РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2023Справа № 910/3861/23

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/3861/23

За позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 710 ; ідентифікаційний код: 24745673)

До Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» (01033 ,м. Київ, вул. Володимирська, 69; ідентифікаційний код: 10350062)

Про стягнення 4 643, 61 грн

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» (надалі - відповідач) про стягнення 4 643, 61 грн.

Заявник просить стягнути з ПрАТ СК "Інтер-Поліс" страхове відшкодування в розмірі 4 643, 61 грн, право на яке перейшло до заявника у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за пошкодження «Suzuki SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП 18.06.2022.

21.03.2023 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи № 910/3861/23 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, окрім цього в зазначеній ухвалі, суд зобов`язав позивача надати суду відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

29.03.2023 на електронну пошту суд від позивача надійшла заява, якою позивач виконав вимоги ухвали від 21.03.2023.

14.04.2023 від позивача надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

18.06.2022 відповідно до даних повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу на проспекті Степана Бандери в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Suzuki SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди між власником транспортного засобу «Suzuki SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 та Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» (позивач, страховик) діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту № PVP.S № 2102491 від 19.07.2021, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванні матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику вище наведеному транспортному засобу.

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), громадянин ОСОБА_2 - водій транспортного «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 є винуватцем у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 18.06.2022.

Так, страхувальник за Договором добровільного страхування наземного транспорту № PVP.S № 2102491 від 19.07.2021 звернувся до позивача з заявою від 08.07.2022 про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

13.07.2022 позивач згідно страхового акту № 160259, здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику відповідно до своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 27 861, 69 грн. В підтвердження означеного позивач подає до суду належним чином завірені копії страхового акту № 160259 від 13.07.2022 та платіжного доручення № 8697 від 13.07.2022.

Позивач вважає, що до нього на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за збитки.

18.07.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування на 27 861, 69 грн.

09.09.2022 відповідач листом вих. № 0832 повідомив позивача, що ним прийнято рішення про виплату страхового відшкодування з вирахуванням ПДВ та франшизи у розмірі 20 618, 08 грн.

У зв`язку з вищеозначеним, оскільки, відповідачем не було повністю відшкодовано вартість виплаченого страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача, як страховика особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 суму частково виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 643, 61 грн.

2. Предмет позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 643, 61 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) 18.06.2022 сталась ДТП за участю транспортного засобу «Suzuki SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «KIA RIO» д.н.м. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 ;

(2) Винуватцем ДТП є водій транспортного засобу «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 кий є винним у відповідності до складеного між учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол»);

(3) Позивач згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № PVP.S № 2102491 від 19.07.2021 укладеного між ним та власником пошкодженого транспортного засобу Suzuki SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 виплатив останньому страхове відшкодування у розмірі 27 861, 69 грн;

(4) Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, що є винуватцем ДТП, а саме транспортного засобу «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інтер-Поліс»;

(5) Відповідач, як страховик винуватця ДТП частково відшкодував позивачу виплачене ним страхове відшкодування у розмірі 20 618, 08 грн;

(6) Відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу виплачене ним страхове відшкодування у повному обсязі, а саме ще 4 643, 61 грн. (ПДВ) за вирахуванням франшизи.

4. Позиція відповідача.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач в відзиві зазначив:

(1) Що він сплатив відповідачу страхове відшкодування в повному розмірі - 20 618, 08 грн;

(2) Що позовні вимоги не можуть бути задоволені у сумі ПДВ та франшизи, у зв`язку з чим він перед сплатою страхового відшкодування вирахував франшизу у розмірі 2 600, 00 грн та ПДВ у розмірі 4 643, 61 грн.

5. Оцінка доказів судом та висновки суду.

Спір у даній справі виник внаслідок часткової виплати позивачу відповідачем страхового відшкодування у розмірі 20 618, 08 грн, в той час коли позивач згідно договору добровільного страхування наземного транспорту PVP.S № 2102491 від 19.07.2021 укладеного між ним та власником пошкодженого транспортного засобу «Suzuki SWIFT» д.н.м. НОМЕР_1 виплатив страхове відшкодування у розмірі 27 861, 69 грн.

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті за позовом, суду необхідно надати відповідь на ключове питання: чи правомірно відповідач вирахував з суми страхового відшкодування ПДВ, а відтак чи підлягають позовні вимоги до задоволення?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статті 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006-15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого (пункт 71 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19).

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу «Suzuki SWIFT» д.н.м. НОМЕР_1 .

Однак, у разі якщо її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із статтею 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент вказаної ДТП була застрахована у відповідача згідно з полісом ЕР207810748, який діяв на 18.06.2022.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130 000,00 грн та франшизу у розмірі 2 600, 00 грн.

Таким чином, відповідач взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яке сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 в межах лімітів відповідальності передбачених полісом.

Відповідач зазначає, що він сплатив позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 20 618, 08 грн, дане твердження підтверджує також позивач. Окрім цього, позивач до позовної заяви долучив копію листа від відповідача вих. № 0832 від 09.09.2022, в якому останній повідомляв, що ним прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 20 618, 08 грн.

У вище зазначеному листі, відповідач обґрунтував власні мотиви щодо суми страхового відшкодування в розмірі 20 618, 08 грн, а не в сумі 27 861, 69 грн. Так, відповідач зазначив, що він вирахував суму франшизи в розмірі 2 600, 00 грн та суму ПДВ в розмірі 4 643, 61 грн. Аналогічні мотиви відповідачем викладені у відзиві на позовну заяву.

Також суд констатує, що відповідачем визнано факт ДТП, що мала місце 18.06.2022 за участі забезпечуваних транспортних засобів страховим випадком та заперечень з приводу цього матеріали справи не містять, а часткова оплата свідчить про визнання відповідачем винуватості забезпеченого транспортного засобу «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 , за вирахуванням франшизи та сум ПДВ.

За таких, обставин сума франшизи в розмірі 2 600, 00 грн, яка встановлена полісом ЕР207810748, відповідачем не відшкодовувалася. Проти такої позиції щодо несплати суми франшизи відповідачем, не заперечує і позивач, оскільки як зазначається у статті 9 Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Отже, позивач просить стягнути з відповідача 4 643, 61 грн, яка останнім була не доплачена (27 861, 69 грн (сума страхового відшкодування) - 2 600, 00 грн (сума франшизи) = 25 261, 69 грн; 25 261, 69 грн (сума страхового відшкодування з вирахуванням розміру франшизи) - 20 618, 08 грн (виплата, яку здійснив відповідач) = 4 643, 61 грн (різниця)).

Відповідач в свою чергу зазначає, що 4 643, 61 грн, це розмір ПДВ із суми страхового відшкодування (27 861, 69 грн), що було вирахувано разом з розміром франшизи, а тому відповідач в повному обсязі відшкодував суму виплаченого страхового відшкодування (20 618, 08 грн).

Проте, суд не погоджується з доводами відповідача в даному питанні з наступних підстав.

Згідно абзацу 2 підпункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком (постанова Верховного Суду від 28.02.2018 по справі 744/22706/15-ц).

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Отже з`ясуванню підлягають дві обставини: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17 та від 05.04.2018 у справі №910/3165/17.

Як вбачається з ремонтної калькуляції № 160259 від 23.06.2022, копія якої позивачем додана до позовної заяви загальна сума робіт та запчастин становить 49 532, 57 грн (без зазначення ПДВ). Загальна сума після вирахувань (без ПДВ) становить 27 861, 69 грн.

Згідно Страхового акту №160 259 від 13.07.2022 позивача, вартість матеріального збитку становить 27 861, 69 грн.

Відповідно до копії платіжного доручення № 8697 від 13.07.2022 позивач сплатив на рахунок ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 27 861, 69 грн, в платіжному дорученні міститься зазначення, що зазначена сума перерахована без ПДВ.

Матеріали справи не містять доказів того, що страхувальником було здійснено оплату запчастин/відновлювального ремонту на суму, що включає податок на додану вартість.

Підсумовуючи вище зазначене: 1) ремонтні роботи з вирахуванням зношення запчастини без ПДВ склали 27 861, 69 грн; 2) позивач сплатив зазначену суму без ПДВ на рахунок потерпілої особи (страхувальника) - ОСОБА_1 ; 3) у відповідності до абзацу 2 підпункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у випадку, якщо сума страхового відшкодування сплачується потерпілій особі (страхувальнику), така сума сплачується без урахування ПДВ.

З урахуванням вимог статті 29, пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, статті 25 Закону України «Про страхування» суд дійшов висновку, що страховий акт № 160259 від 13.07.2022, платіжне доручення № 8697 від 13.07.2022, копії яких наявні в матеріалах справи, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування без ПДВ, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шкода завдана при ДТП транспортному засобу «Suzuki SWIFT» д.н.з. НОМЕР_1 належним чином доведена в розмірі 27 861, 69 грн та враховуючи, що у відповідності до абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, сума яка підлягає відшкодуванню становить 25 261, 69 грн (відповідач відшкодував 20 618, 08 грн).

Доказів відшкодування відповідачем шкоди в розмірі 4 643, 61 грн заподіяної під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 позивачу матеріали справи не містять.

На підставі вищевикладеного, визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 4 643, 61 грн. Відповідно позовні вимоги задовольняються судом повністю.

6. Розподіл судових витрат.

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684, 00 грн та витрати пов`язані із оплатою професійної правничої допомоги в розмірі 6 000, 00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити судові витрати позивача та стягнути з позивача витрати пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 1 000, 00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв`язку із задоволенням позовних вимог покладаються на відповідача.

Щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу позивача, суд зазначає наступне.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 6 000, 00 грн долучено до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020; реєстр справ від 02.02.2023; акт виконаних робіт від 28.02.2023 на загальну суму 66 000, 00 грн; платіжне доручення № 2920 від 02.02.2023 на суму 66 000, 00 грн.

Згідно з частинами 2- 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5).

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.

Однак, суд констатує, що Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зроблено висновок, що разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідач обґрунтовуючи прохання щодо зменшення судових витрат позивача зазначає, що судові витрати позивача є завищеними, оскільки судова практика з даної категорії справи є усталеною. Окрім цього, відповідач зазначає, що представник позивача представляє інтереси позивача в інших подібних справах, а тому на думку відповідача правова позиція щодо даної категорії справи вже давно сформована представником позивача та додаткових пояснень щодо формування позиції позивача не потребує.

Суд з своєї сторони констатує, що оскільки ціна позову в даній справі є 4 643, 61 грн, а розмір витрат на надання професійної правничої допомоги, які просить стягнути позивач становить 6 000, 00 грн, а також суму судового збору, тому така сума в даній справі є не пропорційна щодо предмета позову з врахуванням ціни позову та не співмірною.

Також, суд погоджується з доводами відповідача, що практика в категорії даних справ є сталою та протягом останніх 5 років незмінною, а також беручи до уваги, що адвокат який представляє інтереси позивача у відповідності до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю здійснює адвокатську діяльність з 2018 року (5 років) та здійсню представництво в інших справах в даній категорії, що підтверджується наданим позивачем реєстром справ.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн не відповідають критеріям, що визначені в частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зокрема не є співмірним зі складністю справи та ціною позову.

Відтак, суд, з огляду на вище встановлене, а також з врахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, яке викладено у відзиві, вважає справедливим зменшити розмір витрат на правову допомогу позивача, що покладається на відповідача, та покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн, що, на переконання суду, буде співмірним із складністю справи та ціною позову (4 643, 61 грн), а також витраченим часом на написання позовної заяви, збір документі та подання позовної заяви до суду.

Щодо прохання відповідача про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача, яка підлягає стягненню з відповідача до 1 000, 00 грн., то суд зазначає, що таке зменшення не в повній мірі відповідає справедливій оплаті витраченого часу на підготовку позовної заяви та подання її до суду. крім того, суд зазначає, що спір у справі виник, в зв`язку з діями відповідача та не врахування ним сталих правових позицій щодо стягнення шкоди в порядку суброгції.

Отже, відповідно до статті 129 ГПК України, судові витрати при повному задоволенні позовних вимог покладаються на відповідача ( судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.)

Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідача, то вони не підлягають відшкодуванню позивачем, оскільки позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 232, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення 4 643, 61 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69; ідентифікаційний код: 10350062) на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 710 ; ідентифікаційний код: 24745673) 4 643 (чотири тисячі шістсот сорок три) грн 61 коп. - страхового відшкодування, а також 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - судового збору та 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу у допомогу.

3. Витрати на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 4 000, 00 грн покласти на позивача.

4. Витрати на професійну правничу допомогу відповідача у розмірі 1 000, 00 грн покласти на відповідача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких