ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Справа № 924/314/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "АДАМС" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023 у справі № 924/314/23 (суддя Заярнюк І.В.)

за заявою Товариства з додатковою відповідальністю "АДАМС" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "АДАМС"

до відповідачів: 1) Кам`янець-Подільської міської ради; 2) Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" Кам`янець-Подільської міської ради

про: 1) визнання протиправними, незаконними та скасування правових актів Кам`янець- Подільської міської ради Хмельницької області про передачу у власність Кам`янець-Подільській міській раді Хмельницької області та подальшу передачу у власність (господарське відання) Комунальному підприємству "Міськтепловоденергія" Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області:

- каналізаційної насосної станції площею 129,3 кв. м., розташованій по вул. Гастелло,53-а, в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського району Хмельницької області;

- силових кабелів на ЮкВ (ААБ-10 3x240) та (ААШВ-10 3x185): кабельна лінія Л36 на ЮкВ (ААБ-10 3x240) до підстанції "Північна" довжиною 7 700 м., та кабельна лінія Л40 на ЮкВ (ААШВ-10 3x185) до підстанції "Південна" довжиною 5 200 м., що належать на праві власності ТДВ "АДАМС";

про: 2) витребування з чужого незаконного володіння Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області та Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на користь ТДВ "АДАМС" каналізаційної насосної станції площею 129,3 кв. м., розташованої по вул. Гастелло,53-а в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; силових кабелів потужністю на 10кВ (ААБ-10 3x240) та (ААШВ-10 3x185): кабельної лінії Л36 на 10кВ (ААБ-10 3x240) до підстанції "Північна" довжиною 7 700 м. та кабельної лінії Л40 на 10кВ (ААШВ-10 3x185) до підстанції "Південна" довжиною 5 200 м.

за участю представників сторін:

позивача - Кшевецька І.В.;

відповідача - 1 - не з`явився;

відповідача - 2 - Семенов С.В.;

ВСТАНОВИВ:

21.03.2023 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю "АДАМС" (далі - позивач, ТДВ "АДАМС") до Кам`янець-Подільської міської ради (далі - відповідач-1, міська рада) та Комунального підприємства "Міськтепловоденергія" Кам`янець-Подільської міської ради (далі - відповідач-2, КП "Міськтепловоденергія") про визнання протиправними, незаконними та скасування правових актів міської ради та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Також разом із позовною заявою на адресу Господарського суду Хмельницької області від ТДВ "АДАМС" надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти арешт:

- на каналізаційну насосну станції площею 129,3 кв. м., розташовану по вул. Гастелло, 53-а, в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського р-ну Хмельницької обл.;

- силові кабелі потужністю на 10кВ (ААБ-10 3x240) та (ААШВ-10 3x185): кабельну лінію Л36 на 10кВ (ААБ-10 3x240) до підстанції "Північна" довжиною 7700 м., та кабельну лінію Л40 на 10кВ (ААШВ-10 3x185) до підстанції "Південна" довжиною 5200 м.;

Також позивач просить суд заборонити відповідачам:

- експлуатацію каналізаційної насосної станції площею 129,3 кв. м., яка розташована по вул. Гастелло, 53-а, в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського району Хмельницької області;

- експлуатацію силових кабелів потужністю на 10кВ (ААБ-10 3x240) та (ААШВ-10 3x185): кабельну лінію Л36 на 10кВ (ААБ-10 3x240) до підстанції "Північна" довжиною 7700 м., та кабельну лінію Л40 на 10кВ (ААШВ-10 3x185) до підстанції "Південна" довжиною 5200м;

- видавати правові акти стосовно розпоряджання, володіння та користування каналізаційною насосною станцією площею 129,3 кв. м., яка розташована по вул. Гастелло, 53-а, в с. Жовтневе Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, та силовими кабелями потужністю на ЮкВ (ААБ-10 3x240) та (ААШВ-10 3x185): кабельною лінією Л36 на 10кВ (ААБ-10 3x240) до підстанції "Північна" довжиною 7700 м., та кабельною лінією Л40 на 10кВ (ААШВ-10 3x185) до підстанції "Південна" довжиною 5200 м.

Дана заява мотивована тим, що у ТДВ "АДАМС" як власника майна, останнє вибуло із власності безпідставно, оскільки позивач не укладав із відповідачами будь-яких правочинів щодо переходу права власності на вказане майно. Позивач стверджує, що незабезпечення позову призведе до того, що відповідачі змушені будуть змінювати правовий статус майна та склад учасників спору, що в свою чергу ускладнить вирішення спору по суті.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023 у справі № 924/314/23 в задоволенні заяви ТДВ "АДАМС" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ТДВ "АДАМС" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити вимоги заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- міська рада своїми рішеннями одноосібно, не будучи власником майна, без згоди та дозволу власника майна, розпорядилась нерухомим майном (каналізаційною насосною станцією) та усією каналізаційною системою від КНС до позивача та передала на баланс відповідача-2, а в подальшому внесла зміни в попереднє рішення, змінивши правовий статус майна;

- в даному випадку, належним на праві власності позивачу майном, розпорядилась міська рада, яка не мала права власності на це майно, тому не мала права розпоряджатись цим майном шляхом внесення його до статутного капіталу створеного нею ж комунального підприємства, ще й без дотримання визначеної законом процедури такого внесення;

- якщо не забезпечити позов шляхом заборони міській раді видавати правові акти стосовно розпоряджання, володіння та користування каналізаційною насосною станцією та силовими кабелями, що є предметом спору і на праві власності належать позивачу, то міська рада може прийняти рішення і відчужити це майно, або забезпечити ним свої зобов`язання тощо;

- у вигляді змін до рішень міської ради протягом розгляду даної справи, відповідачі зможуть змінювати обставини спору та підстави володіння і користування майном позивача, що призведене до необхідності подавати нові позови щодо виниклих нових рішень міської ради щодо даного предмету спору;

- позивач просить накласти арешт на предмет спору, який належить йому на праві власності і який незаконно вибув із його володіння і перебуває в незаконному володінні відповідачів та відносно якого позивачем (власником) заявлено позовну вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ТДВ "АДАМС" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023 у справі № 924/314/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.05.2023 об 14:30 год.

Кам`янець-Подільська міська рада надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023 у справі № 924/314/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТДВ "АДАМС" - без задоволення.

Відповідач-1 звертає увагу суду на наступне:

- позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- сама лише наявність порушеної судової справи не може достеменно свідчити про обставини, зазначені заявником, а саме, що спірні об`єкти можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, про що зазначено в заяві.

ТДВ "АДАМС" надіслало до суду клопотання, в якому просить суд долучити до матеріалів справи докази, а саме: копію листа № 4-75-18/23 від 20.04.2023, виданого АТ "Хмельницькобленерго"; копію акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 15.02.2007; копію листа № 51 від 01.05.2023 КП "Кам`янець-Подільське міжміське бюро технічної інвентаризації"; копію технічного паспорта на Каналізаційно-насосну станцію по вул. Гастелло, 53-А від 14.02.2005, укладеного КП "Кам`янець-Подільський МБТІ"; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.05.2023 серія ЯЯЯ № 045407; копію витягу № 6795581 від 22.03.2005 про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія СВО № 453656; копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 327127751 від 27.03.2023.

Апелянт вказує, що у період березень - травень 2023, після подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023, він отримав від КП "Кам`янець-Подільське міжміське бюро технічної інвентаризації" копії правовстановлюючих документів на каналізаційно-насосну станцію та технічного паспорту, а від Кам`янець-Подільського РЕМ АТ "Хмелницькобленерго" документи в підтвердження свого права власності на силові кабельні лінії, що є предметом спору. Вказані письмові докази не містять інформацію, на яку б не посилався позивач у позовній заяві. Докази, що просить долучити позивач до матеріалів справи лише доводять факти та обставини, які зазначив позивач в своєму позові.

ТДВ "АДАМС" надіслало до суду клопотання, в якому просить суд долучити до матеріалів справи докази, а саме: копії рішень Кам`янець-Подільської міської ради № 6 від 27.04.2012 , № 6 від 26.06.2012, № 4 від 27.04.2012, № 4 від 26.06.2012; копію акту про безоплатне приймання-передачу каналізаційної насосної станції за адресою: с. Жовтневе, вул. Гастелло, 53а від 16.03.2012; копію акту про безоплатне приймання-передачу силових кабелів на 10 кВ від 16.03.2012.

Розглянувши в судовому засіданні 25.05.2023 клопотання ТДВ "АДАМС" про долучення додаткових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційної господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України.

Суд зазначає, що докази, які просить позивач долучити до матеріалів оскарження ухвали є рішення міської ради, які є предметом оскарження в суді у даній справі, документи, якими позивач підтверджує своє право на насосну станцію та силові кабельні лінії (тобто на майно, яке просить витребувати із чужого незаконного володіння) та інші документи, які стосуються предмету спору.

Тобто, вказаними доказами фактично підтверджуються обставини, на які позивач посилається у своїй позовній заяві та обґрунтовує позовні вимоги. Дані докази не долучалися до позовної заяви та заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки на момент їх подання у позивача була відсутня можливість їх подати суду, про що вказано позивачем у позовні заяві.

Суд вказує, що ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Докази, які подаються до суду, повинні бути належними, тобто стосуватися предмета доказування, інакше суд не бере їх до розгляду згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України. Сторона, яка подає доказ на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, здійснює це саме таким чином, щоб поданий нею доказ був належним, тобто вказує, для доведення яких саме належних до предмету доказування обставин сторона подає цей доказ, або стверджує про обставини і посилається при цьому на доказ існування цих обставин.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Предметом доказування при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову є обставини, які підтверджують або спростовують наявність чи відсутність підстав для застосування вказаних заходів забезпечення позову.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції долучає вказані докази до матеріалів оскарження ухвали та питання їх належності буде вирішено судом під час розгляду даної заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні 25.05.2023 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, ухвалу суду першої інстанції скасувати та вжити заходи забезпечення позову.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач-1 не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, пред`явлення позову є процесуальною формою реалізації позивачем права на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011). Окрім того, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановлений ст. 55 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову шляхом подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Позов забезпечується в тому числі забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи.

Господарським судам слід виходити із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення у випадку задоволення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з позовом про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 ГПК України).

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги позивача до відповідачів про визнання протиправними та скасування правових актів міської ради та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Спір у даній справі фактично стосується права володіння, користування і розпорядження спірним майном - каналізаційною насосною станцією та силовими кабелями. Позовні вимоги мають, в тому числі, ознаки віндикаційного позову та направлені на захист права володіння та користування майном.

Правовими підставами позову є положення ст. ст. 316, 317, 319, 388, 393 ЦК України.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі зазначають про те, що спірне майно перебуває у них на законних підставах, а доводи позивача є безпідставними.

Однак, суд, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, не може самостійно досліджувати (встановлювати) обсяг наявного (чи відсутність взагалі) права на спірне майно в учасників справи.

ТДВ "АДАМС" обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що він є власником спірного майна та останнє вибуло із його власності безпідставно, а не вжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що відповідачі можуть змінити правовий статус спірного майна та склад учасників спору, що ускладнить вирішення даного спору по суті та призведе до необхідності звернення позивача до суду із іншими (новими) позовами.

Оцінивши дані доводи та аргументацію заявника, суд апеляційної інстанції вказує, що вони не відповідають наведеним вище вимогам, оскільки заявником не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 ГПК України вчинення відповідачами дій (або їх підготовку), на які посилається заявник, а саме лише посилання заявника на можливе вчинення даних дій (без подання доказів наявності даних фактичних обставин) не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання апелянта на те, що рішеннями міської ради було передано спірне майно на баланс, а в подальшому до статутного капіталу КП "Міськтепловоденергія" не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки такі дії вчинялися відповідачем-1 ще у 2012 році. В матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачами будь-яких дій (або їх підготовка) щодо зміни правового статусу спірного майна, як на час звернення позивача до суду із даним позовом, так і під час розгляду заяви про забезпечення позову в суді першої та апеляційної інстанцій.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що внаслідок не накладення арешту на каналізаційну насосну станцію та кабельні лінії, останні можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд вказує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача покладається саме на заявника.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем у встановленому порядку не доведено обставин необхідності вжиття у даній справі заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відповідачам вчиняти дії.

Також суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі, співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову. Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Суд приймає до уваги те, що спірне майна - каналізаційна насосна станція та силові кабеля, які забезпечують її функціонування, використовуються за своїм призначенням, та за їх допомогою здійснюється обслуговування, в тому числі, житлових будинків, а тому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказане майно та шляхом заборони здійснювати експлуатацію каналізаційної насосної станції, експлуатацію силових кабелів, матиме негативні наслідки та порушуватимуть права осіб, що не є учасниками судового процесу; суд вважає дані заходи забезпечення позову неспіврозмірними із вимогами позовної заяви за відсутності розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Отже, враховуючи те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях заявника, ним не обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст. ст. 76-78 ГПК України в підтвердження фактів вчинення дій, на які посилається заявник, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи заявника про наявність підстав для забезпечення позову є необґрунтованими.

Отже, виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх застосування.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023 у справі № 924/314/23 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги, у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "АДАМС" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023 у справі № 924/314/23 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2023 у справі № 924/314/23 повернути до суду першої інстанції.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 29 травня 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.