Через канцелярію суду 19.10.2022 арбітражним керуючим ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» подано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що позивачем обрано невірний, неефективний спосіб захисту свого порушеного права, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач- 2 відзиву на позовну заяву не надав, в судові засідання явки повноважного представника не забезпечив.

Обставини справи встановлені судом.

Згідно реєстраційного посвідчення на будинок, який належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям від 23.05.1996 року, приміщення адмінбудинку в цілому, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 35, загальною площею 28 521,6 кв.м. передано Державній податковій інспекції Львівської області на підставі рішення Львівської обласної Ради народних депутатів №58 від 05 травня 1995 року.

19 березня 1997 року наказом Державної податкової адміністрації №70 засноване на державній власності державне підприємство «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Львівської області» (код за ) (правонаступник - ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області»).

Із Статуту державного підприємства «Управління по експлуатації «дитбудинків податкових органів Львівської області» (далі - УЕА ПО Львівської області), затвердженого розпорядженням Державної податкової адміністрації України від 06.12.2002 року №383-р. вбачається, що зазначене підприємство створене для виробничо-господарського забезпечення діяльності Державної податкової адміністрації у Львівській області, здійснення експлуатації будинків і споруд, проведення капітальних та поточних ремонтів службових приміщень.

У своїй діяльності управління підпорядковується Державній податковій адміністрації України, яка є його Засновником.

Майно Управління є власністю Засновника і закріплюється за ним на праві повното господарського відання. Джерелами формування майна Управління є, зокрема, майно передане Управлінню Засновником.

Згідно з відомостями, що містяться у Витяті Львівського обласного державною комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.07.2004 року №4024761, право власності на приміщення адмінбудинку, шо знаходиться та адресою: м Львів, вул. Стрийська, 35, яке виникло на підставі рішення Львівської обласної Ради народних депутатів №58 від11 травня 1995 року зареєстроване 02.07.2004 та Державною податковою інспекцією по Львівській області.

Наказом ДПА у Львівській області від 09.07.2004 року №151 «Про передачу частини адмінбудинку», за погодженням з ДПА Україна від 06.07.2004 року № 12467/7/05-0117, здійснено передачу на баланс та до статутного фонду ДП «УЕА ПО Львівської області» нерухомості, розташованої за адресою м Львів, вул. Стрийська, 35, загальною площею 5 754,1 м.кв.

На виконання наказу Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 за №166 «Про централізацію бухгалтерського обліку нерухомого майна в Головному управлінні Міндоходів у Львівській області», створена комісія з приймання-передачі нерухомого майна (будівель, споруд, земельних ділянок), що обліковувалося на балансі ГУ Міндоходів у Львівській області.

Даною комісією встановлено, що належить передати з балансу ГУ Міндоходів у Львівській області на баланс Міністерства доходів і зборів України адмінбудинок по вул. Стрийській, 35 загальною площею 28 521.6 м. кв., про що складено відповідний протокол засідання інвентаризаційної комісії та оформлено належним чином інвентаризаційні описи основних засобів.

Згідно з Розподільчим балансом на 09.12.2019 року, затвердженим головою комісії з реорганізації ДФС України Д.В. Гутенко, приміщення адмінбудівлі площею 28 521,6 м. кв. були передані до ДПС України.

Відповідно до даних, що містіться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 27.05.2020 зареєстровано право власності ДПС України (код за ) на приміщення адмінбудинку загальною площею 28 521.6 м кв., що знаходиться за адресою: м Львів, вул. Стрийська, 35. Форма власності державна. Підстава для державної реєстрації: розподільчий баланс №б/н, виданий 09.12.2019 Державною фіскальною службою України.

Позивачем долучено до матеріалів справи Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення в адмінбудівлі за адресою м. Львів. вул. Стрийська, 35, загальною площею 5 754,1 кв.м., зареєстроване за правопопередником позивача - Державним підприємством «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Львівської області», , в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.11.2004 року.

18.07.2013 позивач Державне підприємство «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», на підставі свідоцтва Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про право власності №с-00534 від 27.10.2004 року, що видане на виконання розпорядження Сихівської районної адміністрації №906 від 27.10.2004, отримав державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення в адмінбудівлі за адресою м. Львів. вул. Стрийська, 35, загальною площею 5 754,1 кв.м., характеристика та обладнання яких наведені у технічному паспорті, виготовленому ЛОД ОБТІЕО. Номер запису про право власності № 2081466.

Оцінка суду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Окремим способом захисту цивільних прав та інтересів і визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до положень частини другої ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ГПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Господарського кодексу України від 16 січна 2003 року №2452-ІV державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарської о відання майном і згідно і цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Як встановлено судом, згідно з п. 1.1. розділу 1 Статуту Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» затвердженого наказом ДФС України віл 27.10.2014 року №218, ДП «Виробничо-сервісний центр Львівськоїобласті» засноване на державній власності та належить до сфери управління Державної фіскальної служби України.

Державне підприємство «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Львівської області» перереєстроване у зв`язку із зміною назви згідно з розпорядженням ДПА України від 06.12.2002 року № 383-р «Про Доповнення до Статутів державних підприємств «Управління по експлуатації адмінбудинків» з державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків ДПА у Львівській області» створено відповідно до наказу ДПА України від 19.03.1997 року №70 «Про створення госпрозрахункового державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків ДПА у Львівській області» та засновником його є держава.

ДП «Виробничо-сервісний центр Львівськоїобласті» підпорядковується Державній фіскальній службі України (п. 1.2. розділу 1 Статуту).

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 Статуту головною метою діяльності підприємства є здійснення експлуатації будинків та споруд, проведення капітальних та поточних ремонтів службових приміщень адмінбудинків Засновника.

Пунктом 3.1. розділу 3 Статуту визначено, що засновником ДП «Виробничо-сервісний центр Львівськоїобласті» є Державна фіскальна служба України.

Майно, що є державною власністю і закріплене за ДП «Виробничо-сервісний центр Львівськоїобласті», належить йому на правах повного господарського відання (п. 5.2. розділу 5 Статуту).

Згідно з ч.ч.1, 2, 4 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Отже, право господарського відання це право юридичних осіб, які здійснюють підприємницьку господарську діяльність, похідне від права власності, з обмеженням повноваження розпоряджатися окремими видами майна за згодою власника. Таким чином, "право господарського віддання" не є тотожним поняттю "права власності", оскільки перше є правовою формою реалізації права державної і комунальної власності спеціально створеними суб`єктами різних організаційно-правових форм, які у встановленому порядку набувають статусу юридичної особи. При цьому власником майна залишається держава або відповідна територіальна громада. (Правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №923/223/19 та від 10 жовтня 2019 року у справі № 918/376/17).

Згідно абз. 3 п.7.1. розділу 7 Статуту, управління підприємством здійснює засновник шляхом здійснення контролю за ефективністю використання майна, що є у державній власності й закріплене за підприємством.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України «Про надання роз`яснення порядку реєстрації прав власності на об`єкт нерухомого майна залежно від форм власності» від 11.01.2007 року №19-32/2, державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об`єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах (частина п`ята статті 75 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким положенням Конституції України кореспондують приписи статей 319, 328 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частин першої, другої статті 182 цього ж Кодексу право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з Розподільчим балансом на 09.12.2019 року, затвердженим головою комісії з реорганізації ДФС України Д.В. Гутенко, приміщення адмінбудівлі площею 28 521,6 м. кв. були передані до ДПС України.

Відповідно до даних, що містіться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 27.05.2020 зареєстровано право власності ДПС України (код за ) на приміщення адмінбудинку загальною площею 28 521,6 м кв., що знаходиться за адресою: м Львів, вул. Стрийська, 35. Форма власності державна. Підстава для державної реєстрації: розподільчий баланс №б/н, виданий 09.12.2019 Державною фіскальною службою України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нерухоме майно, стосовно якого здійснена державна реєстрація права власності, набуто Державною податковою службою України відповідно до чинного законодавства, підстав для визнання недійсним запису про державну реєстрацію та скасування внесений на його підставі запис відсутні.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення ДФС України в особі голови комісії реорганізації, яким затверджено розподільчий баланс ДФС України станом на 09.12.2019 в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача в адмінбудівлі за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 35, загальною площею 5754,1 кв.м., що належать ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» на праві власності, скасування державної реєстрації права власності ДПС України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №36703490) на приміщення будівлі площею 28 521,6 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 35.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати, які понесли позивачі у зв`язку з розглядом справи, відповідно до приписів статті 129 ГПК України, відносяться на нього.

Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи сторонами не було заявлено та понесено.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення ДФС України в особі голови комісії реорганізації, яким затверджено розподільчий баланс ДФС України станом на 09.12.2019 року в частині передачі ДПС України нежитлових приміщень позивача в адмінбудівлі за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 35, загальною площею 5754,1 кв.м., що належать ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» на праві власності, скасування державної реєстрації права власності ДПС України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №36703490) на приміщення будівлі площею 28 521,6 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 35 відмовити.

2. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний тест рішення складений 30.05.2023

Суддя Чорній Л.З.