РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2023Справа № 910/14867/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/14867/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-поінт";

до фізичної особи-підприємця Марченко Євгенії Володимирівни;

про стягнення 55 574,24 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-поінт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця Марченко Євгенії Володимирівни заборгованість за договором суборенди № 230 від 02.09.2019 у розмірі 37 957,89 грн, пеню у розмірі 8 735,51 грн, 3% річних з простроченої суми у розмірі 896,87 грн, інфляційні збитки у розмірі 7 983,97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 відкрито провадження у справі № 910/14867/22, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі № 910/14867/22 направлялася на адресу фізичної особи-підприємця Марченко Євгенії Володимирівни: АДРЕСА_1 , проте з указаної адреси поштове відправлення повернулось з відміткою пошти про причини повернення - "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, в силу наведених положень законодавства, ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1-2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитися з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-поінт" (далі - позивач, орендар) та Фізичною особою-підприємцем Марченко Євгенією Володимирівною (далі - відповідач, суборендар) укладено договір суборенди № 230 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення: 1-ий поверх площею 32,6 кв.м., підвал площею 25,00 кв. м. № 243, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Академіка Вільямса, 3-А, загальною площею 57,6 кв.м. (відповідно до технічного паспорту), надалі - "приміщення", на умовах визначених даним договором.

Згідно з п. 1.2. договору, приміщення, знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до договору оренди № 54 від 02.09.2019, який укладений між орендарем і Товариством 3 обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об?єднання "Ліко-холдінг" (надалі іменується "орендодавець").

Пунктом 4.1.1. договору встановлено, що орендна плата за один календарний місяць з 02 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року становить 8 574 грн 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 1 429 грн 00 коп. (одну тисячу чотириста двадцять дев`ять гривень 00 копійок).

Як визначено п. 4.1.2. договору, з моменту підписання договору вноситься орендна плата за останній місяць оренди в сумі 8 574 грн 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 1 429 грн 00 коп. (одну тисячу чотириста двадцять дев`ять гривень 00 копійок).

Згідно з п. 4.3. договору, орендна плата сплачується за весь час суборенди приміщення, а саме від дня фактичного отримання приміщення за актом приймання-передачі приміщення в оренду до дня його фактичного повернення орендодавцю за актом повернення приміщення. Якщо акт повернення приміщення не підписано своєчасно суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі.

Пунктом 4.4. договору визначено, що в розмір орендної плати не включені комунальні послуги, які необхідні для забезпечення діяльності суборендаря, а саме відшкодування активної електроенергії; відшкодування з компенсації перетікання реактивної електричної енергії; відшкодування з водопостачання та приймання стічних вод; відшкодування теплопостачання; відшкодування з постачання гарячої води; відшкодування за обслуговування будинку і спору та прибудинкових територій, відшкодування за вивіз твердих побутових відходів; відшкодування послуги інтернет зв`язку, комплексне обслуговування та відшкодування за додаткові послуги, а саме: повірка засобів обліку холодного водопостачання, тепла та електроенергії; зняття показників із засобів обліку, обробка та передача даних постачальникам комунальних послуг. Комунальні послуги відшкодовуються суборендарем окремо на підставі виставлених орендарем рахунків, показників лічильників та рахунків, виставлених постачальниками послуг.

Як встановлено п. 4.6. договору, факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг, підписаного сторонами. Суборендар, що користується приміщенням, не вправі відмовитися від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надіслані орендарем акти прийому-передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання.

Відповідно до п. 7.1. договору, в день закінчення строку суборенди суборендар зобов`язаний передати орендарю приміщення за актом приймання-передачі приміщення.

У п. 3.1. договору сторони узгодили, що строк дії договору починає свій перебіг з дати його підписання та діє до 31 липня 2022 року.

Додатковим договором №1 від 01.11.2019 укладеним до договору, сторони погодили збільшити орендну плату, а саме починаючи: з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2020 року - 9 074 грн 00 коп. (дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні 00 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 1 512 грн 34 коп. (одна тисяча п`ятсот дванадцять гривень 34 копійка).

Додатковим договором №2 від 30.10.2020 укладеним до договору, сторони погодили збільшити орендну плату, а саме починаючи: з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2020 року - 9 074 грн 00 коп. (дев`ять тисяч сімдесят чотири гривні 00 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 1 512 грн 34 коп. (одна тисяча п`ятсот дванадцять гривень 34 копійка), а починаючи з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 11 796 грн 20 коп. (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 20 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 1 966 грн 04 коп. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят шість гривень 04 копійка).

Додатковим договором №3 від 01.01.2022 укладеним до договору, сторони погодили збільшити орендну плату, а саме починаючи: з 01 січня 2022року по 31 липня 2022 року - 12 975 грн 82 коп. (дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень 82 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 2 162 грн 64 коп. (дві тисячі сто шістдесят дві гривні 64 копійки).

Додатковим договором №4 від 01.02.2022 укладеним до договору, сторони погодили зменшити орендну плату, а саме починаючи: з 01 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року - 10 658 грн 71 коп. (десять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 71 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 1 776 грн 45 коп. (одна тисяча сімсот сімдесят шість гривень 45 копійки). З 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року - 0,00 грн. 00 коп.» З 01 травня 2022 року по 30 червня 2022 року становить 1 297 грн 58 коп. (одна тисяча двісті дев`яносто сім гривень 58 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 216 грн 26коп. (двісті шістнадцять гривень 26 копійок).

Позивач зазначає, що відповідач не дотримувався взятих на себе договірних зобов`язань в частині строків щомісячної оплати орендних платежів та відшкодування комунальних послуг.

Позивач вказує, що ним надано та передано відповідачеві послуг загальною вартістю 422 025,45 грн, з яких останній сплатив лише 384 067,56 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Так, згідно ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1, 3 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Законом можуть бути встановлені максимальні граничні строки договору найму окремих видів майна.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як встановлено ч. 1 с. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 02.09.2019 позивач передав відповідачу у тимчасове платне користування нежилі приміщення: 1-ий поверх площею 32,6 кв.м., підвал площею 25,00 кв. м. № 243, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Академіка Вільямса, 3-А, загальною площею 57,6 кв.м., про свідчить акт здачі-приймання від 02.09.2019.

Тобто, позивачем зі своєї сторони були виконані умови договору.

З матеріалів справи, а саме актів наданих послуг вбачається, що позивачем надано відповідачу послуг загальною вартістю 422 025,45 грн.

Також судом встановлено на підставі виписок за рахунками позивача, які наявні в матеріалах справи, що відповідач сплатив на користь орендаря грошові кошти у розмірі 384 067,56 грн.

Отже з наведеного вбачається, що відповідач, зобов`язання зі сплати орендної плати та компенсації орендарю комунальних платежів не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі та заборгованість по компенсації орендарю комунальних та інших платежів у розмірі 37 957,89 грн.

17.06.2022 нежилі приміщення: 1-ий поверх площею 32,6 кв.м., підвал площею 25,00 кв. м. № 243, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Академіка Вільямса, 3-А, загальною площею 57,6 кв.м. були повернуті позивачеві, про що свідчить акт зворотнього приймання-передачі об`єкту оренди від 17.06.2022.

Суд відзначає, що будь-яких доказів погашення відповідачем перед позивачем заборгованості по сплаті орендної плати та заборгованості по компенсації орендарю комунальних та інших платежів у розмірі 37 957,89 грн, сторонами до суду не подано.

Відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і, в той же час, відповідачем не спростований, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендної плати та заборгованості по компенсації орендарю комунальних та інших платежів у розмірі 37 957,89 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов`язання за договором (стаття 610 Цивільного кодексу України), він вважається таким, що прострочив виконання (стаття 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2. договору, орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати платежів за договором.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 735,51 грн підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення грошового зобов`язання, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 7 983,97 грн інфляційних втрат та 896,87 грн трьох процентів річних.

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 7 983,97 грн інфляційних втрат та 896,87 грн трьох процентів річних.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Марченко Євгенії Володимирівни ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-поінт" (03189, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 58-А, ідентифікаційний код 40782610) 37 957 (тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 89 коп. основної заборгованості, 8 735 (вісім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 51 коп. пені, 7 983 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 97 коп. інфляційних втрат, 896 (вісімсот дев`яносто шість) грн 87 коп. трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко