ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" березня 2023 р. Справа № 911/93/20

Господарський суд Київської області в особі судді Лопатіна А.В. розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Насадюка Віталія Васильовича

до Громадянина України ОСОБА_1 , м. Київ

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" у сумі 1012951,06 грн.

за участю секретаря судового засідання Єрьоміч О.А.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

встановив:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/93/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шаболат про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Голд 2015, провадження в якій відкрито ухвалою суду від 10.02.2020 р.

Постановою господарського суду Київської області від 14.07.2021 р. припинено процедуру розпорядження майном ТОВ Агро Голд 2015 та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Насадюка В.В., визнано банкрутом ТОВ Агро Голд 2015 та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру на строк, що не може перевищувати 12 місяців, заяву арбітражного керуючого Насадюка Віталія Васильовича про участь у даній справі задоволено, призначено ліквідатором банкрута ТОВ Агро Голд 2015 арбітражного керуючого Насадюка В.В.

До суду звернувся ліквідатор із заявою про покладення на засновника банкрута та особу, що виконувала повноваження його керівника громадянина України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015", в якій ліквідатор банкрута просить суд стягнути з вказаної особи на користь ТОВ Агро Голд 2,06 грн.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2022 р. прийнято заяву ліквідатора ТОВ Агро Голд 2015 арбітражного керуючого Насадюка В.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника до розгляду у межах провадження у справі № 911/93/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Голд 2015, розгляд заяви призначено на 01.02.2023 р.

30.12.2022 р. на поштову адресу суду від ліквідатора ТОВ Агро Голд 2015 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, що відбудеться 01.02.2023 р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою господарського суду від 12.01.2023 р. задоволено клопотання ліквідатора ТОВ Агро Голд 2015 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

26.01.2023 р. на офіційну електронну адресу суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист-повідомлення.

Ухвалою господарського суду від 01.02.2023 р. розгляд заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника відкладено на 22.03.2023 р.

17.03.2023 р. на офіційну електронну адресу суду від представника ТОВ "Агрофірма "Шаболат" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції про участь в судовому засіданні, що відбудеться 22.03.2023 р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою господарського суду від 20.03.2023 р. заяву представника ТОВ "Агрофірма "Шаболат" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення.

20.03.2023 р. на поштову адресу суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов висновок щодо наявності/ відсутності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності ТОВ Агро Голд 2015.

В судове засідання представники учасників у справі не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка учасників у справі не перешкоджає розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його попереднє керівництво по суті, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду вказаного спору, суд вважає за можливе розглянути цю справу в даному судовому засіданні.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з посиланням на положення частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, до суду звернувся ліквідатор ТОВ "Агро Голд 2015" із заявою про покладення на Громадянина України ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута ТОВ "Агро Голд 2015" у розмірі 1012951,06 грн.

В обґрунтування вказаної заяви ліквідатор зазначає, що дії відповідача, якими, на його переконання, ТОВ "Агро Голд 2015" доведено до банкрутства, що є підставою для покладення на вказану особу субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями товариства банкрута, полягають в невжитті ОСОБА_1 , як засновником товариства наступних заходів:

"- не вживав заходів як засновник товариства для запобігання банкрутства боржника;

- не брав участь в управлінні справами товариства;

- не вживав заходів щодо одержання інформації про діяльність товариства;

- своєю бездіяльністю створив умови для відчуження основних засобів (складських запасів), що призвело до неплатоспроможності боржника та нарощення кредиторської заборгованості;

- не надавав обов`язкових вказівок (рішення) директору для боржника щодо майна.".

Крім того, на переконання ліквідатора банкрута, дії відповідача, що призвели до банкрутства боржника також полягають в тому, що ним, як керівником товариства не було вчинено наступне:

" - не вживав жодних заходів по погашенню кредиторської заборгованості;

- не вживав заходів по витребуванню дебіторської заборгованості;

- підписав завідомо невигідні для банкрута договори: договір № 108 від 20.12.2019 р., за яким реалізовано цукор (57 тон) на загальну суму 718200,00 грн.; договір № 96 від 07.06.2019 р., за яким реалізовано цукор (8 тон) на загальну суму 100800,00 грн.; договір №104 від 20.12.2019 р., за яким реалізовано цукор (40 тон) на загальну суму 504000,00 грн.; договір №105 від 20.12.2019 р., за яким реалізовано цукор (40 тон) на загальну суму 504000,00 грн.; договір №107 від 20.12.2019 р., за яким реалізовано цукор (40 тон) на загальну суму 504000,00 грн.; договір №106 від 20.12.2019 р., за яким реалізовано цукор (40 тон) на загальну суму 504000,00 грн.; договір №92 від 01.06.2019 р., за яким реалізовано пшеницю (80 тон) на загальну суму 424000,00 грн.; договір №103 від 16.09.2019 р, за яким реалізовано насіння грястиці (6,5 тон) на загальну суму 318497,40 грн.; договір №101 від 01.08.2019 р., за яким реалізовано люцерна (0,3 тони) на загальну суму 26700,00 грн.; договір №100 від 17.07.2019 р, за яким реалізовано люцерна (1,2 тони) на загальну суму 102000,00 грн.; договір №109 від 21.12.2019 р., за яким реалізовано люцерна (3,5 тон) на загальну суму 299 999,98 грн.;

- підписав договори поставки продукції від імені банкрута, проте кошти за вказаними договорами не отримував, заходів із стягнення дебіторської заборгованості не вживав;

- не вживав заходів для запобігання банкрутства боржника.".

У ст. 86 ГПК України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку, що наведені заявлені ліквідатором вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке:

Відповідно до частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійний цивільно-правовий вид відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Притаманною ознакою цивільно-правової відповідальності є те, що особа, яка є відповідачем, повинна довести відсутність своєї вини.

З вищевикладеного можна дійти до висновку, що після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника, у разі якщо погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, у випадку, якщо такі особи не доведуть протилежного, на них може бути покладено відповідну відповідальність.

Можливістю подання в межах справи про банкрутство заяви до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства наділений виключно ліквідатор банкрута, отже виявлення наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника покладена саме на ліквідатора банкрута, що пов`язано з виконанням ним повноважень, визначених ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Разом з тим, приписи ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб.

Саме детальний аналіз фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб щодо доведення до банкрутства юридичної особи.

З метою перевірки наявності підстав для застосування субсидіарної відповідальності, наявності ознак дій по доведенню до банкрутства ТОВ "Агро Голд 2015", про які заявлено ліквідатором, ухвалою господарського суду від 14.12.2022 р. у цій справі зобов`язано Відділ банкрутства Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скласти та надати суду, у строк протягом одного місяця з дати отримання даної ухвали, висновок про наявність/ відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності ТОВ "Агро Голд 2015".

20.03.2023 р. на виконання вищевказаної ухвали суду Міністерством юстиції України надано висновок, відповідно до якого: за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Агро Голд 2015", за наданими ліквідатором документами, не виявлено ознак наявності фіктивного банкрутства вказаної юридичної особи та ознак дій, які можна вважати діями з приховування банкрутства.

Крім того, згідно змісту висновку, з урахуванням того, що арбітражним керуючим Міністерству юстиції України не було надано жодних виписок фінансових установ про рух коштів на рахунках ТОВ "Агро Голд 2015" за три роки до порушення провадження у справі про банкрутство, встановити, чи були виконані договори поставки, зокрема в частині обов`язку покупця з оплати поставленого товару, не вбачається за можливе. Також, у наведеному висновку вказано, що неможливо проаналізувати заходи, ужиті керівництвом підприємства щодо стягнення дебіторської заборгованості (повнота та своєчасність проведення претензійно-позовної роботи). Виходячи із наведеного, Міністерство юстиції України зазначило, що дійти обґрунтованого висновку щодо наявності ознак дій з доведення до банкрутства не вбачається за можливе.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 р. набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 р. у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності підстав для покладення на відповідача субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, ліквідатором надано лише витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджує лише те, що відповідач ОСОБА_1 є засновником банкрута та виконував повноваження його керівника.

Інших доказів, на підтвердження тверджень щодо наявності підстав для покладення на відповідача субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута матеріали заяви не містять.

Крім того, як свідчить зміст висновку Міністерства юстиції України від 14.03.2023 р. № 31050//21.2, ліквідатором банкрута не вчинено всієї повноти дій задля надання необхідних Міністерству юстиції України для підготовки висновку документів.

За таких обставин, судом встановлено, що аргументи ліквідатора банкрута про наявність підстав для покладення на відповідача субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Агро Голд 2015", наявності ознак із доведення боржника діями та бездіяльністю ОСОБА_1 , як засновника і керівника товариства до банкрутства не знайшли свого підтвердження, так як заявником не надано належних та достатніх доказів наявності відповідних обставин.

З огляду на наведені обставини, встановлені судом, зокрема врахувавши, що Міністерством юстиції України, за результатами проведення відповідної перевірки, не встановлено наявності ознак дій керівництва з доведення до банкрутства ТОВ "Агро Голд 2015", суд дійшов до висновку, що в даному випадку, не доведено наявності підстав, визначених положеннями статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства для покладення на відповідача субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у розмірі 1012951,06 грн. непогашених за результатами ліквідаційної процедури кредиторських вимог, у зв`язку із чим, вказана заява залишається без задоволення.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 234, 236 Господарського процесуального кодексу України та ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ухвалив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Насадюка Віталія Васильовича від 10.10.2022 р. № 10-14/2022 до ОСОБА_1 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Голд 2015" у сумі 1012951,06 грн. залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту ухвали 16.05.2023 р.

Суддя А.В. Лопатін