ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/730/23

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання за наявними матеріалами справу

за позовом Фізичної особи підприємця Зузи Андрія Васильовича, м. Харків

до Фізичної особи підприємця Литовки Яни Олегівни, Київська обл., смт. Баришівка

про стягнення вартості неповернутого майна та штрафу

без виклику представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича б/н від 07.03.2023 року (вх. №651/23 від 10.03.2023) (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Литовки Яни Олегівни (далі - відповідач) про стягнення вартості неповернутого майна за Договором суборенди №755718 від 19.02.2020 року у сумі 25000 грн. та штрафу у сумі 3000 грн.

Також, позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/730/23 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням №520 про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який належним чином повідомлений про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

Враховуючи, що ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Зузою Андрієм Васильовичем (за договором - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Литовкою Яною Олегівною (за договором - суборендар) 19.02.2020 року укладено Договір суборенди №755718 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого, Орендодавець передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування автоматичну кавоварку (обладнання), виключно для використання за цільовим призначенням, яке передбачає собою приготування кави торгової марки JACOBS та BIANCHI. Найменування (модель), кількість та інвентарний номер та вартість Обладнання, що передається в оренду за цим Договором, наведено в Додатку №1 до Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно Додатку №1 до Договору, найменування (модель) обладнання: Bianchi Gaia; кількість: 1 шт.; інвентарний номер обладнання: 755718; вартість обладнання (грн.): 25000,00 грн.; місце встановлення обладнання: Баришівка вул. Софіївська, 34/21; контактна особа (тел.): Яна Олегівна; розмір орендної (грн.): 1,00 грн. на місяць; строки сплати орендної плати: не пізніше 5 (п`ятого) числа кожного місяця.

Згідно п. п. 3.1, 3.2 Договору, передача Обладнання в оренду оформлюється Актом приймання-передачі Обладнання (Додаток №2), який підписується Сторонами/уповноваженими представниками Сторін. Акти приймання-передачі є невід`ємною частиною цього Договору. Передача Обладнання Суборендареві здійснюється за адресою місця встановлення Обладнання, визначеного Додатком №1 до цього Договору, або за іншою адресою, узгодженою Сторонами.

Відповідно до п. 4.1 Договору, розмір орендної плати та строки її сплати встановлюється в Додатку №1 до цього Договору.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту підписання акту приймання-передачі Обладнання і діє протягом 1 (одного) року. Договір вважається пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить письмово про свій намір розірвати даний Договір не менше ніж за 14 днів до дати закінчення строку дії Договору, зазначеної у п. 5.1. Договору.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 Договору, Суборендар несе відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату Обладнання та зобов`язаний оплатити Орендодавцеві вартість втраченого/пошкодженого Обладнання та відшкодувати будь-які збитки, пов`язані з таким пошкодженням та/або втратою Обладнання. У випадку зникнення/втрати або пошкодження Обладнання Суборендар у 14-ти денний після втрати останньому відшкодовує Орендодавцю вартість Обладнання в сумі, що дорівнює вартості Обладнання, зазначеному у Додатку №1 до Договору та сплачує штраф у розмірі 3000,00 грн.

Згідно Акта приймання-передачі обладнання від 19.02.2020 року, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування (оренду) обладнання, а саме, автоматичну кавоварку Bianchi Gaia 14673878 кількістю 1 штука інвентарний номер 755718 вартістю 25000,00 грн.

Як зазначено позивачем, відповідач 25.04.2020 року в усному порядку повідомив його про втрату кавоварки, без надання відповідних підтверджуючих документів стосовно факту втрати.

В подальшому, відповідач в усному порядку зобов`язався відшкодувати вартість предмету суборенди, однак, зі слів позивача, станом на 09.04.2021 року, відшкодування не здійснив, у зв`язку із чим позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу б/н від 09.04.2021 року про стягнення вартості кавоварки (докази надіслання додано до матеріалів справи). Однак, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача вартості об`єкта суборенди - кавоварки у сумі 25000,00 грн. та штрафу, передбаченого п. 6.2 Договору у сумі 3000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір є договором оренди майна.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем в строкове платне користування (оренду) обладнання, а саме, автоматичної кавоварки Bianchi Gaia 14673878 кількістю 1 штука інвентарний номер 755718 вартістю 25000,00 грн.

Судом встановлено, що позивачем направлено відповідачу вимогу б/н від 09.04.2021 про стягнення вартості кавоварки, в якій позивач зазначає про наявну інформацію щодо втрати, відповідачем, як суборендарем, обладнання, тому, вимагає від відповідача сплатити вартість предмету Договору - обладнання у сумі 25000,00 грн.

Однак, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування, вартість кавоварки позивачу не повернуто. Відповідачем, під час розгляду даної справи судом, не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача щодо наявності заборгованості у відповідача за Договором суборенди. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу об`єкту суборенди.

При цьому, суд зазначає, що доказів на підтвердження факту втрати відповідачем предмету Договору - автоматичної кавоварки Bianchi Gaia, матеріали справи не містять, як і не містять повідомлення з боку позивача щодо припинення дії Договору. Разом з тим, з урахуванням наявної вимоги позивача б/н від 09.04.2021 року до відповідача про сплату вартості майна, суд вважає, що Договір суборенди №755718 від 19.02.2020 не було продовжено автоматично і він припинив свою дію 09.04.2022, як визначено умовами Договору.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Згідно ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, про стягнення з відповідача 25000,00 грн. вартості втраченого майна за Договором суборенди №755718 від 19.02.2020 року є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3000,00 грн. штрафу передбаченого п. 6.2 Договору.

Згідно п. 6.2 Договору, у випадку зникнення/втрати або пошкодження Обладнання Суборендар у 14-ти денний після втрати останнього відшкодовує Орендодавцю вартість Обладнання в сумі, що дорівнює вартості Обладнання, зазначеному у Додатку №1 до Договору та сплачує штраф у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Штрафними санкціями, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 230 ГК України).

Враховуючи наведені приписи законодавства та умови Договору №755718 від 19.02.2020 року, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. штрафу підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання позовної заяви покладається на відповідача.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки, у процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, тому, вимога частини 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас, в даному випадку, до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога частини 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

(Аналогічна правова позиція щодо застосування частини восьмої ст. 129 ГПК України викладена Верховним Судом у постанові від 06.10.2020 року у справі №922/376/20).

За таких обставин, питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу буде вирішено судом за умови подання позивачем відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича до Фізичної особи-підприємця Литовки Яни Олегівни про стягнення вартості неповернутого майна та штрафу задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Литовки Яни Олегівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. вартості неповернутого обладнання, 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. штрафу, та 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць