ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. Справа№ 910/6340/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 11.04.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофонд-Зерно"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.01.2023 (повний текст складено 06.02.2023)

у справі № 910/6340/22 ( суддя Марченко О.В.)

за позовом Дочірнього підприємства "Агрофонд-Зерно"

до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів

про стягнення 7 226 740, 41 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог

У липні 2022 року Дочірнє підприємство «Агрофонд-Зерно» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА) стягнення 7 226 740,41 грн основного боргу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що після укладення договору купівлі-продажу активів від 29.07.2019 №24 виявлено нестачу цукру-піску в обсязі 8 034,175 т на загальну 7 226 740,41 грн. У зв`язку з встановленням факту нестачі, ДП «Агрофонд- Зерно» звернулося до АРМА з вимогою про повернення 7 226 740,41 грн, які сплачені як ціна договору за актив, що відповідає вартості частини активів, нестачу яких встановлено, а саме 8034,175 тонн, яку відповідач відмовився повертати. Відмова АРМА повернути зайво сплачені грошові кошти свідчить про недотримання останнім вимог пункту 14 договору та порушенням прав позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/6340/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів щодо поставки активу за договором у меншій кількості, ніж ним визначено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:

- по-перше, договором унормовано порядок передачі цукру-піску від відповідача до позивача, а також передбачено процедуру пред`явлення вимог від ДП «Агрофонд-Зерно» до АРМА у разі передання товару у кількості меншій, ніж та, що встановлена у договорі;

- по-друге, в договорі чітко передбачено, що за кількістю актив (цукор-пісок) передається відповідно до даних бухгалтерського обліку;

- по-третє, як випливає з ухвал Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року у справах № 757/27894/19-к та № 757/27897/19-к цукор-пісок обсягом 6 334,950 тонн, який знаходився за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 21 та цукор-пісок 18 490,855 тонн, та адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000211, на який, до того ж накладено арешт;

Таким чином, на думку скаржника, не врахування Господарським судом міста Києва вищевказаних обставин призвело до застосування до спірних правовідносин Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6, яка не підлягає застосуванню до таких спірних правовідносин з огляду на наявний порядок передачі товару за кількістю у договорі та враховуючи, що товар, який передавався у даних спірних правовідносинах фактично був арештованим речовим доказом, нестачу якого можливо підтвердити виключно в межах кримінального провадження.

Позивач також зазначає, що судом першої інстанції у підготовчому засіданні 30.01.2023 було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про повторне витребування протоколу обшуку, що призвело до неправильного вирішення справи та порушення статті 81 ГПК України, адже судом не було витребувано та досліджено основного доказу у цій справі - протоколу обшуку, який передбачений п. 14 договору та є підставою для відшкодування АРМА ДП «Агрофонд-Зерно» коштів за неотриманий актив.

Крім того, скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування у Національного антикорупційного бюро України та Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області належним чином засвідчену копію протоколу обшуку, проведеного за адресою: м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, в рамках кримінального провадження №0000211 від 22.01.2016, за результатами якого встановлено нестачу цукру-піску обсягом 8 034,175 тонн.

Клопотання обґрунтовано тим, що факт нестачі активу у даних спірних правовідносинах, може бути підтверджено виключно постановою слідчого або протоколом обшуку, тобто відповідним документом в межах кримінального провадження, як це передбачено п. 14 договору, а не тими документами, на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні від 30.01.2023, зокрема про які йдеться в Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6.

У зв`язку з цим, враховуючи відмову Господарського суду міста Києва у повторному витребуванні доказів та помилку суду, допущену в ухвалі про витребування доказів від 28.11.2022, з огляду на відмову Національним антикорупційним бюро України у виконанні ухвали суду від 28.11.2022, що підтверджується листом від 13.02.2023 № 0434-142/4805, Дочірнє підприємство «Агрофонд-Зерно» просить суд апеляційної інстанції витребувати докази, необхідні для об`єктивного розгляду даної справи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відповідач подав відзив, у якому зазначив, що момент передачі активів засвідчений актом, який складений до укладення договору, зі змісту якого вбачається, що будь-яких зауважень до ваги продукції або ж посилань на прийняття товару без зважування та перевірки його кількісних характеристик, такий акт не містить. Таким чином, позивач на момент укладення договору, підписання специфікації та акта до нього, оглянув активи, володів інформацією про них, в тому числі щодо обставин арешту та кому вони належать, та не мав жодних зауважень про якісні та кількісні характеристики активів. Позивачем не наведено доказів про причетність відповідача до нестачі активу. За вказаних обставин, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції, 29.07.2019 за результатами проведення електронних торгів (протокол електронних торгів від 22.07.2019 №420807) Дочірнім підприємством "Агрофонд-Зерно" (покупець) і АРМА (продавець) укладено договір купівлі-продажу активів №24 (далі - договір), за умовами якого:

- продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти активи відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною договору (додаток) і сплатити за нього певну грошову суму (пункт 1 договору);

- місцезнаходження активів: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 21, та Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22 (пункт 2 договору);

- реалізація майна здійснюється продавцем згідно з положеннями статей 1, 9 і 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» і на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №757/35425/19-к (далі - ухвала 1) та ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10.07.2019 у справі №757/35443/19-к (далі - ухвала 2) (пункт 3 договору);

- ціна договору за активи становить 22330811,60 грн відповідно до протоколу електронних торгів від 22.07.2019 №420807 (пункт 4 договору);

- перерахування коштів здійснюється у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування покупцем коштів на рахунок АРМА, зазначений у протоколі електронних торгів від 22.07.2019 №420807, протягом п`яти банківських днів, наступних за днем підписання вказаного протоколу (пункт 5 Договору);

- перерахування коштів за активи здійснюється покупцем у повному обсязі до моменту укладення договору (пункт 6 договору);

- продавець передає покупцю активи за місцезнаходженням активів, що зазначене у пункті 2 договору; активи передаються покупцю після надходження від нього коштів за придбані активи на рахунок продавця, вказаний у протоколі електронних торгів від 220.7.2019 №420807 (пункт 7 договору);

- до моменту укладення договору активи оглянуто покупцем; покупець заявляє, що володіє інформацією про активи, які передаються йому у власність, претензій до якості активів не має, недоліки, які перешкоджають використанню активів за їх призначенням, відсутні (пункт 8 договору);

- при візуальному огляді активів будь-які претензії до продавця щодо якісних та кількісних характеристик у покупця відсутні, за винятком випадків, передбачених у пункті 14 договору; покупець повідомлений, що на момент укладення договору на активи ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2019 у справі №757/27894/19-к і ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2019 у справі №757/27897/19-к накладено арешт у кримінальному провадженні від 22.01.2016 №0000211 (пункт 9 Договору);

- якщо фактична вага активів під час його передачі виявляється меншою від тої, яка вказана у специфікації договору, та документально підтверджується (постановою слідчого або протоколом обшуку тощо), продавець зобов`язаний протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання вимоги повернути покупцю частину коштів, що сплачені покупцем як ціна договору за активи, що відповідає вартості частини активів, якої не вистачає (пункт 14 договору);

- договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (пункт 15 договору).

Сторонами також підписано додаток до договору - специфікацію, згідно якої:

- найменування активів - цукор-пісок, який належить державі в особі ДСБУ «Аграрний фонд» та зберігається на складах ПАТ «Аграрний фонд» (відповідно до ухвали 1); місцезнаходження активів - Київська обл., м. Бровари, вул. Привокзальна, 21; одиниця виміру, вага - 6334,950 тонн (згідно з бухгалтерським обліком);

- найменування активів - цукор-пісок, який належить державі в особі ДСБУ «Аграрний фонд» та зберігається на складах ТОВ «ВКФ «Амос» (відповідно до ухвали 2); місцезнаходження активів - Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22; одиниця виміру, вага - 18490,855 тонн (згідно з бухгалтерським обліком).

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі об`єктів рухомого майна (цукор-пісок) відповідач передав, а позивач прийняв 29.07.2019 о 15 год. 00 хв. цукор-пісок у загальній кількості 24825,805 тонн.

Листом від 21.11.2019 №17/1/4-28229-16 Генеральна прокуратура України повідомила позивача про те, що після проведення електронних торгів та реалізації арештованого майна - цукру-піску відповідно до договору проведення обшуку за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, 05.09.2019 відновлено; у ході слідчої дії під час відвантаження цукру власником - Дочірнім підприємством "Агрофонд-Зерно" за участю представників Аграрного фонду і ТОВ «ВКФ «Амос» здійснювався його перерахунок з метою встановлення фактичних розмірів нестачі; проведення обшуку на складах ТОВ «ВКФ «Амос» за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, завершено, його результатами встановлено наявність цукру-піску вагою 10456,68 тонн, а також встановлено нестачу, яка складає 8034,175 тонн.

З огляду на дані обставини, позивач звернувся до відповідача з листом від 26.12.2019 вих. №113 з проханням повернути частину коштів у сумі 7226740,41 грн, що сплачені Дочірнім підприємством "Агрофонд-Зерно" як ціна договору за активи, що відповідає вартості частини активів, якої не вистачає - 8034175 кг.

АРМА листами від 04.12.2019 №8798/6.1-33-19/6, від 28.01.2020 №869/6.2.5-33-20/6 і від 17.03.2020 №2623/6.1-33-20/6 повідомила позивача про те, що при підписання акта приймання-передачі від 29.07.2019 будь-які претензії чи застереження зі сторони Дочірнього підприємства "Агрофонд-Зерно" не заявлялися, у зв`язку з чим підстави для повернення коштів відсутні.

Позивач адвокатським запитом від 01.02.2021 №3 просив Офіс Генерального прокурора надати інформацію та копії відповідних документів, зокрема: копію протоколу обшуку, проведеного за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, в рамках кримінального провадження від 22.01.2016 №0000211, за результатами якого (обшуку) встановлено нестачу цукру-піску в розмірі 8034,175 тонн; дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування, а саме вказаного протоколу, для його надання до Господарського суду міста Києва та АРМА.

Як відповідь на свій запит позивач надав суду лист офісу Генерального прокурора від 11.03.2021 №16/1/6-19584-19 (вих. №16/1/6-25125ВИХ-21), у якому повідомлено про те, що на теперішній час досудове розслідування кримінального провадження №0003359 здійснюється детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), де і перебувають матеріали справи.

Вказаний лист судом не прийнято до уваги, оскільки викладені у ньому обставини стосуються іншого кримінального провадження.

Також Дочірнє підприємство "Агрофонд-Зерно" листом від 19.03.2021 №4 звернулося до НАБУ з проханням надати інформацію та копії відповідних документів, зокрема: копію протоколу обшуку, проведеного за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, в рамках кримінального провадження від 22.01.2016 №0000211, за результатами якого (обшуку) встановлено нестачу цукру-піску в розмірі 8034,175 тонн; дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування, а саме вказаного протоколу, для його надання до Господарського суду міста Києва та АРМА.

НАБУ листом від 23.03.2021 №0434-252/8972 повідомило позивача про те, що у відповідності до частини четвертої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом; у зв`язку з цим відсутні правові підстави для надання запитуваних копій документів.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на те, що після укладення договору з метою визначення фактичної маси активу, позивач в присутності представників правоохоронних органів здійснював відвантаження та переважування цукру-піску, внаслідок чого встановлено нестачу товару, яка складає 8034,175 тонн. У зв`язку з встановленням факту нестачі цукру-піску, ДП «Агрофонд- Зерно» звернулося до АРМА з вимогою від 26.12.2019 № 113 про повернення 7 226 740,41 грн, які сплачені як ціна договору за актив, що відповідає вартості частини активів, нестачу яких встановлено, а саме 8034,175 тонн, яку відповідач відмовився повертати. Відмова АРМА повернути зайво сплачені грошові кошти свідчить про недотримання останнім вимог пункту 14 договору та порушенням прав позивача.

Позивач зазначає про те, що факт нестачі активу підтверджується листом Генеральної прокуратури України від 21.11.2019 № 17/1/4-28229-16, у якому прокуратура зазначила, що у ході досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000211 від 22.01.2016 досліджувалися обставини розкрадання частини цукру-піску в кількості понад 5 тисяч тонн, що належав ДСБУ Аграрний фонд, який знаходився на зберіганні ТОВ «ВКФ «Амос» за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22. Після проведення електронних торгів та реалізації арештованого майна - цукру-піску відповідно до договору купівлі-продажу активу № 24 від 29.07.2019 проведення обшуку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22 05.09.2019 відновлено.

З огляду на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача вартість непереданого за договором активу в сумі 7226740,41 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача у підготовчому засіданні 28.11.2022 подав суду клопотання про витребування у НАБУ копії протоколу обшуку від 22.01.2016, проведеного за адресою: м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, в рамках кримінального провадження №0000211, за результатами якого встановлено нестачу цукру-піску в сумі 8034,175 т, оскільки Дочірнє підприємство "Агрофонд-Зерно" не є стороною кримінального провадження №0000211.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 зобов`язано НАБУ подати суду у найкоротший термін належним чином засвідчену копію протоколу обшуку від 22.01.2016, проведеного за адресою: м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, в рамках кримінального провадження №0000211, за результатами якого встановлено нестачу цукру-піску на суму 8034,175 т; доручено позивачу отримати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 про витребування доказів для НАБУ та отримати належним чином засвідчену копію протоколу обшуку від 22.01.2016, проведеного за адресою: м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, в рамках кримінального провадження №0000211, за результатами якого встановлено нестачу цукру-піску на суму 8 034,175 т у НАБУ; отримані докази подати суду.

Разом з тим, ані НАБУ, ані позивачем не було подано суду копії відповідного протоколу обшуку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з частиною першою статті 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Частиною першою статті 670 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як зазначає позивач, при підписанні акта приймання-передачі активу сторонами не перевірялися його технічний стан та наявність прихованих дефектів, окрім того, акт приймання-передачі складений у м. Києві.

Також позивач вказує, що в ухвалі 1 і ухвалі 2 зазначено, що в рамках кримінального провадження від 22.01.2016 №0000211 досліджуються обставини розкрадання службовими особами ТОВ «ВКФ «Амос» частини цукру-піску в кількості понад 5 тисяч тонн, що належить ДСБУ «Аграрний фонд», який знаходився на зберіганні у ТОВ «ВКФ «Амос», за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22.

Згідно з пунктом 8 договору до моменту укладення договору активи оглянуто покупцем; покупець заявляє, що володіє інформацією про активи, що передаються йому у власність, претензій до якості активів не має, недоліки, які перешкоджають використанню активів за його призначенням відсутні.

Враховуючи вказану інформацію, на думку позивача, відповідач усвідомлював, що реалізуючи вказаний пісок, обсяг такого товару є примірним та взятий з даних бухгалтерського обліку, а реальна вага товару є значно меншою, про що і зазначено у специфікації та акті приймання-передачі об`єкта рухомого майна в розділі вага активу - «відповідно даних бухгалтерського обліку».

При візуальному огляді активів будь-які претензії до продавця щодо якісних та кількісних характеристик у покупця відсутні, за винятком випадків, передбачених пунктом 14 договору; покупець повідомлений, що на момент укладення договору на активи ухвалою 1 і ухвалою 2 накладено арешти у кримінальному провадженні від 22.01.2016 №0000211 (пункт 9 договору).

Зазначені обставини та положення договору, на думку позивача, свідчать, що під час підписання акта приймання-передачі фактична передача активів за його кількістю не здійснювалася, лише візуальний огляд.

За доводами позивача, у зв`язку з тим, що придбані активи, за своїми родовими ознаками, є подільною річчю, а також зважаючи на значний об`єм даного товару попередню перевірку за його кількістю провести не вбачалося можливим.

Окрім іншого, право власності на актив перейшло до покупця з моменту підписання договорів в силу пункту 11.

Пунктом 14 договору передбачено, що якщо фактична вага активу під час його передачі виявляється меншою, від тої, що зазначена у специфікації договору, та документально підтверджується (постановою слідчого або протоколом обшуку тощо), продавець зобов`язується протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги повернути покупцю частину коштів, що сплачені покупцем як ціна договору за актив, що відповідає нестачі ваги активу.

Вказаний пункт договору, за доводами позивача, свідчить про те, що у зв`язку з особливостями активу (його значним об`ємом), фактична передача його під час підписання договору є неможливою, а покупець має право на повернення продавцем надлишково сплачених грошових коштів.

Відповідач реалізацію активу здійснював на підставі ухвали 1 і ухвали 2, яким вирішено передати в управління АРМА для реалізації цукор-пісок, який належить державі в особі ДСБУ «Аграрний фонд» та зберігається на окладах ПАТ «Аграрний фонд» за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 21, та Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, відповідно до даних бухгалтерського обліку у кількості 6 334,950 тонн та згідно з даними бухгалтерського обліку у кількості 18 490,855 тонн.

Вказана обставина, як зазначає позивач, свідчить, що за даними досудового розслідування можлива нестача цукру-піску, а відповідач здійснював реалізацію сипучих харчових продуктів без перевірки їх реальної ваги, переважування. Обсяг активу, що підлягав реалізації визначено в ухвалах 1 і 2 на підставі даних бухгалтерського обліку, а не фактичної наявності на складах.

Як вказує позивач, оскільки ухвалами 1 і 2 накладено арешт на придбані активи, позивач, після укладення договорів купівлі-продажу активів та з метою визначення їх фактичної маси, у присутності слідчих здійснював відвантаження та переваження цукру-піску. Самостійного доступу до складів де зберігався товар, в силу норм КПК України, представники позивача не мали. Під час відвантаження цукру-піску за Договором встановлено нестачу товару, яка складає 8 034,175 тонн.

Разом з тим, як підтверджено матеріалами справи 29.07.2019 сторонами договору підписаний акт приймання-передачі об`єкту рухомого майна (цукор-пісок), за змістом якого продавець передав, а покупець прийняв цукор-пісок у загальній кількості 24825,805 тонн.

Вказаний акт будь-яких зауважень до ваги продукції або ж посилань на прийняття товару без зважування та перевірки його кількісних характеристик не містить.

Посилання позивача на те, що акт складений у м. Києві жодним чином не нівелює обставин підписання їх позивачем без зауважень та заперечень щодо кількісних характеристик активу, оскільки позивач не був позбавлений можливості, у разі дійсного прийняття товару без перевірки його кількісних характеристик, підписати такий акт із зауваженнями та зазначити про них у акті.

Крім того, оскільки умовами Договору сторонами не було погоджено порядку приймання товару за кількістю, то таке приймання мало відбуватися за положеннями Інструкції №П-6, а результати такого прийняття мали бути оформлені відповідним актом, складеним та затвердженим у порядку, визначеному Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (далі - Інструкція №П-6), відповідно до якої:

- ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами постачання або іншими обов`язковими правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю;

- приймання продукції, що поставляється без тари, у відкритій тарі, а також приймання за вагою брутто та кількістю місць продукції, що поставляється в тарі, проводиться: а) на складі одержувача - при доставці продукції постачальником; б) складі постачальника - під час вивезення продукції одержувачем; в) у місці розкриття опломбованих або у місці розвантаження неопломбованих транспортних засобів та контейнерів або на складі органу транспорту - при доставці та видачі продукції органом залізничного, водного, повітряного чи автомобільного транспорту;

- якщо при прийманні продукції буде виявлено недостачу, то одержувач зобов`язаний призупинити подальше приймання, забезпечити збереження продукції, а також вжити заходів щодо запобігання її змішуванню з іншою однорідною продукцією. Про виявлену нестачу продукції складається акт за підписами осіб, які робили приймання продукції

- одночасно із призупиненням приймання одержувач зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника однорідного відправника, а якщо продукція отримана в оригінальній упаковці або в непорушеній тарі виробника, що не є відправником, - представника однорідного виробника;

- представник іногороднього відправника (виготовлювача) викликається у випадках, передбачених в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах чи договорі. У цих випадках іногородній відправник (виробник) зобов`язаний не пізніше ніж наступного дня після отримання виклику одержувача повідомити телеграму або телефонограму, чи буде направлено представника для участі в перевірці кількості продукції. Неотримання відповіді виклик у зазначений термін дає право одержувачу здійснити приймання продукції до закінчення встановленого терміну явки представника відправника (виготовлювача);

- повідомлення про виклик представника відправника (виготовлювача) повинно бути направлене (передане) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин, а щодо продукції, що швидко псується, негайно після виявлення недостачі, якщо інші строки не встановлені Основними та Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами чи договором. У повідомленні має бути зазначено: а) найменування продукції, дата та номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отримано; б) кількість недостатньої продукції та характер недостачі (кількість окремих місць, внутрішньотарна недостача, недостача у пошкодженій тарі тощо); в) стан пломб; г) вартість продукції, що бракує; д) час, на який призначено приймання продукції за кількістю.

- при неявці представника відправника (виготовлювача) на виклик одержувача, а також у випадках, коли виклик представника іногороднього відправника (виготовлювача) не є обов`язковим, приймання продукції за кількістю та складання акта про нестачу провадиться:

а) за участю представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або

б) за участю представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником або заступником керівника підприємства з-поміж осіб, затверджених рішенням заводського, фабричного або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або

в) односторонньо підприємством-отримувачем, якщо відправник (виробник) дав згоду на одностороннє приймання продукції;

- якщо при прийманні продукції за участю представника, зазначеного у пункті 17 або пункті 18 цієї Інструкції, буде виявлено нестачу продукції проти даних, зазначених у транспортних та супровідних документах (рахунку-фактурі, специфікації, описи, в пакувальних ярликах та ін.), то результати приймання продукції за кількістю оформлюються актом. Акт має бути складений того ж дня, коли недостача виявлена;

- акт має бути підписаний усіма особами, які брали участь у прийманні продукції за кількістю. Особа, яка не згодна зі змістом акта, зобов`язана підписати акт із застереженням про незгоду та викласти свою думку. В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, має бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, що містить дані, що не відповідають дійсності;

- акт приймання продукції затверджується керівником чи заступником керівника підприємства-отримувача пізніше, ніж наступного дня після складання акта.

Враховуючи викладене, факт поставки товару у меншій кількості має бути підтверджений у порядку, встановленому Інструкцією №П-6.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів дотримання позивачем вимог Інструкції №П-6 при прийнятті активу за кількістю (позивач, приймаючи активи, представників відповідача письмово (із зазначенням визначених законодавством відомостей) не викликав, для участі у прийманні товару представника іншого підприємства (організації) або представника громадськості не запросив, відповідний акт приймання продукції за кількістю не склав).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що положення Інструкції № П-6 не можуть застосовуватись до спірних правовідносин є безпідставним, оскільки вона є чинною та саме нею передбачено особливості приймання продукції виробничо-технічного призначення, та товарів народного споживання за кількістю, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами постачання чи іншими обов`язковими правилами не встановлено інший порядок приймання, а тому підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначена позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.10.2022 у справі № 910/5370/21.

При цьому посилання позивача на лист Генеральної прокуратури України 21.11.2019 №17/1/4-28229-16, який, за доводами позивача, підтверджує факт нестачі товару за результатами його зважування, яке відбулось з 20.05.2019, не може вважатися належним доказом на підтвердження постачання товару у меншій кількості, оскільки у відповідності до п. 11 договору право власності на актив перейшло до покупця з моменту укладення цього договору, що, з урахуванням прийняття активу від відповідача у день підписання такого договору, та приписів ч. 1 статті 668 Цивільного кодексу України, якими унормовано, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом, свідчить про те, що після прийняття товару за актом приймання-передавання об`єкту рухомого майна (цукор-пісок) від 29.07.2019, саме позивач, як власник фактично переданого товару несе ризик його знищення, зокрема можливої нестачі, про яку зазначено у листі Генеральної прокуратури України від 21.11.2019 №17/144-28769-17.

Посилання позивача, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції на те, що судом відмовлено у задоволенні клопотання про повторне витребування протоколу обшуку також є безпідставним, оскільки результати проведеного обшуку за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000211 від 22.01.2016 викладені в листі Генеральної прокуратури України від 21.11.2019 № 17/1/4-28229-16, який досліджено судом першої інстанції та якому надано оцінку рішенням від 30.01.2023, а тому відмова у повторному витребувані протоколу обшуку жодним чином не порушує права позивача, не впливає на об`єктивність розгляду справи та не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Викладене вище також є підставою для відмови у клопотанні Дочірнього підприємства "Агрофонд-Зерно", заявленого в апеляційній скарзі, про витребування у Національного антикорупційного бюро України та Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області належним чином засвідчену копію протоколу обшуку, проведеного за адресою: м. Бровари Київської області, вул. Підприємницька, 22, в рамках кримінального провадження №0000211 від 22.01.2016, за результатами якого встановлено нестачу цукру-піску обсягом 8 034,175 тонн

Слід також зазначити, що акт приймання-передачі підписаний сторонами 29.07.2019, в той час як зі змісту листа Генеральної прокуратури України вбачається, що нестача виявлена через 38 днів після фактичної передачі активу АРМА позивачеві. За вказаний період ДП «Агрофонд-Зерно» вправі було вчиняти будь-які дії з активом, оскільки останній знаходився у його власності.

Крім того, зазначений лист Генеральної прокуратури України датується 21.11.2019, тобто через 4 місяці після продажу цукру-піску, що не підтверджує доводів позивача про наявність нестачі саме станом на момент укладення договору.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства саме на позивача покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто у даному випадку саме позивач повинен довести, що за договором товар ним отримано було у кількості, меншій ніж визначено договором, проте належних та допустимих доказів вказаного матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність належним чином оформлених документів щодо поставки активу за договором у меншій кількості, ніж ним визначено, позов задоволенню не підлягає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/6340/22 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофонд-Зерно" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/6340/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/6340/22 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6340/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 25.05.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська