ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/4203/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом)- Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Миколаївське відділення АМК, позивач за первісним позовом, відповідач-1 за зустрічним позовом) - Грищенко К.В. (самопредставництво),

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - товариства з обмеженою відповідальністю "Промспецтех" (далі - Товариство, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, скаржник) -Кобеляцький Д.М. (адвокат),

відповідача-2 за зустрічним позовом - Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Південне відділення АМК, відповідач-2 за зустрічним позовом) - Грищенко К.В. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2022 (головуючий - суддя Манько Г.В.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 (головуючий - суддя Орєшкіна Е.В., судді - Березкіна О.В., Кощеєв І.М.)

у справі №904/4203/20

за позовом Миколаївського відділення АМК

до Товариства

про стягнення штрафу та пені у розмірі 377 832 грн

та за зустрічним позовом Товариства

до 1. Миколаївського відділення АМК,

2. Південного відділення АМК

про визнання недійсним рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для стягнення з Товариства штрафу та пені (первісний позов) і визнання недійсним рішення АМК (зустрічний позов).

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Миколаївське відділення АМК звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства 377 832 грн штрафу та пені за порушення антимонопольного законодавства.

1.2. Первісний позов обґрунтований тим, Товариство не подало інформацію Миколаївському відділенню АМК на вимоги про надання інформації у встановлений строк, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), у зв`язку з чим на Товариство накладено штраф. Разом з тим, у встановлений строк штраф Товариство не сплатило, доказів сплати штрафа не надало, а тому з нього також підлягає стягненню пеня.

1.3. Товариство звернулося до суду із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського відділення АМК.

1.4. Зустрічний позов мотивовано тим, що Товариство не отримувало вимог про надання інформації та як наслідок вимоги виконані не були.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалася судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2021 у справі №904/4203/20, первісний позов задоволено повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

2.3. Постановою Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №904/4203/20 касаційну скаргу Товариства задоволено частково, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2021 у справі №904/4203/20 скасовано, а справу №904/4203/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

2.3.1. Верховний Суд, передаючи справу №904/4203/20 на новий розгляд, вказав, зокрема, таке.

- у разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, рішення, розпорядження органів АМК вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача);

- судами попередніх інстанцій встановлено, що вимога про надання інформації від 17.11.2017 надіслана за адресою місцезнаходження Товариства, зазначеною станом на 17.11.2017 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Запорізька, б. 49) листом з рекомендованим повідомленням про його вручення за штрихкодовим ідентифікатором №141. Відповідно до даних, що містяться в цьому повідомленні, останнє 21.11.2017 вручено представнику позивача за зустрічним позовом за довіреністю - Сушиній;

- вимога про надання інформації від 24.01.2018 надіслана за адресою місцезнаходження Товариства, зазначеною станом на 24.01.2018 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Запорізька, б. 49) листом з рекомендованим повідомленням про його вручення за штрихкодовим ідентифікатором №700. Відповідно до даних, що містяться в цьому повідомленні, останнє 29.01.2018 вручено представнику позивача за зустрічним позовом за довіреністю - Малому;

- Товариством не надано інформацію обласному територіальному відділенню на запити від 17.11.2017 та 24.01.2018;

- за результатами розгляду справи №2-26.250/44-2019 такі дії Товариства визнано порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону внаслідок чого було винесено рішення, яке направлено на адресу Товариства, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (вул. Дружби, б. 24, кв. 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53200), рекомендованим листом від 13.01.2020 №64-02/54, з повідомленням про вручення поштового відправлення. Відділення поштового зв`язку повернуло відправлення №649 у зв`язку з неможливістю його вручити внаслідок закінчення строку зберігання, про що свідчить конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (довідка ф.20);

- у зв`язку з неможливістю вручення поштового відправлення інформація про прийняте рішення була оприлюднена в офіційному друкованому органі - газеті Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр" (випуск від 11.03.2020 №46);

- добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань ПАТ "Укрпошта", навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від обов`язкових для виконання розпоряджень, рішень, вимог органу АМК і відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- отже, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення АМК вважається врученим відповідачу 20.03.2020, а тому кінцевим терміном сплати Товариством штрафу є 21.05.2020;

- щодо доводів скаржника про те, що право АМК вимагати від суб`єктів господарювання інформацію, у тому числі, з обмеженим доступом, не входить до повноважень АМК у сфері публічних закупівель необхідно зазначити таке;

- згідно з приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

- відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі: перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом;

- згідно з частиною сьомою статті 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений АМК є органом Антимонопольного комітету України;

- відповідно до статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Антимонопольного комітету України має, серед іншого, такі повноваження: проводити перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; безперешкодно входити до приміщень підприємств, установ та організацій під час проведення перевірок та розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за умови пред`явлення службового посвідчення і документів, що підтверджують проведення перевірки чи розслідування; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом;

- Верховний Суд на підставі вищевказаних норм вважає за необхідне зазначити, що законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких органи АМК мають право витребувати інформацію у суб`єктів господарювання та інших осіб. Так, інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених Законом;

- Верховний Суд звертається і до власних послідовних правових позицій, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 23.04.2019 у справі №915/827/18, від 01.08.2019 у справі №910/15697/18, від 21.11.2019 у справі № 908/24/19, від 16.01.2020 у справі №910/12392/18, від 23.01.2020 у справі №922/1124/18, від 23.01.2020 у справі №910/13204/18 тощо, щодо того, що саме орган АМК визначає форму, спосіб та строк надання інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції;

- отже, АМК та його органи для реалізації основного завдання, визначеного у статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 1 статті 3) відповідно до повноважень, передбачених, зокрема, пунктами 4, 5 частини першої статті 7, статей 12, 22, 22-1 цього Закону, положень Закону може витребувати інформацію, пов`язану з дослідженням наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції суб`єктами господарювання;

- аналіз зазначених норм та законів уцілому не дає підстав для висновку, що витребувана інформація не може стосуватися дій суб`єктів господарювання під час участі в торгах (тендері), що проводилися відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі»;

- Верховний Суд також виходить з того, що законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції;

- близька за змістом правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №915/827/18, від 04.07.2019 у справі №910/13461/18, від 01.08.2019 у справі №910/15697/18, від 07.08.2019 у справі №910/13460/18, від 07.08.2019 у справі №910/13472/18, від 26.09.2019 у справі №910/12393/18;

- пункт 13 статті 50 Закону визначає порушенням законодавства про захист економічної конкуренції неподання інформації Антимонопольному комітету України строки;

- отже, неподання інформації Антимонопольному комітету України у встановлені органами Антимонопольного комітету України строки є актом невиконання заснованої на законі вимоги державного органу, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність;

- щодо доводів Товариства про те, що обласне територіальне відділення є неналежним позивачем у цій справі оскільки з 02.06.2020 у нього відсутні відповідні повноваження, у зв`язку з його припиненням, а тому і право заявляти будь-які вимоги до юридичних осіб та стягувати грошові кошти на свій рахунок, то судами попередніх інстанцій встановлено, що в Єдиному державному реєстрі міститься інформація, що обласне територіальне відділення перебуває в стані припинення, запису про його припинення до реєстру не внесено, відсутній запис щодо припинення його як юридичної особи, а також відомості щодо його правонаступників. Змін до відомостей, що містяться є Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва Південного відділення АМК, до реєстру не внесено;

- у Єдиному державному реєстрі міститься інформація щодо двох окремих самостійних юридичних осіб - Миколаївського відділення АМК () та Південного відділення АМК (). Належними сторонами у судовому процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, належними сторонами будуть ті особи, які є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку;

- проте поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося питання щодо повноважень особи (осіб) відповідача (відповідачів) у цій справі, з огляду на наявність розпорядження від 28.11.2019 №23-рп «Про реорганізацію територіальних відділень Антимонопольного комітету України», згідно з яким постановлено припинити Миколаївське відділення АМК з 01.06.2020 шляхом приєднання до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Одеське відділення АМК), у подальшому найменування яким змінено на Південне відділення АМК, та обсяг переданих повноважень;

- Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у постанові від 20.10.2021 у справі №915/296/20 уточнено висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду від 06.03.2018 у справі № 915/482/17, у зв`язку з чим зазначено про те, що Закон не встановлює певної форми витребування інформації, у зв`язку з чим воно може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону. Отже, чинне законодавство про захист економічної конкуренції не містить обмежень або заборони органу Антимонопольного комітету України встановлювати в одному запиті про надання інформації вимоги щодо окремих пунктів, груп пунктів вимоги та зазначати різні строки подання інформації, тобто встановлювати декілька строків для подання інформації на різні (окремі) пункти або групи пунктів вимоги. Кожний факт неподання інформації на відповідні блоки (пункти) вимоги у встановлений строк, за наявності об`єктивних причин для групування (поділу) органом Антимонопольного комітету України запитуваної інформації по блоках (пунктах) із встановленням у запиті різних строків для подання витребуваних документів та інформації, містить ознаки окремого порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону, в яких наявний різний склад правопорушення - інформація не подана з різних блоків (пунктів) вимоги, щодо яких встановлено різні строки подання інформації;

- отже, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин у справі стосовно вчинення Товариством інкримінованих йому порушень, які передбачені пунктом 13 статті 50 Закону з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення у справі, судам належало: з`ясувати причини, які зумовили потребу у групуванні (поділі) органом Антимонопольного комітету України запитуваної інформації по блоках із встановленням у запиті різних строків для подання витребуваних документів та інформації; встановити, чи мали такі причини об`єктивний характер, які не залежали від волі самого органу Антимонопольного комітету України. У залежності від наведеного з`ясувати обґрунтованість визначеної органом Антимонопольного комітету України кількості допущених Товариством порушень законодавства про захист економічної конкуренції та, відповідно, правомірність притягнення такої особи до відповідальності шляхом накладення штрафу (за кожне з таких порушень) у визначеному органом Антимонопольного комітету України розмірі;

- проте встановлення зазначених обставин залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій, що, у свою чергу, вплинуло на результат вирішення спору у цій справі.

2.4. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №904/4203/20, первісний позов задоволено повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Товариство, посилаючись на ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №904/4203/20, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Товариство в уточненій касаційній скарзі, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №904/4203/20 та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавствам Касаційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №915/296/20 (один і той же суб`єкт оскарження, підстави оскарження незаконного поділу запитуваної інформації по блоках без обґрунтування таких причин, порушення норм антимонопольного законодавства), а саме:

- проігноровано та не з`ясовано причини, які зумовили потребу у групуванні (поділі) органом Антимонопольного комітету України (далі - АМК) запитуваної інформації по блоках із встановленням у запиті різних строків для подання витребуваних документів та інформації; не встановлено, чи мали такі причини об`єктивний характер, які не залежали від волі самого органу АМК та неправильному тлумаченні статті 56 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" щодо надсилання розпоряджень органів АМК;

- поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося питання повноважень позивача за первісним позовом (Миколаївське відділення АМК), зважаючи на ту обставину, що відповідно до розпорядження від 28.11.2019 №23-рп "Про реорганізацію територіальних відділень Антимонопольного комітету України" постановлено припинити Миколаївське відділення АМК з 01.06.2020 шляхом приєднання до Одеського відділення АМК, у подальшому найменування яким змінено на Південне відділення АМК; визначено Одеське відділення АМК правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Миколаївського відділення АМК;

- неправильному тлумаченні частини першої статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" щодо відсутності повноважень у АМК у сфері публічних закупівель вимагати від суб`єктів господарювання інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, про яку зазначалося у їх вимогах.

4.2. Також скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували той факт, що у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №904/4203/20 вже встановлювався факт необґрунтованості зі сторони позивача розбиття запитуваної інформації по блоках із встановленням у запиті різних строків для подання витребуваних документів та інформації. Справа була направлена на новий розгляд із вказівкою, що позивач має належним чином обґрунтувати свої дії щодо поділу по блокам запитуваної інформації, але по факту так і не було зроблено. Не врахування апеляційним судом застережень, зазначених у практиці Верховного Суду призвело до того, що рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду зі справи, були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому попередніми судовими інстанціями не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, судами першої та апеляційної інстанції не правильно застосовано норми як матеріального так і процесуального права, проігноровано правові позиції Верховного Суду у згаданих вище справах, що потягло за собою винесення необґрунтованих рішень.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу Південне відділення АМК заперечило проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просило залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5.2. Від Миколаївського відділення АМК відзив на касаційну скаргу до Суду не надійшов.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Обласним територіальним відділенням на виконання доручення голови Антимонопольного комітету України від 09.11.2017 №13-01/412 проводилось дослідження на предмет наявності або відсутності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях Товариства з під час участі у процедурі закупівлі, проведеної ВП ЮУАЕС ДП «НАЕК Енергоатом» за допомогою веб-порталу «ProZorro» (ідентифікатор закупівлі UA-2017-08-17-000059-b).

6.2. У рішенні АМК по справі №2-26.250/44-2019 зазначено, що головою обласного територіального відділення до Товариства направлялись вимоги про надання інформації від 17.11.2017 №1-292/80-1600 та від 24.01.2018 №1-292/80-75, а у встановленні головою відділення строки товариство запитуваної інформації не надало, про продовження строків надання інформації не клопотало.

6.3. За результатами розгляду справи №2-26.250/44-2019 такі дії Товариства визнано порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону.

6.3.1. На підставі зазначеного, адміністративною колегією обласного територіального відділення прийнято рішення АМК, згідно з яким визнано, шо:

- дії Товариства, які полягають в неподанні інформації обласному територіальному відділенню, на пункти 1-11 вимоги про надання інформації від 17.11.2017 №1-292/80-1600 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону, а саме неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлений головою територіального відділення строки; за зазначене порушення на відповідача за первісним позовом накладено штраф у розмірі 31 486 грн;

- дії Товариства, які полягають в неподанні інформації обласному територіальному відділенню, на пункти 12-16 вимоги про надання інформації від 17.11.2017 №1-292/80-1600 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону, а саме неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки; за зазначене порушення на відповідача за первісним позовом накладено штраф у розмірі 31 486 грн;

- дії Товариства, які полягають в неподанні інформації обласному територіальному відділенню, на пункти 17-31 вимоги про надання інформації від 17.11.2017 №1-292/80-1600 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону, а саме неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки; за зазначене порушення на відповідача за первісним позовом накладено штраф у розмірі 31 486 грн;

- дії Товариства, які полягають в неподанні інформації обласному територіальному відділенню, на пункти 1-11 вимоги про надання інформації від 24.01.2018 №1-292/80-75 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону, а саме неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки; за зазначене порушення на відповідача за первісним позовом накладено штраф у розмірі 31 486 грн;

- дії Товариства, які полягають в неподанні інформації обласному територіальному відділенню, на пункти 12-16 вимоги про надання інформації від 24.01.2018 №1-292/80-75 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону, а саме неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки; за зазначене порушення на відповідача за первісним позовом накладено штраф у розмірі 31 486 грн;

- дії Товариства, які полягають в неподанні інформації обласному територіальному відділенню, на пункти 17-32 вимоги про надання інформації від 24.01.2018 № 1292/80-75 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону, а саме неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки; за зазначене порушення на відповідача за первісним позовом накладено штраф у розмірі 31 486 грн.

6.3.2. Загальна сума штрафу складає 188 916 грн.

6.3.4. У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до частини третьої статті 56 Закону особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Товариству також роз`яснено, що відповідно до частини восьмої статті 56 Закону протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до Антимонопольного комітету України документи, що підтверджують сплату штрафу.

6.3.5. Окрім того, у рішенні АМК зазначено про те, що рішення може бути оскаржено повністю або частково до Господарського суду Миколаївської області у двомісячний строк з дня його одержання.

6.4. Обласне територіальне відділення листом від 13.01.2020 №64-02/54 направило на адресу Товариства, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (вул. Дружби, б. 24, кв. 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53200) рішення АМК. Відділення поштового зв`язку повернуло відправлення №649 у зв`язку з неможливістю його вручити внаслідок закінчення строку зберігання.

6.5. Враховуючи неможливість вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промспецтех" спірного рішення, інформація про прийняте рішення була оприлюднена в офіційному друкованому органі - газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» (випуск від 11.03.2020 № 46).

6.6. Позивач за первісним позовом вважає, що рішення АМК вважається врученим відповідачу за первісним позовом 20.03.2020 та кінцевим терміном сплати штрафу в сумі 188 916 грн є 21.05.2020.

6.7. Товариством штраф у розмірі 188 916 грн сплачений не був, що стало підставою для нарахування на підставі частини п`ятої статті 56 Закону пені за період з 22.05.2020 по 27.07.2020 у розмірі 188 916 грн і звернення з первісним позовом до суду.

6.8. Товариство звернулося до місцевого господарського суду з зустрічним позовом про визнання недійсним і скасування рішення адміністративної колегії Миколаївського відділення АМК від 27.12.2019 №48-ріш по справі №2-26.250/44-2019 з посиланням на те, що йому не було відомо про вимог про надання інформації від 17.11.2017 №1-292/80-1600 та від 24.01.2018 №1-292/80-75, як наслідок, вказані вимоги не могли бути виконані; у позивача за первісним позовом були відсутні законні підстави для витребування інформації та він діяв з порушенням статті 19 Конституції України.

6.9. Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Товариства штрафу та пені за порушення антимонопольного законодавства та визнання рішення АМК недійсним.

6.10. Матеріалами справи підтверджується, що:

- вимога про надання інформації від 17.11.2017 надіслана за адресою місцезнаходження відповідача за первісним позовом, зазначеною станом на 17.11.2017 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Запорізька, б. 49) листом з рекомендованим повідомленням про його вручення за штрихкодовим ідентифікатором №141. Згідно даних, що містяться в цьому повідомленні, воно 21.11.2017 вручено представнику позивача за зустрічним позовом за довіреністю - Сушиній;

- вимога про надання інформації від 24.01.2018 надіслана за адресою місцезнаходження відповідача за первісним позовом, зазначеною станом на 24.01.2018 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Запорізька, б. 49) листом з рекомендованим повідомленням про його вручення за штрихкодовим ідентифікатором № 700. Згідно даних, що містяться в цьому повідомленні, воно 29.01.2018 вручено представнику позивача за зустрічним позовом за довіреністю - Малому.

6.11. Товариством не було надано інформації обласному територіальному відділенню на запити від 17.11.2017 та 24.01.2018.

6.12. За результатами розгляду справи №2-26.250/44-2019 такі дії Товариства визнано порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону, внаслідок чого було винесено оскаржуване рішення АМК.

6.13. Зазначене рішення направлено на адресу Товариства, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (вул. Дружби, б. 24, кв. 56, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53200) разом з рекомендованим листом від 13.01.2020 №64-02/54, з повідомленням про вручення поштового відправлення. Відділення поштового зв`язку повернуло відправлення №649 у зв`язку з неможливістю його вручити внаслідок закінчення строку зберігання.

6.14. У зв`язку з неможливістю вручення поштового відправлення інформація про прийняте рішення була оприлюднена в офіційному друкованому органі - газеті Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр" (випуск від 11.03.2020 №46).

6.15. Отже, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення АМК від 27.12.2019 №48-ріш вважається врученим відповідачу 20.03.2020, а тому кінцевим терміном сплати відповідачем за первісним позовом штрафу є 21.05.2020.

6.16. У письмових поясненнях позивача за первісним позовом від 17.01.2022 №64-02/7 зазначено, шо встановлення строків для надання інформації є визначеним законом повноваженням голови територіального відділення Антимонопольного комітету України; при встановлені строку для надання інформації враховуються такі обставини (фактори), зокрема: обсяг та вид інформації, що запитується; складність і характер такої інформації, необхідність її систематизації та обробки суб`єктом господарювання, отримання певних відомостей від інших осіб для надання органу АМКУ; підстава запитування інформації.

6.17. У надісланих на адресу відповідача за первісним позовом вимогах про надання інформації від 17.11.2017 №1-292/80-1600 та від 24.01.2018 №1-292/80-75, враховуючи великий обсяг інформації та її різний характер, для зручності та мінімізації завантаженості суб`єкта господарювання, головою Відділення було встановлено декілька строків для надання інформації в залежності від виду інформації, що вимагалась, складності питань, часу, який потрібен для підготовки інформації.

6.17.1. Так, десятиденний (найменший) строк було надано для надання загальної інформації, яку не потрібно створювати, систематизувати і обробляти: копій установчих та реєстраційних документів, податкових декларацій, балансу, штатного розкладу, певних наказів, документів, що підтверджують право власності на майно та майнові права, документів, що готувались для участі в торгах. П`ятнадцятиденний строк надано для подання більш детальної інформації, яку необхідно було створювати та систематизувати, зокрема, пояснень щодо певних обставин, інформації щодо банківських рахунків тощо. Двадцятиденний строк надано для подання інформації, підготовка якої потребувала пошуку відомостей у декількох джерелах, формування та систематизації, а саме: даних щодо замовників, субпідрядників і постачальників за певний період часу (2015 - 2017 роки); реєстру та копій господарських договорів за цей період, копій документів, що містять дані щодо кількісних та якісних характеристик предмету певної процедури закупівлі; даних щодо інших процедур закупівель з аналогічним предметом; копій розгорнутих розшифровок кожної статті витрат та інших складових, включених до калькуляції певної цінової пропозиції; інформації про відносини контролю товариства, про його керівні та контролюючі органи.

6.18. Як зазначає позивач за первісним позовом, більш довгий строк для подання інформації наданий у зв`язку з можливою необхідністю відповідача за первісним позовом отримати таку інформацію відповідно до статті 63 Закону від інших суб`єктів господарювання.

6.19. Дослідивши вимоги про надання інформації від 17.11.2017 №1-292/80-1600 та від 24.01.2018 №1-292/80-75, колегія суддів апеляційної інстанції виснувала, що причини групування (поділу) органом АМК запитуваної інформації по блоках із встановленням у запитах різних строків для подання витребуваних документів та інформації мали об`єктивний характер, тому є обґрунтованою визначена органом Антимонопольного комітету України кількість допущених відповідачем за первісним позовом порушень законодавства про захист економічної конкуренції, правомірність нараховано штрафу в загальній сумі 188 916 грн.

6.20. Із зустрічним позовом про оскарження рішення адміністративної колегії Миколаївського відділення АМК від 27.12.2019 №48-ріш Товариство звернулось 25.08.2020, тобто з пропуском строку, що є підставою для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 20.03.2023 відкрито касаційне провадження у справі №904/4203/20 за касаційною скаргою Товариства на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Від Південного відділення АМК 02.05.2023 до Суду через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі.

7.3. Від Товариства на електронну адресу Суду 09.05.2023 надійшли додаткові письмові пояснення, які підписані кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП) 09.05.2023. Підпис КЕП перевірено і підтверджено протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 09.05.2023.

7.4. Від Південного відділення АМК 16.05.2023 через підсистему "Електронний суд" надійшли додаткові письмові пояснення.

7.5. Вказані вище додаткові пояснення протокольними ухвалами 11.05.2023 та 18.05.2023 Суд долучив до розгляду.

7.6. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.7. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Скаржник, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №904/4203/20 та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавствам Касаційного господарського суду від 20.10.2021 у справі №915/296/20 (один і той же суб`єкт оскарження, підстави оскарження незаконного поділу запитуваної інформації по блоках без обґрунтування таких причин, порушення норм антимонопольного законодавства).

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.5. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.6. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Таким чином, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.9. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.10. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.11. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.12. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.13. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.14. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.15. Предметом розгляду у даній справі є стягнення штрафу та пені за неподання АМК інформації на виконання вимоги (первісний позов) і визнання недійсним рішення АМК, яким Товариство було притягнуто до відповідальності за невиконання вказаних вимог.

8.16. Предметом розгляду у справі №915/296/20 було визнання недійсним та скасування рішення АМК, відповідно до якого визнано дії позивача, які полягають у неподанні інформації відділенню АМК на вимоги про надання інформації у встановлений головою територіального відділення строк, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону. Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, з посиланням на те, що рішення АМК прийняте: за неповного з`ясування обставин справи, які мають значення для справи; при недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнані встановленими, що призвело до неправильного застосування відділенням норм матеріального права, а саме, приписів статей 50, 52 Закону. При цьому позивач зазначав, зокрема, про те, що відповідачем-1 необґрунтовано накладено штраф на позивача, розмір якого (штрафу) визначений без урахування законодавчих обмежень та всупереч Конституції України, оскільки позивача фактично двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

8.17. Таким чином, дана справа та справа №915/296/20 є подібними за змістовним критерієм, оскільки предметом розгляду є визнання недійсним рішень АМК, відповідно до яких притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону.

8.18. Що ж до постанови від 30.11.2021 у справі №904/4203/20, то слід зазначити, що саме вказаною постановою Суд передав дану справу на новий розгляд.

8.19. В силу приписів частини першої статті 316 ГПК України вказівки Верховного Суду, викладені у вказаній вище постанові є обов`язковими як для суду першої, так і для суду апеляційної інстанції.

8.20. Верховний Суд, враховуючи доводи касаційної скарги у їх взаємозв`язку з підставами касаційного оскарження, з огляду на статтю 316 ГПК України і вказівки Суду у цій справі, які окреслені у постанові від 30.11.2021 (дивись пункт 2.3.1. цієї постанови), виснуває таке.

8.21. Верховний Суд у даній справі виходить з того, що, вирішуючи спори, зокрема, про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі рішення АМК, господарським судам необхідно мати на увазі, що для того щоб дійти висновку про обов`язковість виконання рішення АМК чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Так, сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Втім не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 Закону, оскільки ця особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу АМК (близька за змістом позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №904/3535/18 та від 27.08.2019 у справі №922/3685/18).

8.22. Так, у силу приписів частини першої статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

8.23. Правова позиція Верховного Суду стосовно вказаної вище норми є послідовою, сталою та неодноразово висловлювалася, зокрема, про таке:

- за приписами частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачені вказаною нормою строки оскарження рішень АМК не може бути відновлено;

- зазначені строки є присічними;

- закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є самостійною підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення АМК [близька за змістом правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2020 у справі №905/1605/19, від 12.02.2019 у справі №915/352/18, від 08.07.2019 у справі №915/756/18, від 27.08.2019 у справі №922/3685/18 від 23.04.2019 у справі №910/6538/18, від 14.03.2023 у справі №910/4518/22, від 20.04.2023 у справі №910/20438/21].

8.24. Таким чином, під час розгляду спору про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі рішення АМК, щоб дійти висновку про обов`язковість виконання такого рішення, суди мають дослідити спірні рішення АМК на предмет його відповідності вимогам Закону (адже сторона це заперечує, ураховуючи її доводи), дослідити та встановити чого стосуються доводи, чи стосуються вони законності/незаконності та обґрунтованості/необґрунтованості рішення, встановити та дослідити чи заявлені вимоги у строки оскарження до/чи після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 Закону.

8.25. Водночас, у даній справі №904/4203/20, в першу чергу, судам слід було з`ясувати питання належності позивача за первісним позовом та/або відповідачів за зустрічним позовом, оскільки, встановлення такої обставини було означено Верховним Судом у постанові від 30.11.2021 у справі №904/4203/20 як обов`язкова вказівка.

8.26. Так, пред`явлення позову неналежним позивачем або до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

8.27. Верховний Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій не в повній мірі було з`ясовано питання обсягу переданих повноважень у зв`язку з реорганізацією територіальних відділень АМК, та питання наявності/відсутності правонаступництва територіального відділення АМК як державного органу зі спеціальним статусом.

8.28. Так, Суд у постанові від 30.11.2021 у справі №904/4203/20 вказав, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося питання стосовно повноважень особи (осіб) відповідача (відповідачів) у цій справі, з огляду на наявність розпорядження від 28.11.2019 №23-рп "Про реорганізацію територіальних відділень Антимонопольного комітету України", згідно з яким постановлено припинити Миколаївське відділення АМК з 01.06.2020 шляхом приєднання до Одеського відділення АМК, у подальшому найменування яким змінено на Південне відділення АМК, та обсяг переданих повноважень.

8.29. Суди попередніх інстанцій з приводу вказаної вище вказівки Суду вказали, зокрема, таке:

- відповідно до розпорядження Антимонопольного комітету України від 28.11.2019 №23-рп "Про реорганізацію територіальних відділень Антимонопольного комітету України" (в редакції розпорядження АМК від 07.05.2020 №5-рп) постановлено: 01.06.2020 припинити Миколаївське відділення АМК шляхом приєднання до Одеського відділення АМК; визначити Одеське відділення АМК правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Миколаївського відділення АМК; Голові АМК України утворити комісію з припинення Миколаївського відділення АМК та затвердити її склад, включаючи голову комісії; голова комісії з припинення Миколаївського відділення АМК уповноважується представляти інтереси Миколаївського відділення АМК у судах, органах державної влади та у відносинах з третіми особами;

- припинення юридичної особи - це процедура, результатом якої є припинення юридичної особи, тобто внесення запису про припинення юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, після чого така юридична особа перестає існувати;

- процедура припинення регулюється багатьма нормативно-правовими актами, зокрема Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та іншими законодавчими актами спеціального характеру;

- у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація, що Миколаївське відділення АМК перебуває в стані припинення, запису про його припинення до реєстру не внесено, відсутній запис щодо припинення його як юридичної особи, а також відомості щодо його правонаступників. Змін до відомостей, що містяться є Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва Південного відділення АМК, до реєстру не внесено;

- у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація щодо двох окремих самостійних юридичних осіб - Миколаївського відділення АМК () та Південного відділення АМК ();

- з викладеного вбачається, що процес приєднання наразі ще не завершено;

- Рішення, яким Товариство притягнуто до відповідальності накладанням штрафу, прийнято адміністративною колегією Миколаївського відділення АМК, тому право вимоги щодо стягнення штрафу та пені відповідно до Рішення належить саме Миколаївському відділенню АМК;

- отже, Миколаївське відділення АМК є суб`єктом права вимоги, тобто належним позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом у даній справі.

8.30. Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій обмежилися лише дослідженням інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та дослідженням процедури припинення юридичної особи.

8.31. Верховний Суд, виходить з того, що публічне правонаступництво державного органу є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

8.31.1. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі [аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13.03.2019 у справі №524/4478/17 та від 20.02.2019 у справі №826/16659/15].

8.31.2. Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції [аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі №2а-23895/09/1270].

8.31.3. У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

8.31.4. Особливістю публічного правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

8.31.5. При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

8.31.6. Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

8.31.7. Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом [на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)] сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

8.31.8. При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

8.31.9. У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

8.31.10. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із даним суб`єктом [вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/348/19].

8.32. Втім, у даному випадку слід враховувати саме обсяг переданих повноважень (функціональне правонаступництво) від Миколаївського відділення АМК до Південного відділення АМК, а не наявність/відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації стосовно припинення/не припинення Миколаївського відділення АМК.

8.33. Товариство послідовно вказувало на те, що у результаті реорганізації Миколаївського відділення АМК до Південного відділення АМК були передані обов`язки як територіального органу АМК і саме Південне відділення АМК здійснює повноваження, які раніше входили до компетенції Миколаївського відділення АМК.

8.34. Втім судами попередніх інстанцій не були з`ясовані наведені доводи та не виконано вказівки Суду, наведені у постанові від 30.11.2021 у справі №904/4203/20, стосовно обсягу переданих повноважень.

8.35. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.36. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.37. Враховуючи викладене, у цій постанові вище, судові рішення попередніх інстанцій зазначеним вимогам процесуального закону (статті 74, 76-79, 86, 236, 237, 238 ГПК України) не відповідають.

8.38. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.39. З огляду на те, що з початку суд першої інстанції, а потім суд апеляційної інстанції допустили порушення, що призвело до того, що суди не встановили обставин, що є визначальними і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа у скасованій частині - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.40. Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги про порушення норм права, зокрема вищевказаних у цьому розділі, частково знайшли підтвердження, та наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки допущення відбулося і судом першої інстанції.

8.41. Верховний Суд бере до уваги та вважає неприйнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.42. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.43. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.44. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення норм процесуального права допущені судом першої інстанції та не усунуті судом апеляційної інстанції унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Товариства задовольнити частково, судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, спаленого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, не здійснюється, адже суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судового збору у справі.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промспецтех" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №904/4203/20 скасувати.

3. Справу №904/4203/20 передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос