ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 р. Справа№ 911/409/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання Сивак М.С.

Лемешко В.Г. та її представники в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 року

у справі №911/409/23 (суддя Янюк О.С.)

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2023 року у справі №911/409/23 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність з доданими до неї матеріалами повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 року у справі №911/409/23, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 20.03.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 року у справі №911/409/23, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/409/23 за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

30.03.2023 року супровідним листом Господарського суду Київської області №02-04/911/409/23 від 29.03.2023 року матеріали справи №911/409/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 для розгляду справи №911/409/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М.,судді: Доманська М.Л.,Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 у справі №911/409/23 залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

11.04.2023 року через систему „Електронний суд", тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали суду від 03.04.2023 року надано докази сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 14.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 у справі №911/409/23 та призначено справу до розгляду на 18.05.2023 року за участю боржника або його повноважного представника.

ОСОБА_1 та її представники в судове засідання 18.05.2023 року не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не направляла, у поданій апеляційній скарзі просила розглянути справи без її участі.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

18.05.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 року у справі №911/409/23 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Київської області із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

В обґрунтування поданої заяви боржник зазначає, що згідно з даними УБКІ та особистими підрахунками має кредиторську заборгованість в загальній сумі 222 056,86 грн.

У зв`язку із наявністю певних недоліків ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2023 року подану заяву залишено без руху та надано заявнику строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали подати до господарського суду разом із заявою про усунення недоліків, в тому числі: докази здійснення доплати авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у сумі 26 610,00 грн., а також докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 відповідного розміру прострочених зобов`язань перед банківськими та фінансовими установами та припинення здійснення планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців (судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, тощо).

Поряд з тим, вказаною ухвалою суду не прийнято як належний та допустимий доказ здійснення авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень Договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 07.02.2023 року, укладений між арбітражним керуючим Хомичем Р.В. та Лемешко В.Г., оскільки по-перше, такий договір підписаний лише з боку арбітражного керуючого Хомича Р.В., тоді як підпису заявника такий договір не містить, що, свідчить про не вчинення сторонами відповідного правочину, а по-друге, укладання відповідних договорів, якими передбачено певний порядок сплати грошової винагороди у той чи інший спосіб, не відповідає положенням КУзПБ, а відтак, на переконання суду, заявниця зобов`язана була надати суду докази здійснення авансування саме у розмірі, передбаченому п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу.

21.02.2023 року, тобто в межах встановленого судом строку, заявником подано до Господарського суду Київської області заяву про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.

Водночас, оскільки за висновками суду першої інстанції недоліки поданої заяви протягом встановленого строку боржником не усунуто, ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2023 у справі №911/409/23 заяву про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність з доданими до неї матеріалами повернуто заявниці ОСОБА_1 без розгляду.

Боржник з даною ухвалою суду не погоджується та в обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Зміст та форма заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повинні відповідати приписам Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУзПБ визначено, що господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Положеннями ст. 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. У разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, недоліками поданої заяви про неплатоспроможність, визначених судом в ухвалі від 14.02.2023 року №911/409/23 про залишення заяви без руху, було, серед іншого, недодержання вимог ст.ст.30, 116 КУзПБ, зокрема щодо обов`язку боржника - фізичної особи авансувати на депозитний рахунок суду винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, а також надати докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 відповідного розміру прострочених зобов`язань перед банківськими та фінансовими установами та припинення здійснення планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців (судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, тощо).

Водночас, подана заява ОСОБА_1 про усунення недоліків не містить належних доказів виконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху у зазначеній вище частині.

Так, згідно відповідної заяви боржник наполягає на альтернативі мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, шляхом укладення договору від 07.02.2023 року.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, до заяви про усунення недоліків поданої суду заяви додано підписаний сторонами договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 07.02.2023 року, який укладений між арбітражним керуючим Хомичем Р.В. та Лемешко В.Г. у відповідності до Кодексу України з процедур банкрутства.

Пунктами 3.1 та 3.3 вказаного договору передбачено, що оплата послуг керуючого реструктуризацією становить 40 260 грн. за весь строк виконання повноважень, починаючи з дати його призначення та до моменту прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення про встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією. ОСОБА_1 вносить (перераховує) оплату рівними частинами протягом 10 місяців у сумі 4026 грн. щомісячно на депозитний рахунок суду, в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність.

Вказаний договір було досліджено місцевим судом та надано йому оцінку як альтернативному способу здійснення сплати грошової винагороди арбітражному керуючому, однак в ході дослідження його змісту правомірно встановлено, що такий договір не є належним та допустимим, в розумінні положень ст.ст. 76-77 ГПК України, доказом виконання вимог п. 12 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства - авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в розмірі встановленому положеннями абз. 3 частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства - п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень, що на дату звернення боржника до суду становить 40 260,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи заявник посилається на правову позицію, викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2020 року у справі №910/726/20.

Крім того, заявник наголошує на врахуванні вказаної позиції Верховного Суду під час дослідження вищенаведеного договору, як альтернативного способу сплати грошової винагороди арбітражному керуючому та самої згоди арбітражного керуючого Хомича Р.В. на участь у справі.

Разом з тим, аналіз висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на які посилається заявник, свідчить про те, що право на одержання винагороди за працю гарантоване законом, зокрема ст. 43 Конституції України. Відповідне правило також поширюється на арбітражних керуючих, право яких на одержання винагороди за виконання обов`язків у справі про банкрутство (неплатоспроможність) регламентоване в ст. 12, 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

В той же час, згідно імперативних норм Кодексу України з процедур банкрутства, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Апеляційний господарський суд зазначає, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в наведеній постанові вказує на право місцевого господарського суду, а не обов`язок, розгляду питання щодо альтернативного врегулювання питання винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень у справі про неплатоспроможність, зокрема на умовах відстрочення та, більше того, зменшення розміру винагороди від розміру, встановленого Кодексом.

При цьому, альтернативне врегулювання боржником - фізичною особою та арбітражним керуючим питання щодо винагороди останнього за виконання роботи, не може ґрунтуватись на безоплатному виконанні роботи, оскільки така умова суперечитиме положенням статті 43 Конституції України.

Слід також зазначити, що норма п. 12 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства є імперативною, тобто такою, що не допускає ніяких відхилень при її виконанні, тоді як заявником помилково розтлумачено останню, як таку, що має диспозитивний характер.

До того ж, ч. 2 ст. 30 Кодексу, зокрема, передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Апеляційним судом також враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 23.11.2020 року №922/1734/20, відповідно до якої, обов`язок боржника авансувати винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлено КУзПБ, і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, визначеною статтею 116 зазначеного Кодексу. При цьому ані КУзПБ, ані інші діючі норми чинного законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, а також умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому.

Крім того, зважаючи на юридичну природу винагороди арбітражного керуючого, звільнення від її сплати не вплине на баланс інтересів держави та заявника у справі, оскільки є лише платою суб`єкту незалежної професійної діяльності за виконання ним своїх обов`язків. Водночас звільнення заявника від авансування такої винагороди на етапі подання заяви позначиться на балансі інтересів боржника та арбітражного керуючого, позбавивши останнього права на своєчасне отримання винагороди в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (абзац п`ятий статті 3 КУзПБ). Жодних положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.09.2020 року № 902/227/20).

Відповідно до ст. 129 Конституції України здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі, й у питанні звільнення від сплати винагороди керуючому реструктуризацією або відстрочення такої сплати.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладання відповідних договорів, якими передбачено певний порядок сплати грошової винагороди у той чи інший спосіб, не відповідає положенням Кодексу.

Посилання апелянта на практику місцевих господарських судів, у яких провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи було відкрито з урахуванням наявності доказів авансування винагороди арбітражному керуючому шляхом укладання договору про розстрочку такої оплати, судом апеляційної інстанції також до уваги не беруться, оскільки ч. 4 ст. 236 ГПК України не визначає обов`язку суду щодо врахування висновків судових рішень суду першої інстанції.

Крім того, судом взято до уваги численну позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Поряд з іншим, окрім ненадання доказів виконання обов`язку авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в розмірі встановленому положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства - п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень, скаржником також не надано відповідних доказів, які підтверджують розмір прострочених зобов`язань перед банківськими та фінансовими установами та припинення здійснення планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців.

Так, колегією суддів встановлено, що на виконання вимог ухвали суду від 14.02.2023 року заявницею надано суду низку запитів, адресованих банківським та фінансовим установам, в яких ОСОБА_1 просила надати їй інформацію щодо стану заборгованості та моменту припинення здійснення планових платежів за кредитом.

Проте, господарський суд першої інстанції, з огляду на положення ст. 116 КУзПБ, правомірно зазначив, що докази, які підтверджують наявність обставин, визначених ст. 115 даного Кодексу, долучаються фізичною особою до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, позаяк збирання таких доказів на стадії вирішення судом питання про прийняття такої заяви до розгляду нівелює саму суть покладеного на заявницю обов`язку доказування.

Доводи апеляційної скарги відповідних висновків суду не спростовують.

При цьому, відповідей від зазначених установ до заяви про усунення недоліків не додано, як і не надано таких доказів суду апеляційної інстанції.

Таким чином, виходячи із вищенаведених обставин, заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та до заяви про усунення недоліків не надано належних та достатніх доказів виконання вимог КУзПБ, як наслідок місцевим господарським судом вірно вказано про не усунення боржником недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, встановлених Господарським судом Київської області в ухвалі від 14.02.2023 у даній справі, у визначені такою ухвалою строки.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про повернення заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Посилання скаржника про порушенням Господарським судом Київської області норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувану ухвалу прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 року у справі №911/409/23 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2023 року у справі №911/409/23 залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Матеріали справи повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 25.05.2023 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

М.Л. Доманська