СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Харків Справа № 922/1341/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.

за участю представників сторін

прокурор Кадацька Д.М., службове посвідчення №058455 від 03.12.2020

відповідача-1 - не з`явився

відповідача-2 не з`явився

відповідача 3 Потеряєва І.А., довіреність від 22.06.2022

відповідача 4 - не з`явився

третьої особи 1 не з`явився

третьої особи 2 - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків (вх.№460 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 у справі №922/1341/22 (суддя Погорелова О.В., повний текст рішення складено 07.02.2023)

за позовом Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області, м. Харків

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків

2. Харківської районної військової адміністрації Харківської області, м. Харків

3.Приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра", с. Кутузівка Вільхівської сільської ради

4. Вільхівської сільської ради, с. Вільхівка

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів

1. Державне підприємство "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України", с. Кутузівка

2. Національна академія аграрних наук України, м. Київ

про визнання незаконними та скасування розпорядження та наказу, визнання недійсними договорів та зобов`язання повернути земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (перший відповідач); Харківської районної військової адміністрації Харківської області (другий відповідач); Приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра" (третій відповідач); Вільхівської сільської ради (четвертий відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 08.06.2006 №1010 "Про надання земельних ділянок ПСП Деметра";

- визнати недійсним договір оренди землі від 28.09.2006, укладений між Харківською районною державною адміністрацією та Приватним сільськогосподарським підприємством "Деметра" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га, зареєстрований в Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.10.2006 № 14;

- визнати недійсним договір оренди землі від 28.09.2006, укладений між Харківською районною державною адміністрацією та Приватним сільськогосподарським підприємством "Деметра" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006 площею 2,9058 га, зареєстрований в Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.10.2006 № 15;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 41-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі Вільхівській сільській раді земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006;

- зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" (, вул. Шкільна, 4, сел. Кутузівка, Харківський район, Харківська область, 62405), Харківську районну державну адміністрацію Харківської області , Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61098) повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га;

- зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" (, вул. Шкільна, 4, сел. Кутузівка, Харківський район, Харківська область, 62405), Вільхівську сільську раду (, вул. Центральна, 1, с. Вільхівка, Харківський район, Харківська область, 62431) повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0006 площею 2,9058 га.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначав, що Харківською окружною прокуратурою Харківської області з метою вжиття заходів представницького характеру опрацьовано інформацію щодо передачі у власність фізичним та юридичним особам земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (далі ДП ДГ «Кутузівка»). ДП ДГ «Кутузівка» створено з метою здійснення науково-дослідної діяльності у сфері сільського господарства. Земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні ДП ДГ «Кутузівка» використовуються для забезпечення наукової діяльності Національної академії аграрних наук України (далі НААН, Академія). Відповідно до п. 4.4. Статуту земельні ділянки надані в постійне користування ДП ДГ «Кутузівка» для розміщення його об`єктів, здійснення науково-дослідної та господарської діяльності, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських угідь, кормів для племінних тварин та пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених Статутом Академії та цим Статутом, є державною власністю. У постійному користуванні Дослідного господарства «Кутузівка» Інституту тваринництва на території Кулиничівської сільської ради перебувало 3574,0 га землі ( Державний акт на право постійного користування серії І-ХР- №002291). Посилаючись на приписи ст. 150 Земельного кодексу України (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) прокурор зазначав, що за змістом вказаної статті землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів відносяться до особливо цінних земель, а тому, земельні ділянки, які перебувають у користуванні ДП ДГ «Кутузівка» відповідно до п. (г" ч. 3 , п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. 150 Земельного кодексу України належать до особливо цінних земель та не можуть бути передані в комунальну та приватну власність. Крім того, такі землі підпадають під особливий порядок їх вилучення відповідно до вимог ст. 150 Земельного кодексу України. Посилаючись на акт №07-10/13 від 01.06.2018, складений Північно-Східним офісом Держаудитслужби за результатом проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності ДП ДГ «Кутузівка», має місце факт вилучення із постійного користування ДП ДГ «Кутузівка» значної частини земельних ділянок. Прокурор вважає, що в порушення приписів законодавства, що регулюють підстави вилучення земельних ділянок, які відносяться до земель державної власності та які не можуть бути передані до комунальної та приватної власності, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0031, :01:001:0006, що знаходяться в межах Державного актуДП ДГ «Кутузівка» та власником яких є держава, не могли бути вилучені Харківською районною державною адміністрацією на підставі спірного розпорядження №1010 від 08.06.2006 та передані в комунальну власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 41-ОТГ, а в подальшому передані в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству "Деметра". У зв`язку з цим прокурор вважав, що укладені договори від 28.09.2006 є недійсними та підлягають скасуванню, а земельні ділянки поверненню ГУ Держгеокадастру у Харківській області, як до особи, уповноваженої державою для розпорядження земельними ділянками.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 у справі №922/1341/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що реалізуючи надані законом представницькі повноваження, з метою захисту інтересів держави у сфері земельних відносин, прокурором доведено підстави для представництва інтересів держави у суді.

Щодо вимог прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 08.06.2006 №1010 "Про надання земельних ділянок ПСП "Деметра", суд, надавши правовий аналіз положенням ст. 22, 149, 150 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин), ст. 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації, дійшов висновку, що до компетенції Харківської районної державної адміністрації (далі Харківська РДА) належить вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. Виняток становлять лише особливо цінні земельні ділянки державної власності, вилучення котрих віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. Твердження прокурора про те, що спірні земельні ділянки на момент їх вилучення відносилися до особливо цінних земель в силу ст. ст. 84, 150 Земельного кодексу України, визнано судом необґрунтованим, оскільки суд вважав, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серія І-ХР №002291, Дослідному господарству Кутузівка Інституту тваринництва на території Кулиничівської селищної ради було надано в постійне користування земельну ділянку площею 3574,0 га, для сільськогосподарського виробництва, а тому, в силу положень ст. 22 Земельного кодексу України, вона є землею сільськогосподарського призначення. В той же час, не всі землі сільськогосподарського призначення, які передані в користування навчально-дослідних установ та закладів є особливо цінними, оскільки особливо цінними є лише землі дослідних полів цих установ, як то визначено ст. 150 Земельного кодексу України.

Надавши оцінку порівняльним відомостям складу земельних угідь, які знаходяться в межах ДП ДГ Кутузівка Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН, умовам договорів оренди землі від 28.09.2006, укладеним між Харківською райдержадміністрацією та ПСП "Деметра", суд дійшов висновку, що на момент видачі оскаржуваного розпорядження спірні земельні ділянки не могли відноситися до особливо цінних земель ні за їх якісними показниками, ні через їх не віднесення до дослідних полів. Оскільки прокурором не доведено факт віднесення спірних земельних ділянок до особливо цінних земель, а Харківська районна державна адміністрація, приймаючи оскаржуване розпорядження, не вийшла за межі наданих їй повноважень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора в цій частині позову не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог прокурора про визнання недійсними договорів оренди землі від 28.09.2006 та зобов`язання повернути спірні земельні ділянки, суд виходив з того, що окрім посилань на незаконність розпорядження Харківської районної державної адміністрації №1010 від 08.06.2006, які відхилені судом, прокурор не наводиться інших підстав, в розумінні ст. 203 ЦК України, для визнання недійсними договорів оренди землі від 28.09.2006, укладених між Харківською районною державною адміністрацією та ПСП "Деметра".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №41-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" від 15.12.2020, суд зазначив, що виходячи з положень статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади який, реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Отже, Головне управління, видавши спірний наказ № 15.12.2020 № 41-ОТГ, яким передало у комунальну власність Вільхівської територіальної громади Вільхівської сільської ради 58 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3353,9211 га, які розташовані за межами населених пунктів Вільхівської сільської ради на території Харківського району Харківської області, діяло в межах повноважень та відповідно до вимог земельного законодавства. Зважаючи на наведені підстави та враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, як необґрунтованого.

Щодо заяви третього відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходив з того, що судом не встановлено порушень законодавства з боку відповідачів, що мало наслідком відмову у позові по суті спору, а не з підстав пропущення строку позовної давності.

Заступник керівника обласної прокуратури з вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 у справі №922/1341/22 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. Судові витрати відшкодувати за рахунок відповідачів. Справу розглянути за участі представника Харківської обласної прокуратури.

Одночасно в апеляційній скарзі апелянт просив визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Також апелянт просив визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів у встановлений законом строк та поновити його; долучити до матеріалів справи №922/1341/22 в якості доказів документи, отримані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 04.02.2022 №0000026 та додані до апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурором покладено наступні доводи.

Прокурор вважає, що судове рішення прийнято з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», ст. ст. 84,122,149,150 Земельного кодексу України та процесуального права, зокрема, ст. ст. 2, 76-79, 86, 236 ГПК України; при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.

На думку апелянта, безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що Харківська РДА та Головне управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 41-ОТГ(далі ГУ Держгеокадастр у Харківській області) при винесенні оскаржуваних розпорядження та наказу діяли в межах наданих їм повноважень. Прокурор зазначає, що правовий статус земель, закріплених за науково-дослідними установами регулюється положеннями Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» (далі - Закон), статуту НААН України та статуту ДП «ДГ «Кутузівка», виходячи з яких, земельні ділянки, що знаходяться у користуванні ДП ДГ «Кутузівка» як дослідного господарства є особливо цінними землями, мають особливий порядок використання та вилучення, що здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів та за погодженням з Верховною Радою України. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що метою створення ДП ДГ «Кутузівка» є здійснення науково-дослідної діяльності у сфері сільського господарства і саме із цією метою йому і були передані в постійне користування землі, зокрема, і спірні земельні ділянки, які є особливо цінними землями - об`єктами майнового комплексу НААН України. Згідно з порівняльною відомістю складу земельних угідь земельні ділянки, які знаходяться в межах постійного користування ДП ДГ «Кутузівка», становили собою сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя, зокрема, угіддя зайняті ріллею, садами, сіножатями, пасовищами, господарськими будівлями і дворами, господарськими шляхами і прогонами, забудованими землями, лісами, водою, заболоченостями. З урахуванням підтвердження матеріалами справи місця розташування спірних земельних ділянок в межах земель, що надані в постійне користування ДП ДГ «Кутузівка» відповідно до Державного акта для виробництва сільськогосподарської продукції та здійснення науково-дослідної діяльності, вказані земельні ділянки не можуть використовуватися для іншої мети, окрім як для дослідних та навчальних цілей, що узгоджується зі статутними нормами та нормами чинного земельного законодавства України.

Також скаржник наголошує, що за змістом ст. ст. 80, 84 Земельного кодексу України держава є суб`єктом права власності на землі державної власності та реалізує це право через відповідні органи державної влади. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну та приватну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності державних галузевих академій наук.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд послався на те, що підставою для передачі в користування спірних земельних ділянок слугували, зокрема, протокол №1 засідання президії Української академії аграрних наук від 20.01.2005 та протокол №13 засідання президії Української академії аграрних наук від 22.09.2005. Підставою для вказаних висновків стали наявні в матеріалах справи письмові пояснення НААН України, а також лист ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 13.01.2022 № 10-20-14-264/0/19-22. Зі змісту письмових пояснень НААН України вбачається, що враховуючи ініціативу ДП «ДГ «Кутузівка», Кулиничівської сільської ради Харківського району Харківської області та Харківської РДА, Українська академія аграрних наук (правонаступником якої є НААН України) надала згоду на вилучення земельних ділянок державної форми власності з права постійного користування у підприємства і передачу її у комунальну власність, оскільки у 2004-2005 роках ДП «ДГ «Кутузівка», Кулиничівська сільська рада Харківського району Харківської області та Харківська РДА ініціювали перед УААН питання щодо припинення права постійного користування підприємством земельними ділянками державної форми власності та із подальшою їх передачею у комунальну власність: загальною площею 26,0 га - лист ДП «ДГ «Кутузівка» від 15.08.2005 №158, лист Харківської РДА від 05.09.2005 №2194; загальною площею 16,6 га - лист ДП «ДГ «Кутузівка» від 10.05.2004 №117, лист Кулиничівської СР Харківського району Харківської області від 17.01.2005 №11. У зв`язку з чим, на засіданнях президії Української академії аграрних наук було прийнято рішення від 20.01.2005 про вилучення землі із землекористування ДП «ДГ «Кутузівка» загальною площею 16,6 га (протокол №1); від 22.09.2005 про вилучення землі із землекористування ДП ДГ Кутузівка загальною площею 26,0 га (протокол №13).

Наданням наведеного переліку обмежилось також і ГУ Держгеокадастру у Харківській області у відповіді від 13.01.2022 № 10-20-14-264/0/19-22 на запит прокурора, зазначивши, що вказані витяги з протоколів засідань Президії УААН «наявні в складі проектів землеустрою, відповідно до яких зареєстровані земельні ділянки...». Водночас інформацію про те, яка саме постанова Президії УААН стала підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження Харківської РДА про вилучення саме спірних земельних ділянок, органом Держгеокадастру не зазначено і відповідних доказів не надано. Апелянт вважає, що не зважаючи на те, що предметом спору у даній справі є конкретні земельні ділянки загальною площею 3,3901 га, судом першої інстанції у повному обсязі не з`ясовано фактичні обставини справи, не усунуто вказані суперечності у наданих сторонами доказах та не з`ясовано, якою саме постановою (протоколом) Президії УААН було надано згоду на вилучення саме спірних земельних ділянок. Натомість, суд першої інстанції обмежився посиланням на дві різні постанови, прийняті протягом різних періодів часу стосовно земель площею 16,6 га та 26,0 га (загальною площею 42,6 га), що значно перевищує площу спірних земельних ділянок та унеможливлює їх ідентифікацію. Як вважає прокурор, сторонами були надані суперечливі пояснення та не надано достатніх доказів щодо факту прийняття Президією УААН відповідної постанови, її реквізитів, назви та змісту. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 15.11.2021 у справі № 904/2032/16, наголошує, що за таких обставин, керуючись ч. 4 ст. 74 ГПК України, враховуючи наявність суперечливих пояснень сторін та сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав та виконанні обов`язків суд першої інстанції мав з`ясувати, який саме акт було прийнято Президією УААН при погодженні вилучення спірних земельних ділянок, його точну назву, реквізити та зміст. Отже, матеріалами справи не встановлено, відповідачами не надано, а судом не досліджено доказів на підтвердження погодження Президією УААН вилучення спірних земельних ділянок із постійного користування ДП ДГ «Кутузівка», у тому числі основного доказу - конкретної постанови Президії, якою були вилучені саме спірні земельні ділянки, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Також, вважає, що виходячи з системного аналізу ст. 149, ст. 150 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення особливо цінних земель державної власності, що перебувають у постійному користуванні, припинення права постійного користування ними, вилучення, припинення права державної власності здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів та за погодженням з Верховною Радою України. Оскільки вилучення земельних ділянок відбулось без погодження із Верховною Радою України та прийняття рішення уповноваженим органом державної влади Кабінетом Міністрів України, прокурор вважає, що спірні земельні ділянки вилучені з постійного користування ДП «ДГ «Кутузівка» на підставі незаконного розпорядження Харківської РДА, а також безпідставно передані із державної у комунальну власність на підставі наказу ГУ Держгеокадастру (земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0006) та за відсутності волевиявлення уповноваженого органу. Оскільки Харківська РДА та ГУ Держгеокадастру у Харківській області не мали повноважень щодо вилучення з постійного користування ДП «ДГ «Кутузівка» спірних земельних ділянок як особливо цінних земель, то фактично таке припинення не відбулось, статус цих земельних ділянок не змінився до теперішнього часу, а титульним власником залишається держава в особі уповноваженого органу. Навіть встановлення обставин погодження вилучення цих земель на підставі постанови Президії НААН України, на думку апелянта, не спростовує доведеного прокурором і підтвердженого матеріалами справи факту порушення передбаченого законом порядку вилучення особливих цінних земель.

Крім того, апелянт зазначає, що Харківською окружною прокуратурою Харківської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000026 від 04.02.2022 за ч. 1 ст. 367 КК України за фактом надання у приватну власність земельних ділянок, частина яких належить до земель, що перебувають в постійному користуванні НААН України. Під час досудового розслідування 24.02.2023 процесуальним керівником в зазначеному кримінальному провадженні проведено огляд речей, а саме відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельних ділянок, які перебувають у користуванні ПСП «Деметра», у тому числі з кадастровими номерами: :01:018:0031, :01:001:0006. Встановлено наступні відомості, щодо земельних ділянок: кадастровий номер :01:018:0031: місце розташування - Харківська область, Харківський район, Кулиничівська селищна рада, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа 0,4843 га, власність - держава, власник - Харківська районна державна адміністрація Харківської області, орендар - Приватне сільськогосподарське підприємство «Деметра», вид угідь - під господарськими будівлями і дворами; кадастровий номер :01:001:0006: місце розташування-Харківська область, Харківський район, Кулиничівська селищна рада, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, площа 2,9058 га, власність - комунальна, власник - Вільхівська сільська рада, орендар - Приватне сільськогосподарське підприємство «Деметра», вид сільськогосподарських угідь - рілля.

Відповідно до експлікації поземельних угідь, яка міститься в поземельній книзі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006, склад угідь зазначеної земельної ділянки є ріллею, тобто зазначена земельна ділянка належить до сільськогосподарських угідь, що свідчить про невідповідність даних, зазначених в оскаржуваному розпорядженні та договорі оренди відомостям Державного земельного кадастру. Як вважає прокурор, належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006 до сільськогосподарських угідь (рілля) є додатковим доказом незаконності її надання в оренду ПСП «Деметра» на підставі оскаржуваного розпорядження, а також незаконності її передачі в комунальну власність, оскільки відповідно до ст. ст. 149, 150 ЗК України відповідними повноваженнями наділений Кабінет Міністрів України. Належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:018:0031 до несільськогосподарських угідь (під господарськими будівлями і дворами) з огляду на її перебування в постійному користуванні ДП «ДГ «Кутузівка» не спростовує доводи прокурора щодо її віднесення до особливо цінних земель та порушення в даному випадку порядку її вилучення, передбаченого ст. ст. 149, 150 ЗК України.

На думку скаржника, судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам прокурора про незаконність передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006 із державної в комунальну власність.

З урахуванням викладеного, прокурор просив скасувати розпорядження Харківської РДА та наказ ГУ Держгеокадастру Харківської області.

Також скаржник вважає, що оскільки оскаржувані розпорядження Харківської РДА та наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області прийнято з порушенням вимог ст. ст. 6, 84,122,141, ст. 149, ст. 150 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», положень статуту НААН України та статуту ДП «ДГ «Кутузівка», тому укладені між Харківською РДА та ПСП «Деметра» договори оренди землі підлягають визнанню недійсними, а земельні ділянки поверненню держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Втім, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договорів оренди спірних земельних ділянок, суд першої інстанції посилався на те, що позбавлення правомірно набутого ПСП «Деметра» права оренди, не ґрунтується на законі та є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном. Проте судом не враховано, що спірні земельні ділянки вибули з постійного користування ДП ДГ «Кутузівка» та надані в оренду ПСП «Деметра» на підставі незаконного розпорядження Харківської РДА, прийнятого з порушеннями вимог ст. ст. 6, 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України, а також надані та використовуються ПСП «Деметра» всупереч меті здійснення наукової діяльності, передбаченої ст. 22 ЗК України, ст. ст. 1, 2, 4, 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», положеннями статуту НААН України та статуту ДП «ДГ «Кутузівка», для якої вони і були надані підприємству на підставі державного акту на право постійного користування. У даному випадку, на думку апелянта, поза увагою суду залишилось суттєве порушення інтересу держави (національного, суспільного інтересу), яке відбулося внаслідок ігнорування відповідачами встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження особливо цінними землями науково-дослідних установ та отримання ПСП «Деметра» в користування земельних ділянок за спрощеною процедурою з метою одержання прибутку.

Також в апеляційній скарзі прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів та долучити до матеріалів справи №922/1341/22 в якості доказів документи, отримані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 04.02.2022 №0000026 та додані до апеляційної скарги.

Зокрема, прокурор зазначав, що Харківською окружною прокуратурою Харківської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000026 від 04.02.2022 за ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України за фактом надання у приватну власність земельних ділянок, частина яких належить до земель, що перебувають в постійному користуванні НААН України (витяг з ЄРДР додається).

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 24.02.2023 процесуальним керівником проведено огляд речей, а саме, відомостей щодо земельних ділянок, які перебувають в користуванні ПСП «Деметра», що містяться на офіційному веб-порталі Держгеокадастру України «Національна кадастрова система» з використанням персонального доступу державного органу, який надано органам прокуратури Харківської області Держгеокадастром України у встановленому порядку.

За результатами проведення слідчої дії виготовлено та оглянуто документи на земельні ділянки, в тому числі з кадастровими номерами :01:018:0031, :01:001:0006, поземельні книги, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, скріншоти з розділу «Перегляд земельних ділянок» порталу «Національна кадастрова система».

Сукупністю наведених доказів, на думку апелянта, підтверджується, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0031, :01:001:0006 дійсно перебувають в користуванні ПСП «Деметра», а земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0006 за видом сільськогосподарських угідь належить до ріллі.

Постановою процесуального керівника в даному кримінальному провадженні 27.02.2023 надано дозвіл прокурору на ознайомлення з відомостями досудового розслідування та виготовлення копій наявних у ньому документів з метою підготовки правової позиції щодо апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі. Апелянт стверджує, що прокурор, який звернувся до суду з даним позовом в межах реалізації функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом, не мав законних повноважень надання наведених у вищезазначеному переліку доказів раніше, ніж щодо таких доказів було прийнято рішення процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0000026 від 04.02.2022 про використання та розголошення частини відомостей матеріалів кримінального провадження, тобто з причин, які не залежали від нього. Тому апелянт вважав, що відповідно до ч. 5 ст. 80 ГПК України наявні підстави для визнання поважними причин неподання доказу у встановлений законом строк, а також для встановлення додаткового строку для подання доказів, долучити які просив долучити до матеріалів справи №922/1341/22.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І, суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 задоволено клопотання заступника керівника Харківської обласної прокуратури та поновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 у справі №922/1341/22 та призначено справу до розгляду на 19.04.2023. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Також, у вказаній ухвалі повідомлено апелянту, що клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення до матеріалів справи №922/1341/22 в якості доказів документів, отриманих в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 04.02.2022 №0000026, додані до апеляційної скарги, буде розглянуто в судовому засіданні.

05.04.2023 від Головного управління Держгеокадастру у Харківської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому перший відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 у справі №922/1341/22 відмовити в повному обсязі, оскаржуване рішення залишити без змін; розгляд справи 19.04.2023 здійснювати без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Харківської області; про час, день та місце наступного судового засідання повідомити Головне управління Держгеокадастру у Харківської області.

Як вважає перший відповідач, прокурором не дотримано порядку звернення до суду з відповідним позовом та не доведено неможливості реалізації захисту інтересів держави безпосередньо органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Зазначав, що за змістом ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Положеннями ч. 5 ст. 149 ЗК України (в редакції, чинній на момент видання оскаржуваного розпорядження) передбачено, що районні державні адміністрації їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для сільськогосподарського використання. Водночас частиною 9 ст.149 ЗК України (у вказаній редакції), передбачено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для несільськогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Наголошує, що прокурор не зазначає, що спірні земельні ділянки не можуть вважатися вилученими для несільськогосподарських потреб, так як вони вилучені і використовуються згідно мети - для товарного сільськогосподарського виробництва, що вказує на те, що земельна ділянка використовується для сільськогосподарських потреб, тому, до компетенції відповідача-2 належало вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. Зазначає, що не всі землі сільськогосподарського призначення, які передані в користування навчально-дослідних установ та закладів є особливо цінними, зокрема, згідно статті 150 ЗК України, особливо цінними являються лише землі дослідних полів цих установ; відповідно до порівняльної відомості складу земельних угідь (що міститься у додатках до позовної заяви) земельні ділянки, які знаходяться в межах ДП ДГ «Кутузівка» становили собою сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя, зокрема, угіддя зайняті ріллею, садами, сіножатями, господарськими будівлями і дворами, господарськими шляхами і прогонами, забудованими землями, пасовищами, лісами, водою, заболоченостями.

Згідно інформації з листа Головного управління від 13.01.2022 №10-20-14- 264/0/19-22 (що наявний у додатках до позовної заяви), спірні земельні ділянки зареєстровані на підставі проектів землеустрою щодо відведення ПСП «Демегра» земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проекти розроблено на підставі розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації від 15.12.2005 року №1111, яким надано згоду ПСП «Деметра» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтовного площею 42,6000 га, з них: 343900 га - рілля, 3,4 га - господарського двору, 1,8 га - пасовища, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у ДП ДГ «Кутузівка» УААН, розташованих за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації від 08.06.2006 №1010 вилучено з постійного користування ДП ДГ «Кутузівка» Інституту тваринництва УААН земельні ділянки сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, загальною площею 3,3901 га. господарського двору, розташовані на території Кулиничівської селищної ради, та надано в довгострокову оренду строком на 50 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0031, :01:001:0006.

Крім того, в складі проектів землеустрою, відповідно до яких зареєстровані :01:018:0029, :01:001:0005, :01:018:0031, :01:001:0006, наявний витяг з протоколу № 13 президії Української академії аграрних наук від 22.09.2005 «Про вилучення землі зі землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Кутузівка» Інституту тваринництва УААН», яким надано згоду на вилучення із землекористування ДП ДГ «Кутузівка» земельної ділянки площею 26,0 га та передачу її у комунальну власність для ведення сільськогосподарського виробництва ПСП «Деметра» і облаштування демонстраційного полігону з вивчення наукових розробок спільно з ДП ДГ «Кутузівка» Інституту тваринництва УААН». Також витяг з протоколу №1 засідання президії Української академії аграрних наук від 20.01.2005 «Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Кутузівка» Інституту тваринництва УААН», яким надано згоду на вилучення із землекористування ДП ДГ «Кутузівка» земельної ділянки площею 16,6 га (11,4 га - рілля, 3,4 га-господарський двір, 1,8 га - балка) і передачу її у комунальну власність для вирішення питання передачі вказаної ділянки ПСП «Деметра» для вирощування кормів. Будь-які записи, щодо скасування визначених розпоряджень Харківської районної державної адміністрації відсутні.

Наведене, на думку першого відповідача, спростовує твердження прокурора про віднесення спірних земельних ділянок до особливо цінних земель; жодних належних доказів,які б підтверджували статус спірних земельних ділянок, як особливо цінних, прокурором не надано.

Також вважає, що прокурором не доведено, що наказ Головного управління від 15.12.2020 №41-ОТГ суперечить вимогам актів цивільного законодавства, та є таким, що прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області з порушенням компетенції та поза межами повноважень. Зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» ГУ Держгеокадастру у Харківській області є територіальним органом Держгеокадастру. Відповідно до пункту 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.32.2021 №603 (у редакції наказу Держгеокадастру від 08.03.2023 №85), завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Харківської області. Таким чином, Головне управління в межах повноважень та відповідно до вимог земельного законодавства, видало наказ від 15.12.2020 № 41-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», яким передало у комунальну власність Вільхівської територіальної громади 58 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3353,9211 га, які розташовані за межами населених пунктів Вільхівської сільської ради на території Харківського району Харківської області. Крім того, вказаний наказ є актом індивідуальної дії та вичерпує свою дію його виконанням, а вимоги про визнання договору оренди недійсним не є ефективним способом захисту, адже задоволення таких вимог не призведе до відновлення володіння земельною ділянкою.

Стверджує, що розпорядження Харківської РДА №1010 «Про надання земельних ділянок ПСП Деметра» є ненормативним актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Виконання цього розпорядження відбулося шляхом укладення між Харківською РДА та ПСП «Деметра» договорів оренди землі від 28.09.2006 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:018:0031 та 63251.57300:01:001:0006, про що здійснено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі №3-553гс15 від 30.09.2015 вважає, що самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов`язки сторін таких правовідносин (у зв`язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди, зазначає, що 24.11.2021 державним реєстратором Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області Волгою І.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час реєстрації права комунальної власності щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0006 за Вільхівською сільською радою, було актуалізовано інформацію щодо вказаної земельної ділянки та внесено запис №45988316 про право оренди земельної ділянки. Згідно з частини другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме манно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав.

13.04.2023 Харківською обласною прокуратурою подано письмові пояснення, в яких прокурор проти доводів, викладених Головним управлінням Держгеокадастру у Харківської області у відзиві на апеляційну скаргу заперечує та просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

14.04.2023 ПСП "Деметра" до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому третій відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечує; просить поновити строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи копії документів з технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок, наданих ПСП Деметра (пояснювальна записка, кадастрові плани, експлікації, зведений розрахунок), копію висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16.08.2006 №2388, копію відповіді ДП ДГ Кутузівка Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України №17 від 11.04.2023, копію листа ДП ДГ Кутузівка від 26.11.2005.

Як зазначає Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра", ч.1 ст.150 Земельного кодексу України забороняє вилучення особливо цінних земель лише для несільськогосподарських потреб, встановлюючи певні винятки, визначені в ч.2 цієї статті. Тобто заборони на вилучення особливо цінних земель для сільськогосподарських потреб немає. Повноваження КМУ, визначені в ч.2 цієї статті, стосуються саме випадків, коли змінюється цільове призначення особливо цінних земель - для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією. На думку товариства, якщо б спірні землі мали статус особливо цінних, то і в такому випадку питання їх вилучення з наступним наданням у користування для сільськогосподарських потреб не було віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України та місцевих рад за погодженням Верховної Ради. Отже, посилання прокурора на ч.2 ст.150 Земельного кодексу України є хибним. Також зазначає, що згідно з ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, у т. ч. для сільськогосподарського використання. Разом з цим повноваження Кабінету Міністрів України обмежуються лише випадками, вказаними у ч.9 ст.149 Земельного кодексу України. Зокрема, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для несільськогосподарських потреб, земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч. 5-8 цієї статті та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Землі, орендовані ПСП «Деметра», не підпадають під жодну з вказаних категорій земель та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.3 Розпорядження, п.1.14 договорів оренди землі), тобто для сільськогосподарського використання.

Припис ч.5 ст.149 ЗК України цілком кореспондує зі змістом ч.3 ст.122 кодексу, а саме, районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, у тому числі для сільськогосподарського використання. Таким чином, приймаючи рішення про вилучення земельної ділянки у ДП ДГ «Кутузівка» та надання її в оренду ПСП «Деметра» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Харківська РДА діяла цілком у межах своїх повноважень, визначених ч.5 ст.149, ч.3 ст.122 Земельного кодексу України та з дотриманням положень п.4.2, п. 4.4 Статуту ДП ДГ «Кутузівка», якими визначено, що вилучення земельних ділянок може здійснюватися лише за згодою Президії НААН. Така згода була надана, що підтверджується витягом з протоколу №1 засідання Президії УААН від 20 січня 2005, яким надано згоду на вилучення із землекористування ДП ДГ_ «Кутузівка» земельної ділянки загальною площею 16,6 га, у т.ч. 3,4 га господарський двір і передачу її у комунальну власність для вирішення питання передачі вказаної ділянки ПСП «Деметра» для вирощування кормів. Апелянт заперечує проти цього документу, оскільки, як він вважає, не надано доказів щодо прийняття Президією НААН відповідної постанови, її реквізитів, назви та змісту. В той же час, така думка не ґрунтується на законі, в якому немає жодних вимог щодо форми надання згоди на вилучення земельної ділянки. В протоколі №1 засідання Президії УААН від 20 січня 2005 чітко вказано земельну ділянку господарського двору площею 3,4 га, що дозволяє її ідентифікувати як ту, що надана ПСП «Деметра». Вважає, що апелянт не навів конкретних фактів, що спростовують цей документ, лише висловлює сумнів у добросовісній поведінці учасників справи, що ґрунтується виключно на припущеннях.

Також Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що на момент видачі оскаржуваного розпорядження спірні земельні ділянки не могли відноситися до особливо цінних земель ні за їх якісними показниками, ні через їх не віднесення до дослідних полів. Вимога про визнання незаконним розпорядження, тобто ненормативного акту індивідуальної дії, є неналежним та неефективним способом захисту прав позивача. Розпорядження є індивідуальним актом, дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Конституційний суд двічі приходив до такого висновку, в рішеннях від 23 червня 1997 року у справі №3/35-513 та від 22 квітня 2008 року у справі №1-10/2008. Якщо акт вичерпав свою дію, його не можна оспорити, це є неналежним та неефективним способом захисту свого права.

Також заперечує проти долучення до матеріалів справи документів, отриманих в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 14.02.2022. Повідомляє суду, що надання апелянтом додаткових доказів, що не досліджувались судом першої інстанції, викликало для відповідача необхідність надання доказів, що їх спростовують, згідно з додатком: копії документів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, наданих ПСП «Деметра» (пояснювальна записка, кадастрові плани, експлікації, зведений розрахунок); копію висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16.08.2006 №2388; копію відповіді ДП ДГ «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України від 11.04.2023 №17; копію листа ДП ДГ «Кутузівка» від 26.11.2005.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023, у зв`язку з відпусткою судді Здоровко Л.М., для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

В судовому засіданні 19.04.2023 було оголошено перерву до 11.05.2023.

05.05.2023 апелянтом надано додаткові письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи.

10.05.2023 представником Приватного сільськогосподарського товариства "Деметра" до суду апеляційної інстанції надано клопотання про приєднання доказів, додатками до якого є адвокатський запит від 11.04.2023 на адресу ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо внесення до поземельної книги інформації, яка не відповідає проекту землеустрою; відповідь ГУ Держгеокадастру від 19.04.2023.

В судове засідання 11.05.2023 з`явились представник Харківської обласної прокуратури (апелянта) та представник Приватного сільськогосподарського товариства "Деметра". Головне управління Держгеокадастру у Харківської області у відзиві на апеляційну скаргу просив здійснювати розгляд справи без участі представника управління. Представники інших сторін в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 у даній справі, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача 3 заперечував проти апеляційної скарги, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване рішення у даній справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, наявність в матеріалах справи доказів на підтвердження належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також достатність у матеріалах справи документів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, а також з урахуванням вимог ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності інших учасників справи за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 11.05.2023 прокурор підтримав клопотання про долучення до матеріалів справи в якості доказів документи, отримані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 04.02.2022 №0000026 за фактом надання у приватну власність земельних ділянок, частина яких належить до земель, що перебувають в постійному користуванні НААН. Неможливість подання доказів до суду першої інстанції обґрунтовував тим, що дозвіл на ознайомлення із відомостями досудового розслідування та виготовлення копій документів надано прокурору лише 27.02.2023.

Представник ПСП «Деметра» проти задоволення клопотання прокурора заперечував, оскільки вважав, що прокурор не був позбавлений можливості надати їх під час розгляду справи у суді першої інстанції, вважає, що прокурор зловживає своїми правами звертаючись із відповідним клопотанням.

Розглянувши клопотання прокурора суд зазначає наступне.

Так, за приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання доказів до суду першої інстанції, прокурор посилається на те, що можливість ознайомлення із документами, які отримані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 04.02.2022 №0000026 та які просить долучити до матеріалів справи, апелянт отримав лише 27.02.2023.

З наданих прокурором документів вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у справі №0000026 датою внесення до ЄРДР відомостей про заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, тощо, є 04.02.2022; постанова про дозвіл на ознайомлення з відомостями досудового розслідування надана прокурору 27.02.2023.

Дослідивши вказані документи, колегія суддів зазначає, що з позовом у даній справі прокурор звернувся 19.08.2022 і прокурором не обґрунтовано, які саме об`єктивні та суб`єктивні обставини не дали змоги прокурору отримати дозвіл на ознайомлення з відомостями досудового розслідування раніше 27.02.2023 та надати такі документи в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання прокурора.

Також, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про долучення доказів, колегія суддів не здійснює розгляд клопотання представника ПСП "Деметра" про поновлення строку на подання доказів, наданих третім відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу на спростування доказів, які прокурор просив долучити до матеріалів справи суд апеляційної інстанції, а також клопотання ПСП "Деметра" про приєднання доказів від 10.05.2023.

Інших клопотань учасниками справі у судовому засіданні не заявлялось.

Підстави представництва прокурором інтересів держави у даній справі досліджувались судом першої інстанції.

Виходячи з приписів ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскільки апеляційна скарга подана прокурором, іншими учасниками справи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції не подавались, тобто предметом апеляційного оскарження не є питання щодо наявності підстав представництва прокурором інтересів держави, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні прокурора та представника ПСП Деметра, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Державне підприємство «Дослідне господарство "Кутузівка" (ДП ДГ "Кутузівка") створено на підставі Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.04.1961 №439 "Про передачу першого відділу радгоспу "Кутузовка" Харківського тресту овоче-картопляних радгоспів Українському науково-дослідному інституту тваринництва Лісостепу і Полісся УРСР".

Державне підприємство "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" є правонаступником Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Національної академії аграрних наук України" та безпосередньо підпорядковане Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії агарних наук України надалі Наукова установа.

ДП ДГ "Кутузівка" створене з метою організаційно-господарського забезпечення Науковій установі умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва репродукційного насіння сільськогосподарських культур, нових засобів захисту рослин і тварин, штамів мікроорганізмів, вирощування племінного молодняку тварин, тощо.

Згідно до Державного акту на право постійного користування землею №І-ХР-№ 002291 від 22.08.2000, відповідно до рішення Кулиничівської селищної Ради народних депутатів від 11.07.2000, Дослідному господарству Кутузівка Інституту тваринництва на території Кулиничівської селищної ради надано у постійне користування 3574,0 га землі для сільськогосподарського виробництва, про що в Книзі записів державних актів на право постійного користування здійснено запис №17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначав, що Північно-Східним офісом Держаудитслужби проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП ДГ Кутузівка, за результатами якої складено акт №07-10/13 від 01.06.2018.

В ході проведення ревізії встановлено, що розпорядженням НААН України від 15.04.2015 №22/1-р зобов`язано керівників наукових установ та державних підприємств провести інвентаризацію, в тому числі, земельного фонду.

На замовлення ДП ДГ Кутузівка, ТОВ Компанія Кварц-Груп виготовлено проект землеустрою щодо інвентаризації земель державного підприємства відповідно до державних актів на право постійного користування землею: серія І-ХР 002291 №17 від 22.08.2000, зареєстрований за ДП ДГ Кутузівка; серія ХР-25-71-000380 № 153 від 31.01.1996, зареєстрований за ДП дослідного господарства ім. Чапаєва Інституту тваринництва УААН (Інститут тваринництва Української академії аграрних наук та землі дослідного господарства ім. Чапаєва); серія І-ХР 001260 № 355 від 13.06.2001 та серія І-ХР 00125 № 2/356 від 19.06.2001, правонаступником яких є ДП ДГ Кутузівка.

За результатами проведеної інвентаризації, ТОВ Компанія Кварц-Груп надано перелік земельних ділянок, які відповідно до державних актів на право постійного користування належать до державної власності, однак на даний час знаходяться у сторонніх суб`єктів, а фактична кількість земельних угідь об`єкта контролю менша за облікову. При наявності права користування земельними ділянками, які перебувають на обліку підприємства у розмірі 9838,2635 га, встановлено наявність фактичної площі земель в розмірі 9408,1685 га.

Тобто, встановлено факт вилучення із постійного користування ДП ДГ Кутузівка значної частини земельних ділянок.

У позові прокурор зазначав, що відповідно до інформації, наданої ТОВ СКІФ від 13.01.2022 №31, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0031, :01:001:0006 знаходяться у межах державного акту на право постійного користування землею серії І-ХР №002291 відповідно до плану зовнішніх меж землекористування Державного акту та перебувають в постійному користуванні ДП ДГ Кутузівка.

Відповідно до витягу з протоколу №13 засідання президії Української академії аграрних наук від 22.09.2005 Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства дослідного господарства Кутузівка Інституту тваринництва УААН, яким надано згоду на вилучення із землекористування ДП ДГ Кутузівка земельної ділянки площею 26,0 га та передачу її у комунальну власність для ведення сільськогосподарського виробництва ПСП Деметра і облаштування демонстраційного з вивчення наукових розробок спільно з ДП ДГ Кутузівка Інституту тваринництва УААН та витягу з протоколу №1 засідання президії Української академії аграрних наук від 20.01.2005 Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства дослідного господарства Кутузівка Інституту тваринництва УААН надано згоду на вилучення із землекористування ДП ДГ Кутузівка земельної ділянки 16,6 га і передачу її у комунальну власність для вирішення питання передачі вказаної ділянки ПСП Деметра для вирощування кормів.

08.06.2006 Харківською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №1010, відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення ПСП "Деметра" земельних ділянок, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області (п. 1).

Відповідно до п. 2 розпорядження вилучено з постійного користування ДП ДГ "Кутузівка"земельні ділянки сільськогосподарського призначення несільськогосподарських угідь загальною площею 3,3901 га господарського двору, розташовані за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради.

Згідно п. 3, надано ПСП Деметра в довгострокову оренду строком на 50 років земельні ділянки загальною площею 3,3901 га господарського двору, розташовані за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради, без зміни цільового призначення землі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі зазначеного розпорядження, 28.09.2006 між Харківською районної державною адміністрацією та приватним сільськогосподарським підприємством Деметра укладені договори оренди землі строком на 50 років, які зареєстровані 13.10.2006 за №14 та 16.10.2006 за №15: з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га та з кадастровим номером :01:001:0006 площею 2,9058 га.

Відповідно до п. 2 договорів, в оренду передаються земельні ділянки площею 0,4843 га та 2,9058 га, у тому числі несільськогосподарських угідь 0,4843 га господарчого двору та 2,9058 га господарчого двору.

Земельні ділянки передаються в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельних ділянок землі для ведення сільськогосподарського виробництва (п.п. 14, 15 договору).

15.12.2020 ГУ Держгеокадастру у Харківській області прийнято наказ №41-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну.

Вказаним наказом передано у комунальну власність Вільхівської територіальної громади в особі Вільхівської сільської ради, 58 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3353,9211 га, які розташовані за межами населених пунктів Вільхівської сільської ради на території Харківського району Харківської області згідно з додатком до наказу за актом приймання-передачі земельних ділянок.

У п. 2 наказу встановлено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно додатку до вказаного наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області, до складу 58 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які передано у комунальну власність Вільхівської територіальної громади в особі Вільхівської сільської ради загальною площею 3353,9211 га, увійшла земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0006. Відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку оренда, Приватне сільськогосподарське товариство «Деметра», 2,9058 га; дата державної реєстрації речового права 16.10.2006; цільове призначення - для ведення фермерського господарства; строк дії речового права 50 років.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 08.02.2022, земельна ділянка площею 2,9058 га з кадастровим номером :01:001:0006 знаходиться у комунальній власності, підстава внесення запису наказ №41-ОТГ від 15.12.2020, видавник - ГУ Держгеокадастру у Харківській області: Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ, підстави внесення запису Вільхівська сільська рада Харківського району Харківської області (а.с. 88 т. 1)

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права право власності, земельна ділянка з кадастровим номером :01:018:0031 зазначено наступне: форма власності державна власність; відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку - Харківська районна державна адміністрація (а.с. 91 т. 1).

Безпосередньо позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0031, :01:001:0006, які відповідно до земельного законодавства мають особливий статус та знаходяться у користуванні ДП ДГ Кутузівка на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-ХР №002291, без належних правових підстав передано в оренду ПСТ «Деметра» на підставі двох договорів оренди від 28.09.2006, укладених з Харківською РДА.

Рішення суду першої інстанції, яким прокурору у задоволенні позову відмовлено є предметом апеляційного оскарження.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 92 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Відповідно достатті 178 Цивільного кодексу України, яка врегульовує питання оборотоздатності об`єктів цивільних прав, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

У відповідності до п. 1 Сатуту Українська академія аграрних наук (в редакції постанови Кабінету Міністрів Українивід 22 лютого 2006 р.№ 175) Академія є державною науковою організацією, у віданні якої перебувають: інститути, ботанічні сади, заповідники, бібліотеки, державні сільськогосподарські дослідні станції, галузеві дослідні станції, інші наукові установи, а також проектно-конструкторські організації, дослідні господарства, експериментальні і дослідні виробництва, інші підприємства та організації, які забезпечують виконання завдань Академії (п. 52 Статуту ).

Відповідно до п. 1.1. Статуту, ДП «ДГ «Кутузівка» засноване на державній власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (далі - НААН України, який є правонаступником Української академії аграрних наук) як органу управління державним майном.

Підприємство безпосередньо підпорядковане Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України (п.п. 1.5 Статуту ДП ДГ «Кутузівка» від 02.12.2016).

Відповідно до п. 5.1. підприємство безпосередньо підпорядковане Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (далі - Наукова установа).

Згідно п. 2.1. Статуту, ДП ДГ "Кутузівка" як юридична особа є державним сільськогосподарським підприємством, яке створене з метою організаційно-господарського забезпечення Науковій установі умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва репродукційного насіння сільськогосподарських культур, нових засобів захисту рослин і тварин, штамів мікроорганізмів, вирощування племінного молодняку тварин, тощо.

Згідно із п. 2.2 Статуту ДП ДГ "Кутузівка" одним із основних напрямів діяльності ДП ДГ "Кутузівка" є активне сприяння науковій установі, якій воно підпорядковане, а також іншим науковим установам в роботі по проведенню наукових дослідів, виробничої перевірки і впровадженню науково-технічних розробок; сприяння на взаємовигідній основі науковим установам в їх діяльності по поширенню серед державних підприємств і організацій, а також інших господарюючих суб`єктів досягнень науки, техніки і передового досвіду виробництва. Виробництво оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур та саджанців, вирощування племінного молодняка худоби і птиці. Ефективне власне господарювання як приклад застосування результатів організаційних та наукових здобутків. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур. Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів та інше.

Відповідно до п. 3.5. Статуту, економічною основою діяльності підприємства є державна власність України на основні фонди, інше державне майно, а також землі Академії, які закріплені за нею постановою Президії Верховної Ради Української РСР «Про статус української академії аграрних наук» від 29.07.1991 №1370-ХІІ, що перебувають у розпорядженні установ Академії.

Майновий комплекс підприємства складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансі підприємства і передані йому Академією на праві господарського відання (п. 4.1. Статуту).

Підприємство користується землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства (п. 4.3. Статуту).

Відповідно до п. 4.4 Статуту ДП ДГ Кутузівка земельні ділянки, які надані в постійне користування ДП ДГ Кутузівка для розміщення його об`єктів, здійснення науково-дослідної діяльності та господарської діяльності, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських культур, кормів для племінних тварин і пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених Статутом Академії та цим Статутом, є державною власністю.

Відповідно до п. 4.5. Статуту, вилучення земельних ділянок підприємства може здійснюватися лише за згодою Президії Академії відповідно до норм чинного законодавства.

Таким чином, Академія має надати згоду на вилучення земельних ділянок, що перебувають у користуванні господарства та у відповідності до норм законодавства.

Звертаючись до суду, прокурор зазначав, що в порушення вимог земельного законодавства, Статуту Академії та Статуту ДП «ДГ «Кутузівка», Харківською РДА протиправно прийнято розпорядження від 08.06.2006 №1010"Про надання земельних ділянок ПСП "Деметра", яким вилучено з постійного користування ДП ДГ "Кутузівка" земельні ділянки сільськогосподарського призначення несільськогосподарських угідь загальною площею 3,3901 га господарського двору, розташовані за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради та передано земельні ділянки в довгострокову оренду строком на 50 років оренду ПСП Деметра. Прокурор зазначав, що з урахуванням особливого статусу земельних ділянок - особливо цінні землі, Харківська районна державна адміністрація не мала повноважень щодо вилучення з постійного користування установи державної галузевої академії наук земельних ділянок з кадастровими номерами :01:018:0031 та :01:001:0006 без погодження Академії та Кабінету Міністрів України.

Статтею 24 Земельного кодексу України встановлено, що державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 22 Земельного кодексу України також визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, земліпід господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.

Частиною 1 ст. 150 Земельного кодексу, між іншого, також встановлено, що до особливо цінних земель відносяться землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

Із системного аналізу наведених норм вбачається, що належність земельних ділянок до земель дослідних полів науково-дослідних установ визначається не категорією, цільовим призначенням земельної ділянки або розташованими на ній об`єктами, а метою їх використання та завданнями, які виконуються науково-дослідною установою, якій вони надані у користування. При цьому, віднесення земель до особливо цінних визначено законодавцем на підставі як їх природних якостей, так і з урахуванням особливостей використання останніх для певних потреб, в даному випадку такі землі було надано Державному підприємству як дослідному господарству.

При цьому, оскільки до особливо цінних земель відносяться землі з різним цільовим призначенням, однак з урахуванням фізичних властивостей останніх, їх природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, законодавством встановлюється особливий порядок їх охорони та припинення прав на них.

Згідно з п. п. 4.3-4.6 Статуту ДП ДГ «Кутузівка» користується землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. Саме для здійснення науково-дослідної діяльності у сфері сільського господарства державному сільськогосподарському підприємству ДП ДГ «Кутузівка» і були передані в постійне користування землі, зокрема і спірні земельні ділянки, які є об`єктами майнового комплексу НААН України, і повинні використовуватися виключно для забезпечення наукової діяльності Академії та державного підприємства відповідно до основних напрямів діяльності, визначених статутом.

У цій справі спірні земельні ділянки належать до земель науково дослідної установи, при цьому, виходячи з приписів ст. 150 Земельного кодексу України землі дослідних полів науково-дослідних установ є особливо цінним землями. Статус спірних земельних ділянок першочергово визначається тим, що вони розташовуються в межах науково-дослідної установи, отже, мають особливий правовий статус відповідно до вимог земельного законодавства, цільове призначення відповідних територій, як земель науково-дослідної установи, є незмінним.

Отже, оскільки, наданіДП ДГ Кутузівка земельні ділянки відносяться до особливо цінних земель, розпорядження ними можливе лише у порядку, визначеному законодавством.

Правовий статус земель, закріплених за науково-дослідними установами регулюється положеннями Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», Статутом НААН України та Статутом ДП «ДГ «Кутузівка».

Частинами першою та другою статті 2 Закону визначено, що майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

За змістом статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» (в редакції станом на 30.08.2004) об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання.

Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Пунктом «а», «б» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу Українивизначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою, між іншого, є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 17 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, між іншого, належитьрозпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 149 Земельні ділянки встановлено, що надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За нормами ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарськоговикористання;

б) ведення водного господарства, крімвипадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті;

в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуваннямжителівтериторіальноїгромади району (шкіл, лікарень, підприємствторгівлітощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

В той же час, згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, -ріллю,багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Земельного кодексу України земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Земельного кодексу України до повноважень Верховної Ради України в галузі земельних відносин належить, між іншого, погодження питань, пов`язаних з вилученням (викупом) особливо цінних земель.

Частиною 3 ст. 150 Земельного кодексу України встановлено, що погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад, що також узгоджується з приписами п. «г"» ст. 6 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття спірного розпорядження Харківською РДА), якими встановлено, щодо повноважень Верховної Ради України в галузі земельних відносин належить погодження питань, пов`язаних з вилученням (викупом) особливо цінних земель.

Із системного аналізу наведених норм вбачається, що Харківська РДА відповідно до ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України хоча і була наділена нормами Земельного кодексу відповідними повноваженнями щодо вилучення земельних ділянок державної власності, в той же час, таке вилучення мало відбуватись в порядку, встановленому ст. 6, ч. 1 ст. 141, ч. 9 ст. 149, ч.ч. 2,3 ст. 150 Земельного кодексу України. Вилучення особливо цінних земель державної власності, що перебувають у постійному користуванні, припинення права постійного користування ними, припинення права державної власності та права постійного користування здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України за погодженням з Верховною Радою України.

Правова позиція з цього питання також викладена в постанові Верховного Суду №914/519/17 від 04.12.2018.

Згідно з частиною першою статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 ЗК України.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 листопада 2019 року у справі №906/392/18.

ДП «ДГ «Кутузівка» є державним сільськогосподарським підприємством та підпорядковане Інституту сільського господарства НААН, крім того, законодавцем установлено особливий порядок вилучення особливо цінних земель державної власності із постійного користування в силу їх перебування у віданні НААН України та підпорядкованих їй науково-дослідних установ. Отже, вилучення спірних земельних ділянок Харківською РДА мало відбуватись за отримання згоди Президії Академії НААН України, на підставі рішення Кабінету Міністрів України за погодженням з Верховною Радою України. Надання НААН України відповідної згоди на вилучення земельних ділянок державної власності також узгоджується із статтею 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», а також п. 4.5. Статуту ДП «ДГ «Кутузівка», яким встановлено, що вилучення земельних ділянок підприємства може здійснюватися лише за згодою Президії Академії відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно листа Секретаріату Кабінету Міністрів України № 40797/0/2-21 від 14.12.2021, що міститься в матеріалах справи, Кабінетом Міністрів рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення, припинення права постійного користування спірних земельних ділянок не приймалося.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на те, що підставою для передачі в користування земельних ділянок ПСП «Деметра» слугували, зокрема, протокол №1 засідання президії Української академії аграрних наук від 20.1.2005 та протокол №13 засідання президії Української академії аграрних наук від 22.09.2005.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи письмові пояснення Національної академії аграрних наук України, з яких вбачається, що у 2004-2005 році ДП «ДГ «Кутузівка», Кулиничівська сільська рада Харківського району Харківської області та Харківська районна державна адміністрація ініціювали перед Українською академією аграрних наук (правонаступником якої є Національна академія аграрних наук України) питання щодо припинення права постійного користування підприємством земельними ділянками державної форми власності із подальшою передачею в комунальну власність. Суд першої інстанції вважав, що на засіданнях Президії Української академії аграрних наук від 20.01.2005 (протокол №1) та від 22.09.2005 (протокол №13), Українською академією аграрних наук надано згоду на вилучення земельних ділянок державної форми власності з права постійного користування підприємства та передачу її у комунальну власність.

В матеріалах справи міститься лист Головного управління Держгеокадстру у Харківській області від 13.01.2022 №10-20-14/264/0/19-22 (а.с. 82 т. 1), яким Харківську окружну прокуратуру повідомлено, що земельні ділянки, в тому числі, з кадастровим номером :01:018:0031 та :01:001:0006, зареєстровані на підставі проектів землеустрою щодо відведення ПСП «Деметра» земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проекти землеустрою розроблено на підставі розпорядження голови Харківської РДА від 15.12.2005 №1111, яким надано згоду ПСП «Деметра» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтовною площею 42,6000 га, з них: 34,4000 га рілля, 3,4 га господарського двору, 1,8 га- пасовища, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП ДГ «Кутузівка», розташованих за межами населеного пункту на території Кулиничівської сільської ради, для ведення сільськогосподарського товарного виробництва.

Також повідомлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:018:0031 та :01:001:0006, загальною площею 3,3901 га, вилучено з постійного користування ДП «ДГ «Кутузівка» та надано в довгострокову оренду ПСП «Деметра» для ведення сільськогосподарського товарного виробництва розпорядженням Харківської РДА №1010 від 08.06.2006.

Також вказаним листом ГУ Держгеокадстру у Харківській області повідомлено, що в складі проектів землеустрою, відповідно до яких зареєстровані земельні ділянки, в тому числі і з кадастровими номерами :01:018:0031 та :01:001:0006 наявні витяг з протоколу №13 засідання президії УААН від 22.09.2005 «Про вилучення землі з землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Кутузівка» Інституту тваринництва УААН, яким надано згоду на вилучення із землекористування ДП «ДГ «Кутузівка» земельної ділянки площею 26,0 га та передачу її у комунальну власність для ведення сільськогосподарського виробництва ПСТ «Деметра» і облаштування демонстраційного полігону з вивчення наукових розробок спільно з ДП «ДГ «Кутузівка» Інституту тваринництва УААН» та витяг з протоколу №1 засідання президії УААН від 20.01.2005 «Про вилучення землі з землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Кутузівка» Інституту тваринництва УААН, яким надано згоду на вилучення із землекористування ДП «ДГ «Кутузівка» земельної ділянки площею 16,6 га (11,4 га рілля, 3,4 га господарський двір, 1,8 га балка) і передачу її у комунальну власність для вирішення питання передачі вказаної ділянки ПСГТ «Деметра» для вирощування кормів. В той же час, пославшись на наявність протоколу №1 засідання президії УААН від 20.01.2005 та №13 засідання президії УААН від 22.09.2005, ГУ Держгеокадстру у Харківській області не надано доказів, що саме на підставі вказаних протоколів Академією надавалась згода, що в подальшому стало підставою для прийняття Харківською РДА оскаржуваного розпорядження від 08.06.2006 №1010, яким з постійного користування Державного підприємства дослідного господарства Кутузівка вилучено спірні земельні ділянки.

До матеріалів справи Національною академією аграрних наук України надано протоколи засідання Президії Української академії аграрних наук, якими Академія підтверджувала надання згоди на вилучення спірних земельних ділянок, що мало наслідком прийняття спірного розпорядження та подальшу передачу земельних ділянок в оренду ПСГТ «Деметра» та на яку послався Держгеокадстр у своєму листі від 13.01.2022 №10-20-14/264/0/19-22 як на обставини прийняття спірного розпорядження.

Дослідженням судом апеляційної інстанції документів, на які посилаються як ГУ Держгеокадстру у Харківській області у листі від 13.01.2022 як на підставу вилучення, проведення реєстрації земельних ділянок з кадастровим номером :01:018:0031 та :01:001:0006, так і Академія у письмових поясненнях, встановлено, що протокол засідання президії академії №13 взагалі в матеріалах справи відсутній. Замість нього міститься витяг з протоколу №11 засідання президії НААН України від 18.05.2005, яким надано згоду на вилучення із землекористування ДП «ДГ «Кутузівка» земельної ділянки площею 4,0 га (1,2 га рілля та 2,8 га пасовища) і передачу її в розпорядження Харківської РДА з наступним виділенням її Службі автомобільних доріг в Харківській області для капітального ремонту та розширення автомобільних доріг до села Байрак і селища Мамотово Харківського району Харківської області.

З витягу з протоколу №1 від 20.01.2005, вбачається, що за результатом розгляду клопотання виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області та Інституту тваринництва, надано згоду НААН України на вилучення із землекористування ДП «ДГ «Кутузівка» земельної ділянки площею 16,6 га (11,4 га рілля, 3,4 га господарський двір, 1,8 га балка) і передачу її у комунальну власність для вирішення питання передачі вказаної ділянки ПСГТ «Деметра» для вирощування кормів. В той же час, із вказаного протоколу неможливо встановити, на вилучення якої саме земельної ділянки площею 16,6 га НААН було надано згоду.

Таким чином, враховуючи вказані документи, інформацію про те, яка саме постанова Президії УААН стала підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження Харківської РДА від 08.06.2006 №1010 "Про надання земельних ділянок ПСП "Деметра" про вилучення з користування ДП «ДГ «Кутузівка» спірних земельних ділянок встановити неможливо. До того ж, зі спірного розпорядження Харківської РДА від 08.06.2006 №1010 "Про надання земельних ділянок ПСП "Деметра" вбачається, що його прийнято на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 22, 93, 123, 124, 149, 186, п. 12 перехідних положень Земельного кодексу України, на підставі клопотання директора ПСП «Деметра» та клопотання директора ДП ДГ Кутузівка інституту тваринництва УААН Трішина А.К. Посилання на будь-який документ, якій підтверджує надання Академією згоди на вилучення спірних земельних ділянок вказане розпорядження не містить.

Крім того, колегія суддів враховує наявний в матеріалах лист Національної академії аграрних наук від 17.12.2021 №10.3-12/831, наданий на відповідь у звернення Харківської окружної прокуратури від 12.11.2021 №62-3359, яким НААН повідомила, що про відчуження земельних ділянок, які перебували у користуванні ДП «ДГ «Кутузівка» без погодження НААН, то Академії про це відомо не було. Національна академія аграрних наук України не заперечує про здійснення представництва у суді Харківською окружною прокуратурою законних інтересів держави.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів надання Президією УААН згоди (з урахуванням юридичного статусу землекористувача, положень його правовстановлюючих документів, а також категорії земель) на вилучення із користування ДП ДГ Кутузівка спірних земельних ділянок.Натомість, приймаючи спірне розпорядження від 08.06.2006 №1010 "Про надання земельних ділянок ПСП "Деметра", Харківська РДА, будучи в силу закону наділеною повноваженнями на вилучення земельних ділянок, прийняла розпорядження з порушенням порядку, встановленого законом.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів надання Президією УААН згоди на вилучення спірних земельних ділянок, колегія суддів вважає, що прийняття спірного розпорядження Харківської РДА від 08.06.2006 №1010 "Про надання земельних ділянок ПСП "Деметра" було прийнято не у встановленому законом порядку та без належного погодження із Академією, що мало наслідком передачу земельних ділянок в оренду за відсутністю такого погодження з уповноваженим органом.

Таким чином, вищенаведені обставини у справі спростовують доводи суду першої інстанції про те, що на момент видачі оскаржуваного розпорядження спірні земельні ділянки не могли відноситися до особливо цінних земель; Харківська РДА, приймаючи оскаржуване розпорядження, не вийшла за межі наданих їй повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що спірним розпорядженням також було затверджено проект землеустрою щодо відведення ПСП «Деметра» земельних ділянок та надано останньому в оренду на підставі договорів оренди землі від 28.09.2006 року в довгострокову оренду на 50 років, визнати недійсними які просив прокурор.

Встановлені у справі обставини свідчать, що спірні земельні ділянки розташовані у межах земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «ДГ «Кутузівка» на підставі державного акту на право постійного користування землею І-ХР №002291, відповідачами зазначені обставини належними та допустимими доказами не спростовано. Питання про призначення судової земельно-технічної експертизи останніми не порушувалося.

Спірним у даній справі також є питання щодо правомірності прийняття ГУ Держгеокадстру у Харківській області наказу № 15.12.2020 № 41-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, яким передано у комунальну власність Вільхівської територіальної громади Вільхівської сільської ради 58 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3353,9211 га які розташовані за межами населених пунктів Вільхівської сільської ради на території Харківського району Харківської області та на підставі якого земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0006 була передана у комунальну власність Вільхівської територіальної громади Вільхівської сільської ради.

Прокурор вказував на те, що ГУ Держгеокадстру у Харківській області, прийнявши наказ №15.12.2020 №41-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, незаконно перебрало на себе виключні повноваження Кабінету Міністрів України, протиправно розпорядилось земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:0006, яка відноситься до особливо цінних земель і внаслідок неправомірних дій вказаного органу земельну ділянку було передано з державної в комунальну власність.

З приводу наведених доводів колегія суддів зазначає, що пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру ГУ Держгеокадастру у Харківській області є територіальним органом Держгеокадастру, який є органом виконавчої влади та уповноважений на реалізацію державної політики у сфері земельного законодавства

Статтею 15-1 Земельного кодексу України, якою визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, зазначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, між іншого, відноситься розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 117 Земельного кодексу України (в редакції від 16.10.2020) встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Як свідчать матеріали справи згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність від 15.12.2020 земельні ділянки згідно з додатком (в тому числі земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0006 ) на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №15.12.2020 № 41-ОТГ прийнято Вільхівською сільською радою у комунальну власність. Також у вказаному акті зазначено, що цей акт разом із вказаним наказом є підставою для державної реєстрації права, на вказані у додатку земельні ділянки.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, що міститься в матеріалах справи, земельна ділянка площею 2,9058 га з кадастровим номером :01:001:0006 знаходиться у комунальній власності, підстава внесення запису наказ №41-ОТГ від 15.12.2020, видавник - ГУ Держгеокадастру у Харківській області: Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ, підстави внесення запису Вільхівська сільська рада Харківського району Харківської області.

Колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України (в редакції на час видачі спірного наказу) до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать, між іншого, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Наведена норма узгоджується з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за змістом якого з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (станом на момент винесення оскаржуваного наказу) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У той же час, згідно з ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу - вилучає земельні ділянки державної власності.

Тобто, враховуючи норми ст. ст. 122, 149 150 ЗК України, повноваження щодо вилучення із державної власності земель, які передані у користування науково-дослідних установ НААН України та належать до особливо цінних земель, відносяться до виключної компетенції Кабінету Міністрів У країни.

Таким чином, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, будучи наділеним відповідними повноваженнями як орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин щодо розпорядження земельними ділянками, здійснив передачу спірної земельної ділянки до земель комунальної власності з порушенням порядку,встановленому земельним законодавством, в той час як такі повноваження мали лише Кабінет Міністрів України та Верховна Рада України.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки від порушення його прав.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі №904/1221/19.

Конституційний Суд України в пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Звідси ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Метою пред`явлення позову у даній справі є поновлення речових прав на земельну ділянку, яка протиправно вибула із власності держави поза волею органу, уповноваженого на розпорядження особливо цінними землями державної власності.

Колегія суддів зазначає, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, що міститься в матеріалах справи, земельна ділянка площею 2,9058 га з кадастровим номером :01:001:0006 знаходиться у комунальній власності, підстава внесення запису наказ №41-ОТГ від 15.12.2020, видавник - ГУ Держгеокадастру у Харківській області: Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ, підстави внесення запису Вільхівська сільська рада Харківського району Харківської області.

Таким чином, прийнятим ГУ Держгеокадастру у Харківській області спірним наказом №41-ОТГ від 15.12.2020 ГУ Держгеокадастру у Харківській області, фактично припинено право постійного користування держави особливо цінною земельною ділянкою державної форми власності з кадастровим номером :01:001:0006, передано її до комунальної власності та здійснено її реєстрацію за Вільхівською сільською радою Харківського району Харківської області. ГУ Держгеокадастру у Харківській області будучи наділений державою повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками діяв в силу покладених на нього обов`язків, в той же час порушив порядок передачі земельної ділянки, яка мала статус особливо цінних земель. За таких підстав, наказ №41-ОТГ від 15.12.2020, як розпорядчий акт органу державної влади, є таким, що порушує право власності держави. У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №41-ОТГ від 15.12.2020, як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав держави є належним способом захисту, а тому заявлена прокурором вимога про визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №41-ОТГ від 15.12.2020 в частині передачі Вільхівській сільській раді земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Як вже зазначалось, прокурор також просить визнати недійсним та скасувати розпорядження Харківської РДА від 08.06.2006 №1010 "Про надання земельних ділянок ПСП "Деметра", яким вилучено з постійного користування ДП ДГ "Кутузівка" земельні ділянки сільськогосподарського призначення та в подальшому на підставі вказаного розпорядження 28.09.2006 з ПСП "Деметра" укладено договори оренди.

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :01:018:0031 має форму власності - державна власність; відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку - Харківська районна державна адміністрація (а.с. 91 т. 1).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що рішення РДА є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а тому, скасування такого акту не породжує правових наслідків для власника.

Виходячи з наведеного та враховуючи інформацію Держгеокадастру, колегія суддів вважає, що обраний прокурором спосіб захисту про визнання недійсним та скасування розпорядження Харківської РДА від 08.06.2006 №1010 є неефективним та неналежним способом захисту, оскільки задоволення вимоги про визнання розпорядження Харківської РДА від 08.06.2006 №1010 «Про надання земельних ділянок ПСП «Деметра» незаконним та його скасування, не призведе до поновлення прав держави.

У зв`язку з цим, у задоволенні вимоги прокурора в частині визнання недійсним та скасування розпорядження Харківської РДА від 08.06.2006 №1010 «Про надання земельних ділянок ПСП «Деметра» слід відмовити.

Колегія суддів також зазначає, що за загальним правилом власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння, є ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У постанові від 11.02.2020 у справі №922/614/19 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.

У постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 цього Кодексу, перелік яких є вичерпним.

Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

Як вже зазначалось, за змістом частини другої статті 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

В той же час, передані ДП ДГ «Кутузівка» в постійне користування земельні ділянки для здійснення науково-дослідної діяльності належать до державної власності, перебувають у сфері управління НААН України та закріплені за ДП ДГ «Кутузівка» на праві оперативного управління, отже, будь-які дії з розпорядження земельними ділянками державної мали вчинятися лише за згодою НААН України та у порядку погодження, встановленому Земельним кодексом України.

Таким чином, встановлені у справі обставини підтверджують, що власник земельних ділянок в особі держави не виявляв волю на відчуження спірних земельних ділянок на користь інших осіб. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що в даному випадку власник майна в особі держави має право на захист цього порушеного права.

Крім того, з урахуванням приписів земельного законодавства, колегія суддів вважає, що Харківська РДА та ГУ Держгеокадастру у Харківській області хоча і мали відповідний обсяг повноважень на розпорядження земельними ділянками державної форми власності, в той же час, здійснили свої повноваження не в порядку, встановленому законом для вилучення та передачі спірних земельних ділянок як особливо цінних земель. Такі повноваження мали лише Кабінет Міністрів України та Верховна Рада України, а тому статус цих земельних ділянок не змінився до теперішнього часу, а титульним власником спірних земельних ділянок залишається держава в особі уповноваженого органу. Оскільки спірні земельні ділянки вибули з володіння власника - держави Україна та поза волею власника, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для витребування вказаної земельної ділянки від добросовісного набувача.

Тому вимоги прокурора про зобов`язання повернути спірні земельні ділянки у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області із чужого незаконного володіння, в даному випадку з володіння Харківської РДА, Вільхівської сільської ради та ПСП "Деметра", є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки призведуть до поновлення порушених прав власника таких земельних ділянок, а саме, держави.

Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц.

За таких підстав, вимоги прокурора про визнання недійсними договорів оренди не призведуть до поновлення порушеного права держави, а тому є неналежним способом захисту прав позивача. У зв`язку з чим, у задоволенні позову прокурора про визнання недійсними договорів оренди від 28.09.2006, укладених між Харківською РДА та ПСП "Деметра" слід відмовити.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних своб (далі -Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас, висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки Європейський суд з прав людини рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Повернення державі земельних ділянок, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельних ділянок - належністю їх до особливо цінних земель.

Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Водночас, не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб.

Піддаючи аналізу пропорційність втручання з дотриманням основоположних принципів ст. 1 Першого протоколу Конвенції у своєму рішенні у справі «Хамер проти Бельгії» ЄСПЛ вперше зазначив, що навколишнє середовище, не будучи безпосередньо зазначеним у Конвенції, тим не менш являє собою цінність, в збереженні якої зацікавлені як суспільство, так і публічна влада, і економічні імперативи та навіть деякі основні права неповинні превалювати над екологічними міркуваннями, особливо якщо держава прийняла законодавство з цього питання.

У постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц та від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, вона, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. З ст. 13, ч. 7 ст. 41, ст. 50 Конституції України).

Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земель (ст. ст.18, 19, п. «а» ч. 1 ст. 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим ст. 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті.

Згідно ч. 2 ст. 178 ЦК України види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти.

Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, Земельним кодексом України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комуцальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця.

Віднесення земель, закріплених за НААН України, до особливо цінних зумовлено соціально-важливими цілями, для яких вони надані, а саме проведення наукових досліджень, пропагування передового досвіду ведення сільського господарства, забезпечення продовольчої безпеки держави. Головним у використанні особливо цінних земель є необхідність ефективного захисту від неправомірного впливу, перетворювання чи використання, яке може привести до їх деградації.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що землі НААН України мають особливий статус та перебувають під особливою охороною держави, а тому в силу вимог ст. 178 ЦК України та ст. 84 Земельного кодексу України є обмежено оборотоздатними та не можуть передаватись у приватну та комунальну власність.

Аналогічну правову позицію, щодо установлення особливого правового статусу земельних ділянок - особливо цінних земель НААН України, який визначений Законом України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» та Земельним кодексом України викладено у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 21-291а11 та від 26.10.2016 у справі № 6-1116цс16, постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі 914/519/17.

Матеріалами справи та наданими прокурором доказами повністю підтверджується, що спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які належать до особливо цінних земель, передані в користування не з волі законного власника та не на підставі законного, прийнятого компетентним органом рішення про її передачу в користування.

Отже, зобов`язання ПСП «Деметра» повернути до ГУ Держгеокадастру земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:0031 та :01:001:0006, які перебувають у ПСП «Деметра» на підставі договорів оренди від 28.09.2006 не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Інтереси суспільства для втручання у захищене вказаними гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції право на мирне володіння майном у даній справі полягають у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - використання державою в особі НААН України спірних земельних ділянок виключно з метою виконання зазначених вище основних завдань наукового забезпечення розвитку галузей агропромислового комплексу, що передбачено статутом НААН України.

З огляду на викладене, загальний інтерес, який полягає у контролі держави за дотриманням порядку розпорядження спірними земельними ділянками, закріпленими за НААН України, та її використанням за цільовим призначенням для здійснення науково-дослідної діяльності, забезпечення охорони і раціонального використання земель сільськогосподарського призначення, гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації, у цій справі переважає приватний інтерес особи щодо збереження особливо цінних земель у власності держави.

При цьому відповідна особа не несе "індивідуальний і надмірний тягар", оскільки повернення землі у власність держави є єдиним законним та справедливим способом усунення виявленого порушення. Правовим наслідком задоволення позову є повернення сторонами усього, що вони одержали на виконання оскаржуваних рішень.

При поверненні майна забезпечуватиметься також пропорційність, співрозмірність між метою (втручання у право особи) та інтересами суспільства як невід`ємною складовою та інструментом верховенства права.

Відтак, у даній справі позбавлення набувача права користування землею та передбачене законом повернення земельної ділянки у власність держави є пропорційним втручанням управо на мирне володіння майном з боку держави, а отже є законним у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Крім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у господарському процесі (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) ПСП «Деметра» не позбавлений можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельних ділянок, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки.

Враховуючи викладене та встановлені судами обставини, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям у справі нового рішення про часткове задоволення позову, а саме: в частині визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 41-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі Вільхівській сільській раді земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006; зобов`язання ПСП "Деметра", Харківської районної державної адміністрації Харківської області повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га; зобов`язання ПСП "Деметра", Вільхівської сільської ради повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0006 площею 2,9058 га.

В іншій частині позову відмовити.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені апелянтом судові витрати за апеляційною скаргою розподіляються пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 270, 271, 180, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2023 у справі №922/1341/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 41-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі Вільхівській сільській раді земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0006.

Зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" (, вул. Шкільна, 4, сел. Кутузівка, Харківський район, Харківська область, 62405), Харківську районну державну адміністрацію Харківської області , Григорівське шосе, 52, м. Харків, 61098) повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:0031 площею 0,4843 га;

Зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" (, вул. Шкільна, 4, сел. Кутузівка, Харківський район, Харківська область, 62405), Вільхівську сільську раду (, вул. Центральна, 1, с. Вільхівка, Харківський район, Харківська область, 62431) повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0006 площею 2,9058 га.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) на користь Харківської обласної прокуратури (, вул. Б. Хмельницького, буд. 4. м. Харків, 61001) 2481,00 грн зі сплати судового збору за подання позову та 3721,50 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Вільхівської сільської ради (, вул. Центральна, 1, с. Вільхівка, Харківський район, Харківська область, 62431) на користь Харківської обласної прокуратури (, вул. Б. Хмельницького, буд. 4. м. Харків, 61001) 2481,00 грн зі сплати судового збору за подання позову та 3721,50 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра" (, вул. Шкільна, 4, сел. Кутузівка, Харківський район, Харківська область, 62405) на користь Харківської обласної прокуратури (, вул. Б. Хмельницького, буд. 4. м. Харків, 61001) 2481,00 грн зі сплати судового збору за подання позову та 3721,50 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.05.2023

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов