ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3351/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; (вул.Артилерійська,1,Одеса,Одеська область,65039)

до відповідача: Приватного підприємства "СПАРТАК" (вул.Преображенська,21,Одеса,Одеська область,65045)

про виселення та стягнення 147152,42 грн

за участю представників

від позивача Курлович О.О.

від відповідача - не прибули

До суду надійшла позовна заява Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Приватного підприємства "СПАРТАК" про виселення ПП "СПАРТАК" з нежилих підвальних приміщень, загальною площею 139,2 кв. м, що розташовані: м. Одеса вул. Преображенська 21 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; про стягнення з ПП "СПАРТАК" неустойку за прострочення повернення об"єкта оренди в розмірі 147152,42 грн.

Підготовче засідання у справі, яке призначено на 22.03.2023 о 10год., не відбулось через повітряну тривогу в цей час. З огляду на викладене, суд призначив підготовче засідання на 07.04.2023.

Відповідач в підготовче судове засідання 07.04.2023 р. не прибув, подавши клопотання про проведення засідання без його участі.

Суд 07.04.23 р. закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 31.05.2023 р.

24 травня 2023 р. позивач надав суду Заяву, в якій збільшує суму неустойки за прострочення повернення обєкта оренди та просить стягнути з відповідача 201902,82 грн., а також просить закрити провадження у звязку з відсутністю предмету спору в частині вимог щодо виселення відповідача з обєкта оренди.

З огляду на приписи ч.2 п.2 ст.46 ГПК України, суд вищевказану заяву в частині збільшення позовних вимог не приймає до розгляду.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті - суд, з огляду на приписи ст..207 ГПК України та усні пояснення позивача щодо своєчасного подання доказу Акту приймання-передачі від 31.03.2023 р., - дійшов висновку залучити вищевказаний Акт до матеріалів справи в якості доказу передачі відповідачем орендованого приміщення.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві. На його думку, позивачем невірно обраховано розмір неустойки, безпідставно включено ПДВ та індекс інфляції до розміру орендної плати.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представника позивача, який прибув в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

Між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (далі - Орендодавець) та Приватним підприємством «СПАРТАК» (далі Орендар) укладено договір оренди від 18.05.2006 (далі - договір), який нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 1943, відповідно до якого надано в строкове платне користування об`єкт комунальної власності - нежилі підвальні приміщення, загальною площею 139.2 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська (колишня вул. Радянської Армії), буд. 21 терміном дії до 18.05.2011.

Відповідно до п. 2.2. Договору за орендоване приміщення Орендар, зобов`язується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 2564,79 гри. без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України.

Додатковим погодженням від 03.10.2011 у тексті Договору назву Орендодавця змінено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент), на підставі рішення Одеської міської ради від 28.02.2011 № 384-УІ «Про затвердження положень про виконавчі органи Одеської міської ради» та продовжено строк дії Договору до 01.10.2012, а також перераховано місячну орендну плату.

Додатковим договором від 08.02.2013 сторони Договору продовжили строк дії Договору до 08.02.2015 р., внесли зміни до п.1.2. шляхом перерахування місячної орендної плати та п. 4.2. Договору доповнили підпунктом «м» стосовно сплати за власні кошти плату за користування земельною ділянкою.

Додатковим договором від 20.12.2016 сторони продовжили строк дії Договору до 20.12.2018, внесли зміни до п. 4.1., виклавши у наступній редакції «Вказане у п.1.1 приміщення Орендодавцем передано Орендарю виключно для використання під «Розміщення майстерні з надання побутових послуг населенню», а також перераховано місячну орендну плату, що з 20.12.2016 становить 2380.39 грн., без урахування ПДВ та індексу інфляції.

Пункт 2.2. договору викладено в новій редакції: „п. 2.2. За орендоване приміщення орендар зобовязується сплачувати орендну плату з 20 грудня 2016 р. в розмірі 2380,39 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції), та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його при пинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ч. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХП від 10.02.1992 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії дого вору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Суд погоджується з твердженням позивача, що договір оренди від 18.05.2006 за № 1943 було пролонговано в порядку та на умовах, визначених ст. 17 Закону України «Про оренду дер жавного та комунального майна» з 20.12.2016 до 20.12.2020 р.

27.12.2019 р. набрав чинності Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 р., який введено в дію 01.02.2020 р. (далі - Закон).

За загальним принципом, дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про оренду держав ного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ визначено, що договори оренди держа вного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше:

набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницько го органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташова ного в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 ч. 2 ст. 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжу ються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Пунктом 7.1. Договору оренди встановлено, що питання не врегульовані цим Догово ром. вирішуються відповідно до чинного законодавства України.

Приймаючи до уваги загальні принципи дії нормативно-правових актів в часі, а також факт погодження сторонами в пункті 7.1 Договору оренди застосування чинного законодавст ва України, з 1 липня 2020 року Договір оренди має продовжуватися в порядку, визначе ному Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за резуль татами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які:

- укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше;

- укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими части ною першою статті 15 цього Закону;

- укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, перед баченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону;

- укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий пе релік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згі дно із законодавством (частина 2).

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального май на» від 03.10.2019 №1 57-1X визначено, що договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовжен ня договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Порядком передачі в оренду державного та комунального майна затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03 червня 2020 р. № 4X3 який набув чинності з 16.06.2020 р. (далі - Порядок), після публікації на урядовому порталі передбачений новий порядок щодо продовження та припинення договір оренди з боку орендодавця та орендарів з дотриманням відповідних строків.

Відповідно до п. 134 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі за текстом - Порядок), продовження договорів оренди здійснюється за результатами прове дення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.

Згідно з пунктом 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна за твердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 р. № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» (далі за текстом Порядок) орендар, що має на мір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукці ону. звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за гри місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщен ня і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній юртовій системі.

Орендар, який бажає отримати компенсацію вартості здійснених ним невід`ємних поліпшень, також подає документи, передбачені пунктом 165 цього Порядку.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, те, що Відповідач не відноситься до суб`єктів, які мають право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону передбачених у ст. 15 Закону№157-ІХ, а Договір пролонгується не вперше, - наступна пролонгація повинна здійснюватися відповідно до умов визначених ч. 1 ст. 18 Закону №157-ІХ, тобто за результатами аукціону.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до Департаменту із заявою про продовження договору оренди у відповідні строки. Отже, відсутні будь-які підстави, передбачені Договором оренди або нормами чин ного законодавства України, якими врегульовано правовідносини, що виникли між Депа ртаментом та Відповідачем на підставі Договору оренди, щоб на теперішній час вважати Договір оренди дійсним, а правовідносини продовженими.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з п. 7.9. Договору, термін дії договору оренди припиняється, зокрема, у разі за кінчення строку, на який його було укладено.

У свою чергу, припинення договору оренди свідчить про відсутність у Орендаря право вих підстав для подальшого користування об`єктом оренди.

За таких обставин, оскільки продовження договору оренди відбувається відповідно до норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-1Х, яким в свою чергу встановлений відповідний порядок щодо продовження договірних відносин, термін дії договору від 18.05.2006 за № 1943 закінчився 20.12.2020, тобто договір припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 7.9. Договору оренди, дія договору припиняється серед іншого у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення на ймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Приписами ст. 785 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок орендаря у разі закінчення строку дії договору оренди або у випадку його дострокового розірвання повернути орендоване майно за актом у належному стан, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Пунктом 4.7. Договору оренди визначено. що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання. Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Частиною 2 статті 785 ЦК України передбачено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у роз мірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному дого вором оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Позивачем 24.05.2023 р. надано до матеріалів справи Заяву, в якій він повідомляє, що 31.03.2023 р. відповідач добровільно здав орендовані приміщення за актом прийому-передачі. У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача неустойку за період з 21.12.2020 по 31.03.2023 р. в сумі 201902,82 грн.

Суд звертає увагу позивача на наступне.

Відповідно до приписів ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При зверненні з позовом позивач просив стягнути з відповідача 147152,42 грн. неустойки за період з 21.12.2020 по 31.10.2022. Враховуючи, що суд закрив підготовче провадження у даній справі 7 квітня 2023 року, суд не приймає заяву позивача в частині збільшення позовних вимог.

Також суд звертає увагу сторін, що відповідно до умов Додаткового договору №3 від 20.12.2016 р. п.2.2. договору передбачено обовязок орендаря сплачувати орендну плату в розмірі 2380,39 грн. (без урахування ПДВ та індексу інфляції).

З огляду на приписи положення статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК Податкового кодексу України (в редакції, яка діє з 01.01.2017, далі - ПК України), - за загальним правилом неустойка не відноситься до бази оподаткування податком на додану вартість, тому на неустойку не може нараховуватися цей податок. Базовою ставкою орендної плати згідно пункту 2.2. договору оренди є 2380,39 грн., без урахування індексу інфляції та ПДВ. З урахуванням положень частин першої, другої статті 762 ЦК України та пункту 2.2 договору, орендна плата за користування майном створює додаткову вартість та має сплачуватися з урахуванням ПДВ. Однак, у випадку використання базової ставки орендної плати, як складової частини для розрахунку неустойки, податок на додану вартість не може включатися до складу базового платежу, оскільки відповідно до статті 185 ПК України штрафні санкції (неустойка, штраф) не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Враховуючи викладене, з Відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення вико нання зобов`язань з повернення об`єкта оренди у розмірі подвійної орендної плати за ко жен місяць прострочення, що за період з 21.12.2020 по 31.10.2022 складає 53213,23 грн.

Позивачем на підтвердження того, що відповідач звільнив орендоване приміщення надано Акт приймання-передачі від 31.03.2023 р., а також заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо виселення відповідача у звязку з відсутністю предмету спору.

Суд з огляду на приписи п.2 ч.1 ст..231 ГПК України закриває провадження щодо позовних вимог про виселення відповідача у звязку з відсутністю предмета спору.

Сплачений позивачем за цю позовну вимогу судовий збір в сумі 2481 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

При розподілі судових витрат суд виходить з приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладених норм права та керуючись статтями 129, 233-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «СПАРТАК» (вул. Преображенська. буд. 21 м. Одеса, 65045, ) неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди в розмірі 53213,23 грн. на користь Департаменту комунальної вла сності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, р/р UA3034299 в ДКСУ м. Києва, ) та судовий збір в сумі 798,20 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення неустойки відмовити.

4. Закрити провадження у справі №916/3351/22 в частині вимог про виселення у зв`язку з відсутністю предмету спору.

5. Повернути з державного бюжету Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Департаменту комунальної вла сності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, р/р UA3034299 в ДКСУ м. Києва, ) судовий збір в розмірі 2481,00 грн, сплачений платіжним дорученням від 22.11.2022 № 486.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 01 червня 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова