ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2023 р. Справа№ 910/3376/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін

від позивача: Михалевич М.М. (в залі суду);

від відповідача: Панченко О.В. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022, повне рішення складено та підписано 20.10.2022

у справі № 910/3376/22 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України"

про визнання неналежним виконання договору та зобов`язання належного виконання договору,-

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

У квітні 2022 року Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" (далі - Депозитарій) про визнання неналежним виконання Депозитарієм умов договору про обслуговування випусків цінних паперів від 15 листопада 2013 року № ОВ-1962 в частині невиконання розпоряджень Товариства про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами: від 22 грудня 2021 року № 01/01/13/05/02-02-2013 шляхом його відхилення 23 грудня 2021 року та 29 грудня 2021 року; від 11 лютого 2022 року № 01/01/13/05/02-02-262 шляхом його відхилення 11 лютого 2022 року; зобов`язання Депозитарія виконати зазначений договір шляхом прийняття від Товариства коштів у розмірі 30 072 756,24 грн та 11 538 040,81 грн, необхідних для виконання вказаних розпоряджень, а також зобов`язання Депозитарія виконати розпорядження Товариства від 22 грудня 2021 року № 01/01/13/05/02-02-2013 та від 11 лютого 2022 року № 01/01/13/05/02-02-262.

В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство вказувало на те, що відмови відповідача від прийняття до виконання зазначених розпоряджень були необґрунтованими, оскільки приписи чинного законодавства України, а також не містять вимог про одночасну виплату дивідендів всім акціонерам, не містять умов та обмежень у черговості сплати дивідендів через депозитарну систему України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що розпорядження Товариства не відповідають приписам статті 30 Закону, Порядку та договору, оскільки були направлені на виплату дивідендів у повному обсязі лише незначній частині акціонерів позивача. Отже, відмови Депозитарія у взятті до виконання спірних розпоряджень позивача були обґрунтованими та відповідали приписам Закону, Порядку та договору, а відтак вимога позивача про визнання неналежним виконання Депозитарієм умов договору, в частині невиконання вказаних розпоряджень Товариства про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами, є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із ухваленим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, суд першої інстанції спотворив зміст рішення Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" від 27.05.2022, і якщо провести аналіз змісту рішення Наглядової ради Товариства і норми Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів, то очевидно визначаючи порядок виплати дивідендів Наглядова рада ПАТ "Укрнафта" говорячи про виплату дивідендів "кількома частками" закладала у вказану фразу зовсім інший зміст, ніж визначено у Порядку.

Скаржник зазначає про те, що наглядовою радою Товариства був встановлений такий порядок виплати дивідендів за 2018 рік, яким закріплювались дискреційні повноваження виконавчого органу Товариства забезпечити виплату дивідендів за 2018 рік одночасно всім акціонерам в повному обсязі або з огляду на достатню наявність коштів забезпечити почергову виплату дивідендів за 2018 рік (кожному з акціонерів у повному обсязі відповідно до кількості акцій), самостійно визначаючи кількість та розмір траншів (часток), що цілком відповідає вимогам ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства".

Скаржник вважає, що ані Загальні збори акціонерів ПАТ "Укрнафта" 18.05.2021, ані Наглядова рада Товариства 27.05.2021, не приймали рішення про виплату дивідендів за 2018 рік частками, що свідчить про те, що виплата дивідендів за 2018 рік через депозитарну систему України має відбуватись шляхом виплати всієї суми дивідендів, що належить особі, яка має право на їх отримання, без умови про одночасність такої виплати всім особам.

Скаржник наголошує на тому, що згідно із розпорядженнями Товариство переказувало НДУ кошти для виплати дивідендів за 2018 рік у повному обсязі 11 288 акціонерам (всього отримати дивіденди за 2018 рік мають 13 178 акціонерів, які станом на 11.06.2021 обліковувались у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року), а не 550, як зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, а відтак, висновок суду першої інстанції, про те, що "ці розпорядження були направлені на виплату дивідендів у повному обсязі лише незначній частині акціонерів позивача" не відповідає дійсності.

На думку скаржника, алогічним є висновок суду першої інстанції про те, що якщо у розпорядженні зазначено, що дивіденди виплачуються у повному обсязі, то вказана сума у них мала б дорівнювати 1 931 619 526,20 грн і якщо в розпорядженні зазначена інша сума, то вважається, що чистий прибуток виплачується частинами, і в такому випадку повинен бути збережений принцип пропорційності виплати дивідендів всім акціонерам, які мають право на їх отримання, оскільки одним із акціонерів ПАТ "Укрнафта" є НАК "Нафтогаз України", що володіє 50%+1 акцій позивача, при цьому виплата дивідендів за 2018 рік на частку НАК "Нафтогаз України" за приписами чинного законодавства відбувається не через депозитарну систему, а безпосередньо до бюджету.

Скаржник звертав увагу суду першої інстанції на те, що вимога відповідача про виплату дивідендів одночасно всім акціонерам, прямо йде в розріз із нормами чинного законодавства, оскільки закон допускає, зокрема, різні альтернативні механізми виконання/припинення зобов`язань, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, відступлення права вимоги. Зокрема, позивач, серед іншого, зазначає у позовній заяві, що в розпорядженні Товариства наявні повідомлення про відступлення права вимоги дивідендів за 2018 рік на користь інших осіб, внаслідок чого виплата дивідендів таким акціонерам через депозитарну системи об`єктивно не здійснюється. Відтак, у будь-якому випадку дивіденди за 2018 рік, що належать НАК "Нафтогаз України" та суми дивідендів, за якими відбулось відступлення права вимоги не могли бути виплачені через депозитарну систему, а відтак висновок суду першої інстанції в цій частині не відповідає встановленим обставинам справи.

Скаржник вважає, що якщо уважно проаналізувати зміст ст. 30 Закону, то можна зробити висновок, що зміст вказаної статті Закону, як і весь Закон, не містить жодної згадки про виплату дивідендів частками, як і не містить згадки про виплату дивідендів одночасно всім акціонерам відразу, не містить умов та обмежень в черговості виплат дивідендів через депозитарну систему України. Навпаки, законотворень, встановлюючи можливість виплати дивідендів протягом певного строку, відповідно передбачив так звану поетапну/почергову виплату, коли протягом відведеного строку виплачуються дивіденди почергово акціонерам в повному обсязі пропорційно кількості належних їй акцій. Ця встановлена законодавча умова є практично застосованою навіть у випадку наявності у емітента десятків тисяч акціонерів, які мають право на отримання дивідендів. Законодавець встановив, що умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх учасників власників акцій одного типу та класу.

Також скаржник вважає, що абз. 5 пп . 1 п. 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку, стосується виключно випадків, коли дивіденди виплачуються частками за відповідним рішенням загальних зборів акціонерів чи наглядової ради, що виключає можливість застосування цієї норми по відношенню до правовідносин з Товариством, оскільки уповноважені на те органи управління ПАТ "Укрнафта" не приймали рішення про виплату дивідендів за 2018 рік частками.

Скаржник зазначає, що як Порядок, так і Умови Додаткової угоди до договору про обслуговування випусків цінних паперів (щодо надання послуг з виплати доходів/сум погашення цінних паперів грошовими коштами), визначають право відповідача відмовляти у взятті до виконання розпорядження про виплату дивідендів, лише у тому випадку, коли таке розпорядження містить інформацію про виплату дивідендів частками, а кошти для виплати перераховані акціонерним товариством Центральному депозитарію не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску. Разом із тим, Товариство у своїх розпорядженнях про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами від 22.12.2021 № 01/01/13/05/02-02-213 та від 11.02.2022 № 01/01/13/05/02-02-262, у рядку "Тип виплати доходів/сум погашення" вказало значення - у повному обсязі. Відтак, розпорядження ПАТ "Укрнафта" від 22.12.2021 та від 11.02.2022 містили виключно інформацію про виплату дивідендів за 2018 рік у повному обсязі.

Отже, на думку скаржника, відповідач в порушення умов додаткової угоди до договору про обслуговування випусків цінних паперів (щодо надання послуг з виплати доходів/сум погашення цінних паперів грошовими коштами) та вимог Порядку, безпідставно відмовив у прийнятті до виконання розпоряджень позивача від 22.12.2021 та від 11.02.2022, чим порушив взяті на себе за договором зобов`язання

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказує на те, що в протоколі Наглядовою радою ПАТ "Укрнафта" чітко було визначено лише два можливі шляхи виплати дивідендів: шляхом виплати одразу всієї суми дивідендів у повному обсязі всім особам, які мають право на отримання дивідендів та шляхом виплати всієї суми дивідендів кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на отримання дивідендів. При цьому, оскільки в протоколі зазначено саме "Кількома частками пропорційно всім особам", то мова йде саме про виплату коштів частками, а не про можливість виплати дивідендів в повному обсязі одній групі акціонерів, потім іншій, а потім наступним. При цьому, в протоколі Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" також чітко визначено, що умови виплати дивідендів, зокрема, щодо строків, способу та суми дивідендів, однакові для всіх власників акцій одного типу та класу, що було встановлено Господарським судом міста Києва під час розгляду справи, а тому твердження скаржника про те, що суд нібито не з`ясував обставини справи, спотворив зміст рішення Наглядової ради скаржника є безпідставними.

Твердження скаржника про те, що нібито ані Загальні збори акціонерів ПАТ "Укрнафта" 18.05.2021, ані Наглядова рада Товариства 27.05.2021, не приймали рішення про виплату дивідендів за 2018 рік частками, тому виплата дивідендів за 2018 рік через депозитарну систему України має відбуватись шляхом виплати всієї суми дивідендів, що належить особі, яка має право на їх отримання, без умови про одночасність такої виплати всім особам, є такими, що абсолютно не відповідають тексту самого протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" № 9/21 від 27.05.2021, а також вимогам законодавства щодо виплати дивідендів, а саме положенням, закріпленим у ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства", п. 5 розділу І Порядку № 391.

Відповідач вказує на те, що у листі № 26/07/4833 від 02.06.2022 Комісія, як особа, якій відповідно до п. 23 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків" надане право здійснювати роз`яснення законодавства про ринки капіталу та акціонерні товариства, фактично підтвердила правомірність дій Центрального депозитарію під час не прийняття до виконання розпоряджень ПАТ "Укрнафта" від 23.12.2021, 29.12.2021 та 11.02.2022 щодо виплати дивідендів, спростувала доводи, якими скаржник обґрунтовував позовну заяву та наразі обґрунтовує апеляційну скаргу, зокрема, спростовує можливість виплати дивідендів спочатку одним акціонерам, потім іншим, тобто не всім акціонерам одночасно (як в повному обсязі, так і в певних частках).

Відповідач зазначає про те, що можливі арифметичні помилки чи арифметичні описки (наприклад, в частині обрахунку акціонерів), що були допущені судом першої інстанції в рішенні, жодним чином не вливають на правильність встановлення судом першої інстанції наступного факту: наміру скаржника згідно із розпорядженнями, в різні проміжки часу (дати) здійснити виплату сум дивідендів в повному обсязі лише певним акціонерам та лише через певні депозитарні установи у загальній кількості 9 депозитарних установ, та не здійснювати в той же строк виплату дивідендів іншим акціонерам, акції яких обліковували в інших депозитарних установах.

Відповідач наголошує на тому, що відпрацювання в депозитарній системі операції виплати дивідендів передбачає певний чіткий алгоритм дій як Центрального депозитарію, так і депозитарних установ, які ґрунтуються на нормах Порядку № 391 та які полягають у розподілі отриманих від емітента коштів між всіма депозитарними установами, що за даними системи депозитарного обліку обліковують право власності на акції емітента на дату складення відповідного переліку акціонерів, та, відповідно, розподіл такими депозитарними установами коштів між всіма власниками акцій емітента пропорційно кількості належних їм акцій.

Відповідач вказує на те, що у листі від 23.12.2021 № 01/01/07/1028 позивач прямо заявив, що вже порушив строк виплати дивідендів за 2018 рік, не акумулював (незважаючи на закінчення шестимісячного строку для виплати дивідендів) всю суму коштів для виплати дивідендів за 2018 рік всім акціонерам, як це обумовлено рішенням загальних зборів позивача, має намір виплатити дивіденди лише частині акціонерів, що визначені позивачем самостійно з переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, нібито питання про таку виплату лише частині акціонерів розглядається Комісією.

Всі зазначені відмови Центрального депозитарію у виконанні розпоряджень скаржника, були правомірними та такими, що ґрунтувались як на нормах законодавства, так і на укладеній між позивачем та відповідачем додатковій угоді (п. 2.1.2), отже відсутні підстави стверджувати про неналежне виконання відповідачем умов договору ОВ чи додаткової угоди, а всі спроби скаржника стверджувати протилежне не відповідають дійсності та є виключно способом виправдання скаржником порушення строків виплати дивідендів за 2018 рік, спробою виплатити дивіденди лише частині акціонерів, не виплачувати дивіденди іншим акціонерам, в тому числі, АТ "НАК "Нафтогаз України".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3376/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3376/22.

28.11.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/3376/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22. Призначено справу № 910/3376/21 до розгляду у судовому засіданні 18.01.2023.

На підставі ст.ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 оголошено перерву у розгляді справи 910/3376/22 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 до 01.03.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023, у зв`язку з перебування судді Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці та рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 про звільнення судді Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023, для розгляду справи № 910/3376/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Владимиренко С.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 прийнято справу № 910/3376/22 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Владимиренко С.В., Ткаченко Б.О.

У судовому засіданні 01.03.2023 оголошено перерву до 22.03.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. який є судею-доповідачем, на лікарняному, розгляд справи призначений на 22.03.2023 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 на 26.04.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023, у зв`язку з перебуванням судді: Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023, для розгляду справи № 910/3376/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 прийнято справу № 910/3376/22 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/3376/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 26.04.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.04.2023, заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 залишити без змін та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 15.11.2013 між Депозитарієм та Товариством укладено договір про обслуговування випуску цінних паперів № ОВ-1962, шляхом направлення заяви від 08.11.2013 № юр-2131 про приєднання позивача до запропонованих відповідачем умов договору.

Дана заява підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками цих суб`єктів господарювання.

Предметом зазначеного правочину є надання Депозитарієм послуг з організації перерахування Товариством дивідендів акціонерам, що підлягають виплаті в результаті розподілу прибутку позивача.

08.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до вказаного правочину (щодо надання послуг з виплати доходів/сум погашення цінних паперів грошовими коштами) № ВД/ОВ-196 шляхом направлення заяви від 05.11.2021 № 01/01/07/871 про приєднання позивача до запропонованих відповідачем умов договору.

Вказана заява підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач доручає, а відповідач надає Товариству послуги щодо виплати доходів/сум погашення цінних паперів грошовими коштами (далі - суми погашення) за випущеними ним цінними паперами, які обслуговуються у Депозитарія, (далі - Послуги).

За умовами пункту 2.1.1. вказаної угоди відповідач зобов`язався приймати від позивача розпорядження про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами (далі - розпорядження) та інші документи, які відповідно до Правил Депозитарію, Регламенту провадження депозитарної діяльності Депозитарію (далі - Регламент) необхідні для надання послуг, обумовлених цією додатковою угодою.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2.1.2. додаткової угоди відповідач зобов`язався, за умови надання Товариством Депозитарію всіх документів, які відповідно до Правил та Регламенту необхідні для виплати доходів/сум погашення за цінними паперами, здійснювати перерахування грошових коштів у вигляді доходів/сум погашення за цінними паперами позивача, що надійшли від нього на рахунок відповідача, визначений згідно з пунктом 2.3.2. цієї угоди, на відповідні грошові рахунки депозитарних установ, що мають діючу ліцензію на здійснення депозитарної діяльності та/або депозитаріїв-кореспондентів з одночасним наданням таким депозитарним установам та/або депозитаріям-кореспондентам розпорядження щодо виплати доходів/сум погашення отримувачам відповідних доходів/сум погашення.

Рішеннями загальних зборів акціонерів Товариства, оформлених протоколом від 18.05.2021 № 31, затверджено розмір та порядок розподілу прибутку позивача за 2018 рік, затверджено загальний розмір дивідендів за простими акціями позивача за результатами 2018 року в розмірі 1 931 619 526,20 грн, що складає 30% чистого прибутку Товариства. Вказану суму направлено на виплату дивідендів за простими акціями. Решту чистого прибутку - 70%, що дорівнює 4 506 581 473,80 грн, направлено на покриття накопиченого збитку. Нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, затверджено в розмірі 35,62 грн.

Рішеннями наглядової ради Товариства, оформленими протоколом від 27.05.2021 № 9/21, вирішено, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року, є 11.06.2021. Виплата дивідендів здійснюється через депозитарну систему України з 15.06.2021 по 17.11.2021. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу відбувається пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови їх виплати однакові для всіх власників акцій одного типу та класу, зокрема, умови щодо строків, способу та суми. Виплата дивідендів здійснюється виключно грошовими коштами, шляхом виплати всієї суми дивідендів у повному обсязі або кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на їх отримання, по мірі надходження коштів на рахунок позивача в межах встановленого строку виплати дивідендів.

Інформацію про прийняті рішення щодо виплати дивідендів відображено у відповідному повідомленні, яке було розміщено на офіційному вебсайті позивача (додаток № 1 до протоколу від 27.05.2021 № 9/21).

Так, розпорядженням від 22.12.2021 № 01/01/13/05/02-02-213, яке відхилено відповідачем 23.12.2021 та 29.12.2021, та розпорядженням від 11.02.2022 № 01/01/13/05/02-02-262 позивач наказав відповідачу здійснити виплату доходів за результатами діяльності у 2018 році в повному обсязі та перерахувати дані дивіденди на відповідні рахунки депозитарних установ/депозитаріїв-кореспондентів для наступної виплати (перерахування) власникам цінних паперів.

Згідно із розпорядженням від 22.12.2021 № 01/01/13/05/02-02-213 мало б бути перераховано дивіденди на загальну суму 30 072 756,24 грн, а за розпорядженням від 11.02.2022 № 01/01/13/05/02-02-262 - 12 408 534,48 грн.

Вказані суми чистого прибутку за результатами 2018 року перераховані Депозитарію, що підтверджується копіями платіжних доручень: від 23.12.2021 № 19389-П21 та від 11.02.2022 № 2875-П22.

Однак, відповідач відмовив у взятті до виконання вищезазначених розпоряджень позивача що підтверджується листами-відмовами від 23.12.2021 № 0247ECCB-F48C-4EE1-93DF-08D9C60869A3, від 29.12.2021 № E3477E37-AF81-4AEB-52D9-08D9CA8C0C3E та від 11.02.2021 № D8A73EBD-AD53-4437-A12B-08D9ED28DF2E, що і стало підставою для звернення позивача до суду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У частині 1 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» (далі - Закон) зазначено про те, що виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 30 Закону виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 30 Закону для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради, передбаченим першим реченням цієї частини, але не раніше ніж через 10 робочих днів після дня прийняття такого рішення наглядовою радою. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, складається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України. Товариство в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок та строк їх виплати. Протягом 10 днів з дня прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями акціонерне товариство повідомляє про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів за простими акціями оператора організованого ринку капіталу (операторів організованих ринків капіталу), на якому (яких) акції такого товариства допущені до торгів. Акціонерні товариства, інші, ніж зазначені в абзаці першому цієї частини, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, здійснюють виплату дивідендів через депозитарну систему України або безпосередньо акціонерам. Спосіб виплати дивідендів визначається відповідним рішенням загальних зборів акціонерів.

Послідовність дій акціонерного товариства, професійних учасників депозитарної системи України, депозитаріїв-кореспондентів, номінальних утримувачів з виплати акціонерним товариством дивідендів, порядок та строки перерахування дивідендів особам, які мають право на отримання дивідендів, визначає "Порядок виплати акціонерним товариством дивідендів", затверджений рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.04.2016 № 391 (далі - Порядок).

Згідно з абзацами 3-5 п. 1 ч. 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку для виплати дивідендів товариство перераховує на грошовий рахунок Депозитарію в Національному банку України суму дивідендів у повному обсязі або частками, якщо це передбачено рішенням загальних зборів або наглядової ради товариства. У випадку перерахування Депозитарію дивідендів частками товариство зазначає про це у розпорядженні про виплату дивідендів, яке надається Депозитарію. У разі отримання Депозитарієм розпорядження товариства про виплату дивідендів, яке містить інформацію про таку виплату частками, та перерахування коштів для виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску, Депозитарій відмовляє у взятті до виконання такого розпорядження.

Абзацом 3 п. 2.1.2. додаткової угоди) встановлено, що разі отримання відповідачем розпорядження позивача, яке містить інформацію про виплату дивідендів частками, та перерахування Товариством Депозитарію для виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного виписку, то відповідач відмовляє у взятті до виконання такого розпорядження позивача.

Згідно з пунктом 2.2.4. додаткового договору Депозитарій має право відмовити Товариству в наданні послуг, обумовлених цією додатковою угодою, в тому числі у виконанні розпорядження, з підстав, обумовлених чинним законодавством України та/або цією додатковою угодою, та/або правилами, та/або регламентом, та/або договором.

Аналогічна норма міститься в пункті 2.2.3.5. пункту 2.2.3. договору.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.3.1. вказаного правочину у випадку перерахування дивідендів частками, позивач зобов`язаний зазначити про це у розпорядженні, яке надається відповідачу.

Отже, як вбачається зі змісту рішень наглядової ради Товариства, оформлених протоколом від 27.05.2021 № 9/21, передбачено два шляхи виплати чистого прибутку позивача за результатами 2018 року: у повному обсязі шляхом перерахування всієї суми в розмірі 1 931 619 526,20 грн або кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на отримання дивідендів у межах встановленого строку.

Однак, у спірних розпорядженнях зазначено, що вказані в них суми були передбачені для виплати дивідендів у повному обсязі, натомість, суми чистого прибутку, які мали б бути перераховані відповідачу згідно із розпорядженнями та згідно із рішенням Загальних зборів та Наглядової ради Товариства є різними.

Таким чином, якщо у розпорядженні зазначено, що дивіденди виплачується в повному обсязі, то вказана у них сума мала б дорівнювати 1 931 619 526,20 грн. Якщо в розпорядженні зазначена інша сума, то вважається, що чистий прибуток виплачується частинами, і в такому випадку повинен бути збережений принцип пропорційності виплати дивідендів всім акціонерам, які мають право на їх отримання.

Зі змісту додатків до розрахунку нарахування дивідендів згідно розпорядження від 22.12.2021 № 01/01/13/05/02-02-213 вбачається, що чистий прибуток у розмірі 30 072 756,24 грн за цим документом був спрямований на виплату лише 229 акціонеру через 4 депозитарні установи, а за розпорядженням від 11.02.2022 № 01/01/13/05/02-02-26 чистий прибуток в розмірі 12 408 534,48 грн був спрямований на виплату 321 акціонеру через 5 депозитарних установ. Отже, згідно цих розпоряджень позивач намагався виплатити дивіденди в повному обсязі 550 акціонерам.

Натомість позивач зазначає, що за розпорядженням від 22.12.2021 ним переказано Депозитарію кошти у розмірі 30 072 756,24 грн для виплати дивідендів за 2018 рік у повному обсязі 11 288 акціонерам, а за розпорядженням від 11.02.2022 - 321 акціонеру.

У той же час, зі змісту рішення Загальних зборів позивача, оформлених протоколом від 18.05.2021 № 31, вбачається, що статутний капітал позивача становить 13 557 127,50 грн та поділяється на 54 228 510 штук простих іменних акцій, кількість привілейованих акцій - 0.

Також зі змісту вказаного рішення вбачається, що загальна чисельність акціонерів, яким позивач мав сплатити дивіденди за 2018 року рік, становила 13 182 особи. Дані обставини не заперечувалися учасниками справи.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, а позивачем не спростовано, більш того, підтверджено те, що кошти були направлені на виплату дивідендів не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції.

Вибірковість виплати чистого прибутку за результатами 2018 року акціонерам через певні депозитарні установи підтверджується також розрахунками нарахування цих дивідендів.

Таким чином, вказані розпорядження Товариства не відповідають приписам статті 30 Закону, Порядку та договору, оскільки ці розпорядження були направлені на виплату дивідендів у повному обсязі лише частині акціонерів позивача.

Крім того, відповідно до протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" № 9/21 від 27.05.2021 було визначено:

1. лише два можливі шляхи виплати дивідендів:

- шляхом виплату одразу всієї суми дивідендів у повному обсязі всім особам, які мають право на отримання дивідендів;

- шляхом виплати всієї суми дивідендів кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на отримання дивідендів.

Жодних інших способів виплати дивідендів в протоколі Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" не встановлено, як не передбачено і положеннями ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства".

Також слід зазначити, що спірні розпорядження здійснені поза межами строку, визначеного загальними зборами для виплати дивідендів.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відмови Депозитарія у взятті до виконання спірних розпоряджень позивача були обґрунтованими та відповідали приписам Закону, Порядку та договору, а відтак вимога позивача про визнання неналежним виконання Депозитарієм умов договору в частині невиконання вказаних розпоряджень Товариства про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення вимоги Товариства про визнання неналежним виконання Депозитарієм умов договору, похідна вимога про зобов`язання відповідача виконати зазначений договір, а також зобов`язання Депозитарія виконати спірні розпорядження Товариства також не підлягають задоволенню.

Отже, позивачем не доведено обґрунтованість його позовних вимог, оскільки, матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем, що розпорядження були направлені на виплату дивідендів у повному обсязі лише частині акціонерів позивача, крім того не доведено протиправну поведінку відповідача, яка, в свою чергу, відповідала положенням Закону, Порядку та договору, а тому не містять ознак протиправності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22.

Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі "Hirvisaari v. Finland" ("Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32).

Однак, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22, відсутні.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022, повне рішення складено та підписано 20.10.2022 у справі № 910/3376/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022, повне рішення складено та підписано 20.10.2022 у справі № 910/3376/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/3376/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/3376/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 30.05.2023, у зв`язку із перебуванням суддів Гаврилюка О.М. та Ткаченка Б.О. у відпустках.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич