ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023м. ДніпроСправа № 904/8336/21 (904/8382/21)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примака С.А. за участю секретаря судового засідання Балійчук М.В.

та представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від розпорядника майна: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кребс Фід МД" (м. Харків)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 52 324,30 грн

в межах справи №904/8336/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгоспторг-2021" (м. Дніпро)

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (м. Дніпро)

про визнання банкрутом

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кребс Фід МД" (далі - позивач) 11.10.2021 звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь основний борг у розмірі 43 200,48 грн, пеню, нараховану на суму основного боргу, у розмірі 2955,30 грн, інфляційні втрати нараховані за весь час прострочення на суму основного боргу, у розмірі 3 542,21 грн, 3% річних, нарахованих за весь час прострочення на суму основного боргу у розмірі 2 626,31 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Зазначити в рішенні у справі за цим позовом про нарахування 3% річних та пені до моменту виконання такого рішення Відповідачем - з вказаною на правила розрахунку основної суми таких платежів щодо основного боргу.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №01/08/2018-1 від 01.08.2018.

Ухвалою господарського суду від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

До господарського суду 10.11.2021 від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. надійшло клопотання про передачу справи для розгляду в межах справи про банкрутство.

Ухвалою господарського суду від 11.11.2021 (суддя Кеся Н.Б.) постановлено задовольнити клопотання розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. про передачу справи для розгляду в межах справи про банкрутство та постановлено справу №904/8382/21 передати господарському суду, в провадженні якого перебуває справа №904/8336/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія", для розгляду спору в межах цієї справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.11.2021 справу №904/8382/21 передано на розгляд судді Примаку С.А. згідно частини 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства для розгляду в межах справи №904/8336/21

Ухвалою господарського суду від 15.11.2021 справу №904/8382/21 прийнято до свого провадження для розгляду в межах справи №904/8336/21. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Зупинено провадження у справі № 904/8336/21 (904/8382/21) до затвердження реєстру конкурсних кредиторів у справі № 904/8336/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія".

Ухвалою господарського суду від 22.03.2023 поновлено провадження у справі №904/8336/21 (904/8382/21) з 16.05.2023. Призначено судове засідання на 16.05.2023. Залучено до участі у справі №904/8336/21 (904/8382/21) розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" - арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. (свідоцтво №1802 від 22.06.2017).

У судове засідання 18.05.2023 повноважні представники сторін не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд наголошує на тому, що по даній справі вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення всіх учасників справи про призначене у справі судове засідання, вчинення відповідних процесуальних дій та надано можливість взяти участь у судових засіданнях для надання пояснень по суті справи.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 01.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кребс Фід МД" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №01/08/2018-1 (далі - договір, а.с.15-17), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується у визначений строк поставити та передати у власність (повне господарське відання) покупця кормові добавки та ветпрепарати (далі - товар), що зазначений у специфікації та/або накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору та підписується сторонами щодо кожної партії товару, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за згодою сторін на умовах, передбачених даним договором.

У пункті 10.1 договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків та поставник товару - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доказів зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що якість товару, що передається за цим договором, повинна відповідати сертифікату якості товару.

Згідно із пунктом 3.3. договору кількість, ціна та загальна вартість товару для кожгої партії, що поставляється згідно цього договору визначаються в специфікаціях або погодженого сторонами окремо.

Ціна на кожну окрему партію товару визначається в специфікаціях та/або накладних, а також вказується в рахунках-фактурах чи інших супровідних документах (пункт 3.4 договору).

В залежності від ринкової кон`юктури, відпускна ціна на товар протягом дії даного договору може змінюватися постачальником в односторонньому порядку, про що останній повинен повідомити покупця (пункт 3.5 договору).

Відповідно до пункту 3.6 договору загальна сума даного договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх специфікація та/або видаткових накладних.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до умов пункту 4.1 договору постачальник поставляє товар на умовах зазначених у специфікаціях або окремо погоджених сторонами. Місце та строк поставки кожної окремої партії товару зазначається в специфікаціях та/або накладних.

Датою поставки товару вважається дата видаткової накладної на товар та/або товарно транспортної накладної (пункт 4.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму у розмірі 617 246,35 грн відповідно до наступних видаткових накладних: №2 від 01.08.2018 на суму 6 863,62 грн (а.с. 21); №4 від 07.08.2018 на суму 9 000,00 грн (а.с. 22); №6 від 16.08.2018 на суму 10 463,62 грн (а.с. 23); №15 від 05.09.2018 на суму 14 063,62 грн (а.с. 24); №19 від 10.09.2018 на суму 16 800,00 грн (а.с. 25); №20 від 12.09.2018 на суму 3 600,00 грн (а.с. 26); №28 від 19.09.2018 на суму 9 151,49 грн (а.с. 27); №32 від 28.08.2018 на суму 3 600,00 грн (а.с. 28); №54 від 23.10.2018 на суму 16 015,10 грн (а.с. 29); №60 від 31.10.2018 на суму 6 863,62 грн (а.с.30): №59 від 31.10.2018 на суму 6 863,62 грн (а.с. 31); №70 від 15.11.2018 на суму 8 400,00 грн (а.с. 32); №79 від 26.11.2018 на суму 4 200,00 грн (а.с. 33); №85 від 06.12.2018 на суму 9 151,49 грн (а.с. 34); №91 від 12.12.2018 на суму 11 439,36 грн (а.с. 35); №98 від 19.12.2018 на суму 9 151,49 грн (а.с. 36); №101 від 21.12.2018 на суму 8 400,00 грн (а.с. 37); №3 від 10.01.2019 на суму 6 863,62 грн (а.с. 38); №4 від 10.01.2019 на суму 1 700,10 грн (а.с. 39); №99 від 12.04.2019 на суму 8 400,00 грн (а.с. 40); №112 від 25.04.2019 на суму 8 500,00 грн (а.с. 41); №159 від 18.06.2019 на суму 5 125,00 грн (а.с. 42); №198 від 08.07.209 на суму 3 400,00 грн (а.с. 43); №207 від 01.08.2019 на суму 16 200,00 грн (а.с. 44); №223 від 01.08.2019 на суму 10 200,00 грн (а.с. 45); №282 від 06.09.2019 на суму 17 075,00 грн (а.с. 46); №300 від 20.09.2019 на суму 16 200,00 грн (а.с. 47); №319 від 09.10.2019 на суму 5 520,00 грн (а.с. 48); №324 від 11.10.2019 на суму 32 400,00 грн (а.с. 49); №363 від 02.12.2019 на суму 5 520,00 грн (а.с. 50); №364 від 02.12.2019 на суму 24 300,00 грн (а.с. 51); №394 від 26.12.2019 на суму 24 300,00 грн (а.с. 52); №12 від 09.01.2020 на суму 24 300,00 грн (а.с. 53); №24 від 03.02.2020 на суму 8 100,00 грн (а.с. 54); №36 від 17.02.2020 на суму 16 200,00 грн (а.с. 55); №61 від 03.03.2020 на суму 16 200,00 грн (а.с. 56); №73 від 13.03.2020 на суму 545,00 грн (а.с. 57); №117 від 30.03.2020 на суму 16 700,00 грн (а.с. 58); №152 від 21.04.2020 на суму 26 140,00 грн (а.с. 59); №172 від 12.05.2020 на суму 5 280,00 грн (а.с. 60); №182 від 19.05.2020 на суму 25 050,00 грн (а.с. 61); №190 від 28.05.2020 на суму 3 960,00 грн (а.с. 62); №228 від 19.06.2020 на суму 8 350,00 грн (а.с. 63); №210 від 01.07.2020 на суму 5 280,00 грн (а.с. 64); №226 від 03.07.2020 на суму 25 050,00 грн (а.с. 65); №234 від 10.07.2020 на суму 3 960,00 грн (а.с. 66); №257 від 03.08.2020 на суму 3 960,00 грн (а.с. 67); №258 від 03.08.2020 на суму 3 960,00 грн (а.с. 68); №299 від 03.08.2020 на суму 7 080,00 грн (а.с. 69); №84 від 09.04.2021 на суму 31 850,36 грн (а.с. 70); №116 від 20.05.2021 на суму 7 680,00 грн (а.с. 71); №129 від 17.06.2021 на суму 10 800,00 грн (а.с. 72); №162 від 14.07.2021 на суму 10 800,00 грн (а.с. 73); №170 від 20.07.2021 на суму 7 920,00 грн (а.с. 74).

З боку відповідача за вказаний період було здійснено оплату поставленого товару на загальну суму 574 045,87 грн, що підтверджується банківською випискою наявною в матеріалах справи (а.с. 18-20).

Таким чином борг відповідача перед позивачем за поставлений товар складає суму у розмірі 43 200,48 грн. Вказана сума боргу також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 17-18).

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору, у повній мірі відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаними накладними, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Видаткові накладні підписані представником відповідача та скріплені печаткою покупця.

Також до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості та якості, як того вимагають умови договору, а отже товар вважається прийнятим покупцем.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за вказаними видатковими накладними відповідачем також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Так, у розділі 5 договору сторонами були визначені умови щодо порядку здійснення оплати, а саме:

- оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом строку та умов зазначених у специфікаціях чи накладних. Кошти перераховуються на поточний рахунок постачальника реквізити якого вказані в даному договорі (пункт 5.1 договору);

- датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 5.2. договору);

- сторони прийшли до згоди, що в разі отримання грошових коштів від покупця за платіжним дорученням без реквізитів призначення платежу, такі грошові кошти зараховуються в оплату товарів, отриманих покупцем за цим договором, при цьому, сторони погодили, що всі отримані постачальником від покупця грошові кошти, можуть бути ним зараховані спочатку в рахунок погашення можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами даного договору, інфляційних втрат, відсотків річних, можливих збитків, а потім в рахунок погашення заборгованості за отриманий товар (пункт 5.3 договору);

- при коригуванні постачальник зобов`язується надати, а покупець підписати коретктування замовлення покупця та коригуючи видаткову накладну (пункт 5.4 договору);

- сторони зобов`язуються складати належним чином оформлені акти звірки у термін до 10-ти календарних днів з моменту вимоги однієї із сторін (пункту 5.5 договору);

- у випадку неотримання постачальником підписаного покупцем, акту звірки або письмових заперечень щодо відмови його підписання, у вказаний в пункті 5.5. договору строк (невраховуючи часу поштової пересилки), він вважається погоджений та підписаний сторонами, а покупець не має прав в подальщому висувати свої заперечення щодо нього (пункт 5.6 договору).

Враховуючи вказане, судом встановлено, що строк оплати поставленого позивачем в період з 01.08.2018 до 20.07.2021 товару є таким, що настав.

В порушення вказаних вище умов договору, відповідач поставлений у спірний період товар у повному обсязі не оплатив. Отже, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого позивачем в період з 01.08.2018 до 20.07.2021 товару відповідач порушив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 43 200,48 грн. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого позивачем в період з 01.08.2018 до 20.07.2021 товару відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із положеннями договору 8.1 сторони визначили, що у випадку порушення своїх зобов`янь за даним договором сторони несуть відповідальність визначену даним договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За порушення будь-якою стороною умов даного договору така сторона відшкодовує іншій стороні спричинені ним збитки, у тому числі не отриманий прибуток, к порядку передбаченому чинним законодавством, сторони домовилися, що збитки стягуються у повній сумі понад суму пені (пункт 8.2 договору).

Відповідно до пункті 8.3 договору, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання постачальник може вимагати від покупця, крім відшкодування збитків згідно цивільно-правового кодексу України, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно із пунктом 8.4 договору, у разі прострочення виконання зобов`язання, щодо своєчасної передачі товару покупець може вимагати від постачальника пеню і розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожен день прострочення.

Положеннями пункту 8.5 договору передбачено, що нарахування пені припиняється після виконання зобов`язань стороною, до якої воно застосовувалося, якщо інше не було погоджено сторонами у додатковій угоді, але у термін не більше ніж шість місяців з дати прострочення.

Сплата пені встановленої на випадок прострочення або іншого належного виконання обов`язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків за даним договором (пункт 8.6 договору).

Так, за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 2 955,30 грн.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Отже, розрахунок пені визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 2 955,30 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у загальному розмірі 3 542,21 грн.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок інфляційних втрат, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 3 542,21 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення 3% річних у загальному розмірі 2 626,31 грн.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 2 626,31 грн.

Крім того позивач у свої позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у загальному розмірі 10 500,00 грн.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України:

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо);

- такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву;

- у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, порядок розподілу судових витрат судом визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, частина 8 якої передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2021 між адвокатом Вінокуровим Володимиром Олеговичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кребс Фід МД", як клієнтом укладено договір про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язаня надавати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в будь-яких адміністративних, кримінальних, цивільних та господарських справах (спорах) в суді, в будь-яких правоохоронних органах, перед будь-якими органами державної влади та місцевого самоврядування, їх структурними підрозділами, посадовими та службовими особами, перед будь-якими юридичними особами та фізичними особами, при проведенні слідчих дій, перевірок, що стосуються клієнкта або проводиться у його володінні тощо, а також з будь-яких інших питань, за що клієнт зобов`язується адвокату гонорар.

Згідно додаткової угоди до договору №04/21(23) від 09.09.2021 сторони погодили, що на виконання умов основного договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в Господарському суді Дніпропетровської області з питань стягнення заборгованості та додаткових нарахувань з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія", що виникли на підставі договору поставки №010/08/2018-1 від 01.08.2021.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди до договору №04/21(23) від 09.09.2021 сторони визначили , що попередній розрахунок гонорару адвоката складає 10 500,00 грн.

Остаточний розрахунок гонорару адвоката за виконання доручення, передбаченого цією додатковою угодою, визначається у звіті про надану правничу допомогу та/або виставленому адвокатом на користь клієнта рахунку (пункт 4 додаткової угоди до договору №04/21(23) від 09.09.2021).

У відповідності до умов вказаного договору №04/21(23) від 09.09.2021 про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) та додаткової угоди від 09.0.2021 до нього адвокатом було виставлено клієнту рахунок №04/21(23)-1 на загальну суму у розмірі 10 500,00 грн (а.с. 76).

Згідно платіжного доручення платіжних доручень №2527 від 10.09.2021 та №2528 від 14.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Кребс Фід МД" було сплачено на користь адвоката Вінокурова Володимира Олеговича послуги згідно рахунок №04/21(23)-1 від 09.09.2021 у загальному розмірі 10 500,00 грн.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що у даній справі відповідачем не доведено неспівмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн, яка заявлена до стягнення позивачем.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вказані витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 10 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 270,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 129, 130, 191, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кребс Фід МД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 52 324,30 грн - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (49006, м. Дніпро, проспект Пушкіна, буд. 55, офіс 423; ідентифікаційний код 32853429) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кребс Фід МД" (04086, місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 41; ідентифікаційний код 42284626) 43 200,48 грн (сорок три тисячі двісті гривень 48 коп.) - основної заборгованості, 2 955,30 грн (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 30 коп.) - пені, 3 542,21 грн (три тисячі п`ятсот сорок дві гривні 21 коп.) - інфляційних втрат, 2 626,31 грн (дві тисячі шістсот двадцять шість гривень 31 коп.) - 3 % річних, 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) - судового збору та 10 500,00 грн (десять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) - витрат на правничу професійну допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано - 18.05.2023

Суддя С.А. Примак