ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. Справа №914/2509/22

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді С.М.Бойко

суддів О.В.Зварич

В.М.Гриців

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» б/н від 09.01.2023

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2022, суддя: Сухович Ю.О. м. Львів, повний текст рішення складено 19.12.2022

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М», місто Рогатин, Івано-Франківська область

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс», село Дуліби, Стрийський район, Львівська область

про стягнення 83 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову

11.10.2022 товариство з обмеженою відповідальністю «Вімекс-М» (надалі - ТОВ «Вімекс-М») звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» (надалі - ТОВ «Імекс Макс») про стягнення 83 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.01.2022 позивач поставив відповідачу товар (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм) в кількості 50 000 шт. на загальну суму 83 000,00 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 173, 174, 179, 181, 184, 193, 265 ГК України та ст. ст. 218, 526, 638, 639, 641, 662, 692, 712 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.12.2022 позов ТОВ «Вімекс-М» задоволено. Стягнуто з ТОВ «Імекс Макс» на користь ТОВ «Вімекс-М» 83 000,00 грн. основного боргу та 2 481,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт продажу та поставки позивачем відповідачу товару (пальчиковий розпилювач білий VM-05A 20/410 125 мм) 11.01.2022 на загальну суму 83 000,00 грн. підтверджується видатковою накладною за №20 від 11.01.2022.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на видатковій накладній та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на накладні, суд має дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, однак таких доказів суду першої інстанції не було надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Відповідач не погодився з рішенням місцевого господарського суду подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що видаткова накладна №20 від 11.01.2022 не може бути належним доказом на підтвердження поставки ТОВ «Імекс Макс» та отримання ним відповідної продукції, а свідчить лише про намір вчинити певні дії у майбутньому при досягненні всіх узгоджених домовленостей і укладенні відповідного договору.

Також посилається на те, що ТОВ «Імекс Макс» не ставило свій відбиток печатки на видатковій накладній №20 від 11.01.2022.

Позивач не скористався своїм правом, відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України не подав.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається

11.01.2022 ТОВ «Вімекс-М» та ТОВ «Імекс Макс» укладено договір в спрощений спосіб шляхом підписання видаткової накладної №20 від 11.01.2022 на поставку товару (пальчикового розпилювача білого VM-05A 20/410 125 мм) в кількості 50 000 шт. на загальну суму 83 000,00 грн.

Крім того, поставка товару підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» №0317 від 13.01.2022.

Відповідачем не надано до суду доказів оплати вартості отриманого товару.

Позивач звертався до відповідача із претензією №1 від 24.08.2022, за змістом якої просив у семиденний строк з дня отримання цієї претензії здійснити оплату поставленого товару на загальну суму 83 000,00 грн.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, що передбачено в ч. 1 ст. 642 ЦК України.

Підтвердженням укладання договору в спрощений спосіб між позивачем та відповідачем є видаткова накладна № 20 від 11.01.2022, що містить найменування товару, його ціну, а також реквізити позивача (оферта), та підпис і печатку відповідача про прийняття саме такого товару і в тій кількості, що була визначена позивачем у видатковій накладній (акцепт).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлений інший строк оплати товару.

Абзац 1 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже зазначалося вище, правовідносини між сторонами виникли на підставі видаткової накладної №20 від 11.01.2022 на поставку товару.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції.

Письмовими доказами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати, як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлі-продажу між продавцем і покупцем.

Таким чином, видаткова накладна є первинним документом, який фіксує факт отримання покупцем товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №904/887/18, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Таким чином, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і, яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Враховуючи вище викладене та те, що позивачем передано, а відповідачем отримано товар на суму 83 000,00 грн. відповідно до видаткової накладної № 20 від 11.01.2022 року, а також з огляду на приписи ст. 692 ЦК України, строк оплати товару є таким, що настав. Проте, відповідачем не надано доказів оплати вартості отриманого товару від позивача.

Щодо твердження апелянта про те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» не ставило свій відбиток печатки на видатковій накладній №20 від 11.01.2022 апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, судом досліджується питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи збігається така особа з відповідачем у даній справі).

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17, від 05.12.2018 у справі №915/878/16 та від 29.01.2020 у справі №916/922/19.

Судами встановлено, що матеріали справи не містять доказів, наданих відповідачем в порядку частини 1 статті 74 ГПК України, які б свідчили про втрату, підробку чи інше незаконне заволодіння та використання третіми особами, всупереч волі відповідача, печатки підприємства та проставлення відтиску від імені відповідача на накладних, у тому числі не доведено факт звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу вказаного.

Крім того, відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цією накладною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Здійснивши аналіз видаткової накладної № 20 від 11.01.2022, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що видаткова накладна має всі передбачені обов`язкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; підпис постачальника та отримувача, а також скріпленими з боку відповідача (отримувача) його власною печаткою.

Посилання апелянта на те, що ТОВ «Вімекс-М» не долучено товарно-транспортної накладної, на підтвердження вищевказаної господарської операції, спростовуються наданою позивачем експрес-накладною №0317 від 11.01.2022. Вказана експрес-накладна містить, зокрема, відомості про вантаж - розпилювачі, вагу товару - 376,2 кг (об`ємна) та кількість місць - 20. Поставка проводилась через службу доставки «Нова пошта», що пояснює відсутність саме товар-транспортної накладної.

Позивач разом із товаром надав відповідачу для підписання видаткову накладну №20 від 11.01.2022, яку останній після підписання повернув позивачу через службу доставки «Нова пошта» (накладна № 0192), про що вказано у електронному листуванні між представниками сторін (електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с. 73).

Відсутність товарно-транспортної накладної, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності товарно-транспортної накладної у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом.

Згідно з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 лютого 2021 року (справа № 803/1684/17, адміністративне провадження №К/9901/51649/18, ЄДРСРУ №95176997), від 21 січня 2021 року (справа №813/2204/17, адміністративне провадження №К/9901/35740/18, ЄДРСРУ № 94328053), від 24 травня 2019 року (справа №826/7423/16), від 6 лютого 2018 року (справа №816/166/15-а), від 11 вересня 2018 року (справа №804/4787/16) транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» б/н від 09.01.2023 підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3 721,50 грн., який сплачений згідно з платіжного доручення за № 829 від 07.02.2023.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Макс» б/н від 09.01.2023 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2022 у справі №914/2509/22 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 3 721,50 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Зварич О.В.

Гриців В.М.