ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2023 р. Справа№ 910/12352/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 27.04.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023

у справі № 910/12352/22 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Камет-Сталь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто»

про стягнення 601 776,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року Приватне акціонерне товариство «Камет-Сталь» (далі - ПрАТ «Камет-Сталь», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто» (далі - ТОВ «Валідус Спецавто», відповідач) про стягнення суми неустойки в розмірі 601 776,00 грн.

Позовні вимоги, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договором поставки №21/1697 від 26.07.2021, в частині повної та своєчасної поставки товару, в зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача неустойку в розмірі 601 776,00 грн за період з 15.04.2022 по 29.09.2022.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись зокрема на те, що між ним та позивачем було укладено декілька договорів, предметом даного позову є виконання договору поставки № 21/1697, проте, додатком до позову є специфікація до іншого договору №20/2021/1697, що на його думку є неналежним та недопустимим доказом, а тому, так як строки поставки товару та ціна товару вказуються в специфікації, а до договору, який є предметом позов, сторонами специфікація не підписувалась, то позов, на думку відповідача, є безпідставним. Крім того, відповідач зазначив, що додаткова угода до договору поставки № 21/1697 від 26.07.2021, яка додана до позову є також неналежним доказом, так як у відповідача відсутній її оригінал. Також вказує, що автомобіль, поставка якого є предметом спору, не виготовлений, через непогодження сторонами технічної специфікації до договору, а додана технічна специфікації до договору без номера та дати є неналежним доказом. Вказує, що через введення воєнного стану на підприємстві було оголошено простій з 02.03.2022 по 30.04.2022, існують проблеми з електропостачанням, увільненням працівників у зв`язку з призовом, логістикою та затримкою доставки комплектуючих, обладнання, а тому між позивачем та іншими особами було розірвано договори поставки обладнання, яке необхідне для виготовлення транспортного засобу передбаченого договором поставки укладеного з відповідачем. На його думку викладені обставини є форс-мажорними, на підтвердження чого надає лист Торгово-промислової палати України, в зв`язку з чим він звільняється від відповідальності за невиконання умов договору.

У відповіді на відзив, позивач заперечив проти доводів відповідача викладених у відзиві, зокрема, зазначає, що між сторони укладено лише один договір, всі узгоджені документи можуть стосуватись лише даного договору, так як інших правовідносин між сторонами не існує, а в специфікації від 26.07.2021 у номері договору допущено технічну описку. Водночас, вказує, що предметом даного спору не є розбіжності відносно технічних характеристик транспортного засобу, тому зміст технічної специфікації не має жодного значення для даного спору. Також зазначає, що відповідач не надав доказів звернення до Торгово-промислової палати України, відповідного сертифікату на підтвердження форс-мажорних обставин, саме за договором поставки №21/1697 від 26.07.2021 та не довів яким чином введення воєнного стану призвело до неможливості виконання останнім своїх зобов`язань за договором. Крім того, вказує, що відповідач посилається на настання форс-мажорні обставин та не виготовлення авто, проте на веб-сайті відповідача систематично публікується інформація про передачу транспортних засобів спеціального призначення на користь ДСНС України та на онлайн-платформі Prozorro відповідач зазначений як переможець закупівель, предметом яких була закупівля державою спецтехніки, серед яких є авто з технічними характеристика аналогічними предметом поставки відносно якого є даний спір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто» на користь Приватного акціонерного товариства «Камет-Сталь» 601 776,00 грн неустойки та 9 026,64 грн судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі № 910/12352/22 і ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення неустойки.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, а неустойка підлягає зменшенню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/12352/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12352/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі № 910/12352/22.

06.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12352/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023, розгляд справи призначено на 06.04.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 31.01.2023 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку з тим, що 06.04.2023 суддя Тищенко О.В. перебуватиме у відрядженні, враховуючи принцип незмінності складу суду, який визначений протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, ухвалою суду від 28.03.2023 справу призначено до розгляду на іншу дату - 27.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 задоволено клопотання ПрАТ «Камет-Сталь» про участь у судовому засіданні 27.04.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання 27.04.2023 з`явились представники позивача (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів) та відповідача (у приміщенні суду).

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення неустойки.

Представник позивача у судовому засіданні також, надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 26.07.2021 між позивачем (далі - покупець) та відповідачем (далі - постачальник) укладено договір поставки № 21/1697, відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти транспортний засіб, який володіє індивідуальними ознаками, та його складові частини (надалі - товар) на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. договору сторони визнають, що до укладення цього договору постачальник надав, а покупець отримав всю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар, яка міститься в керівництві з експлуатації транспортного засобу, в договорі поставки, зокрема в частині його основних характеристик. Цей договір укладено покупцем у повному розумінні обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, щодо відсутності властивостей і якостей товару, які значно знижують його цінність або можливість його використання за цільовим призначенням.

Згідно із п. 2.1. договору найменування, модель товару, комплектація, найменування додаткового обладнання, аксесуарів, кількість та ціна вказуються в специфікаціях (додатках) до цього договору, що є невід`ємною частиною договору (далі - специфікації).

Якість, комплектація та маркування товару повинні відповідати нормам, діючими стандартами (ТУ, ДСТУ, технічною документацією) для даного виду товару, а також спеціальними технічними вимогами, якщо такі встановлені угодою сторін, що відображені в специфікаціях. Допустимі відхилення показників якості товару від вищевказаних норм, можуть бути встановлені за згодою сторін та відображені в специфікаціях (п. 2.2. договору).

У пункті 3.1. договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється постачальником на склад покупця за адресою: 51901, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Колеусівська, буд. 1.

Відповідно до п. п. 3.2., 3.3. договору постачальник зобов`язується поставити товар на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2020 року. Строки поставки товару вказуються в специфікаціях.

Згідно із п. 4.1. договору поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, зазначених в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі та інші витрати постачальника пов`язані з постачанням товару.

Приймання-передача товару здійснюється представниками сторін шляхом підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі, що підтверджує належні якість, комплектність та кількість товару на момент його приймання-передачі (п. 6.1. договору).

У пункті 7.3. договору встановлено, що у випадку порушення термінів або обсягів поставок товару більш ніж на 5 календарних днів, постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 0,05% від вартості не поставленого в строк товару, за кожен календарний день прострочення строків поставки товару, при цьому неустойка нараховується постачальнику починаючи з першого календарного дня порушення термінів або обсягів поставок товару.

Відповідно до 8.1. договору при настанні виняткових погодних умов або стихійних явищ природного характеру (землетруси, повені, урагани, торнадо, буреломи, снігові замети, ожеледь, град, руйнування в результаті блискавки, заморозки, замерзання моря, проток, портів перевалів, пожежі, посухи, просідання або зсув ґрунту тощо), лих техногенного та антропогенного походження (аварії, вибухи, пожежі, хімічне або радіаційне забруднення територій тощо), обставин соціального, політичного та міжнародного походження (загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, ворожі атаки, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, обурення, акти тероризму, диверсії, піратство, заворушення, вторгнення, революції, повстання, обмеження комендантської години, експропріації, примусові вилучення, захоплення підприємств, реквізиції, громадські демонстрації або хвилювання, протиправні дії третіх осіб, тривалі перерви в роботі транспорту епідемії, страйки, бойкоти, блокади, ембарго, закриття морських проток, заборони (обмеження) експорту/імпорту, інші, в т.ч. міжнародні санкції, рішення, акти або дії органів державної влади або місцевого самоврядування тощо), які є надзвичайними, непередбачуваними, невідворотними і непереборними обставинами, наслідком яких є неможливість протягом певного часу частково або в повній мірі виконання зобов`язань за даним договором, сторони звільняються від відповідальності за невиконання тих своїх зобов`язань, виконання яких стало неможливим внаслідок дії форс-мажорних обставин (за винятком зобов`язань, термін виконання яких настав до дати виникнення таких обставин), відповідно до часу дії форс-мажорних обставин, при цьому, термін виконання всіх зобов`язань за цим договором збільшується пропорційно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Після припинення дії форс-мажорних обставин, всі перенесені зобов`язання підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим договором з урахуванням пропорційності продовження терміну їх виконання на період дії форс-мажорних обставин.

Згідно із п. 8.2. договору сторона, для якої наступили форс-мажорні обставини, зобов`язана без необґрунтованих затримок повідомити в письмовій формі іншу сторону про їх настання або припинення. Факти, викладені в повідомленні про настання форс-мажорних обставин, підлягають підтвердженню Торгово-промисловою палатою України, сертифікат якої, після його отримання, але не пізніше 20 (двадцятого) календарного дня з дати повідомлення про настання форс-мажорних обставин, також направляється стороною, для якої наступили форс-мажорні обставини, іншій стороні.

Пунктом 8.3. договору встановлено, що у випадку якщо форс-мажорні обставини тривають більше 60 календарних днів. Сторони можуть виступати з ініціативною про розірвання договору.

Цей договір набуває чинності з дати підписання, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на укладення органами управління сторін, які мають відповідні повноваження (при наявності таких вимог). Цей договір діє до 25 липня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань, в тому числі гарантійних, за цим договором (п. п. 10.4., 10.5. договору).

26.07.2021 сторонами погоджено специфікацію № 1 до договору (надалі - специфікація), відповідно до якої постачальник передає, а покупець приймає та оплачує наступний товар: пожежно-рятувальний автомобіль для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт (пожежна машина середнього класу) АЦ-4,5 -50 на базі MAN TGM 15.290 з потужністю двигуна 290 л.с. виробник - ТОВ «ВАЛІДУС СПЕЦАВТО» кількістю 1 шт. загальною вартістю 7 164 000,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 8. специфікації датою поставки вважається дата приймання товару за фактичною кількістю і якістю на складі покупця з відміткою представника покупця в видатковій накладній, наданої постачальником. У разі підписання видаткової накладної представником покупця, останній надає постачальнику оригінал довіреності на право підписання відповідних документів та отримання товару.

Згідно із п. 4 специфікації, з урахуванням змін внесених до договору додатковою угодою № 1 до договору від 11.02.2022, строк поставки - 240 календарних днів (не пізніше 15.03.2022 включно), з можливістю відстрочення поставки до 30 календарних днів без застосування штрафних санкцій з боку покупця.

Також додатковою угодою № 1 до договору від 11.02.2022 змінено реквізити покупця, в зв`язку із зміною назви з ПрАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» на його правонаступника ПрАТ «КАМЕТ-ТСТАЛЬ».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до позивача з листом від 16.03.2022 за вих. № 77/17-01, яким повідомив про настання форс-мажорних обставин у вигляді оголошення воєнного стану на території України, в наслідок яких виконання зобов`язань за договором протягом певного часу є неможливим, на підтвердження чого надав лист Торгово-промислової палати України № 2024/02-7.1 від 28.02.2022. Також відповідач повідомив, що продовжує працювати та в повній мірі виконає свої зобов`язання з поставки товару за першої можливості.

26.05.2022 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про порушення умов договору за вих. № 05/1-784 від 26.05.2022, у якому просив поставити товар до 31.05.2022 в іншому випадку попередив про можливість застосування штрафних санкцій до відповідача.

31.05.2022 відповідач звернувся до позивача з повідомленням про розірвання договору за вих. № 131/10-01 від 31.05.2022, у якому зазначив, що в зв`язку з введенням воєнного стану транспортний засіб, який готувався до передачі позивачу був затребуваний для потреб ДСНС України, а тому на підставі п. 8.3. договору просив підписати та укласти додаткову угоду про розірвання договору поставки, проект якої був долучений до повідомлення.

У відповідь на вказане вище повідомлення позивач надав відповідачу відповідь за вих. № 01/212 від 16.06.2022, у якій відмовився від розірвання договору та, зокрема, зазначив, що п. 8.3. договору не передбачено порядку розірвання договору в односторонньому порядку, також просив виконати взяті на себе зобов`язання відповідачем за договором у іншому випадку з останнього може бути стягнута неустойка.

27.06.2022 відповідач надав позивачу відповідь за вих. № 164/17-01 від 27.06.2022, у якій зазначив, що товар за договором виготовлено ще не було та існують проблеми з доставкою комплектуючих, а тому просив розірвати договір.

Листом за вих. № 01/252 від 18.07.2022 позивач повідомив відповідача, що останній не підтвердив настання форс-мажорних обставин. Також позивач відмовився від пропозиції розірвати договір, вимагав поставку товару та попередив, що зі збільшенням строку поставки товару збільшується розмір штрафних санкцій передбачених п. 7.3. договору.

Позивач звернуся до ДСНС України з адвокатським запитом від 18.07.2022, з проханням надати інформацію чи здійснювалась передача йому товару, який є предметом договору, відповідачем.

На вказаний вище адвокатський запит ДСНС України надало відповідь, у якій повідомило, що між ним та відповідачем відсутні договірні відносини та надало копію листа за вих. № 04-1091/211 від 01.06.2022, з яким зверталось до відповідача з проханням невідкладно повідомити про наявність у останнього виготовленої, переобладнаної, спеціалізованої техніки (пожежно-рятувальних автомобілів для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт), а якщо така техніка перебуває в процесі виготовлення, повідомити строки виготовлення.

Також позивач звернуся до Торгово-промислова палата України з адвокатським запитом за вих. № 017/МС-150 від 17.08.2022, з проханням надати інформацію чи звертався відповідач із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин щодо виконання зобов`язань за договором та чи видавався відповідний сертифікат.

На вказаний вище адвокатський запит Торгово-промислової палати України надала відповідь за вих. № 1261/05-5 від 06.09.2022, у якій зазначено в Реєстрі сертифікатів відомості щодо видачі відповідачу сертифіката про форс-мажорні обставини за вказаними фактами відсутні.

Позивач звернувся до відповідача з претензією за № 5 від 30.09.2022 в якій зазначив, що станом на 29.09.2022 поставка товару не здійснена, а тому, в зв`язку з порушенням терміну поставки товару, просив виплатити неустойку за період з 15.03.2022 до 29.09.2022 в розмірі 705 654,00 грн.

20.10.2022 відповідачем, у відповідь на вказану вище претензію, направлено позивачу відповідь за вих. 357/2-01-01 від 19.10.2022 у якій відмовив у виплаті неустойки та зазначив, що ведення воєнного стану унеможливлює виконання зобов`язань за договором, зокрема мобілізовано співробітників відповідача, наявні проблеми з електропостачанням та логістикою для поставки комплектуючих деталей. Також зазначає, що автомобіль, який є предметом договору не виготовлено, через не погодження додатку № 2 (технічної специфікації) до договору та іншим покупцям чи ДСНС України не передавався.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач вказав на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором в частині своєчасної поставки товару, з огляду на що позивач просив стягнути з відповідача неустойку в розмірі 601 776,00 грн за період з 15.04.2022 по 29.09.2022.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вірно вказав суд першої інстанції договір, що укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами в пункті 4 специфікації, з урахуванням змін внесених до договору додатковою угодою № 1 до договору від 11.02.2022, встановлено строк поставки - 240 календарних днів (не пізніше 15.03.2022 включно), з можливістю відстрочення поставки до 30 календарних днів без застосування штрафних санкцій з боку покупця.

Доказів поставки товару матеріали справи не містять. При цьому, відповідачем не заперечується та підтверджується не виконання договору з поставки зі сторони відповідача.

У пункті 7.3. договору встановлено, що у випадку порушення термінів або обсягів поставок товару більш ніж на 5 календарних днів, постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 0,05% від вартості не поставленого в строк товару, за кожен календарний день прострочення строків поставки товару, при цьому неустойка нараховується постачальнику починаючи з першого календарного дня порушення термінів або обсягів поставок товару.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, поставка товару мала бути здійснена 15.03.2022, з можливістю відстрочення поставки до 30 календарних днів без застосування штрафних санкцій з боку покупця.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно із п. 8.2. договору сторона, для якої наступили форс-мажорні обставини, зобов`язана без необґрунтованих затримок повідомити в письмовій формі іншу сторону про їх настання або припинення. Факти, викладені в повідомленні про настання форс-мажорних обставин, підлягають підтвердженню Торгово-промисловою палатою України, сертифікат якої, після його отримання, але не пізніше 20 (двадцятого) календарного дня з дати повідомлення про настання форс-мажорних обставин, також направляється стороною, для якої наступили форс-мажорні обставини, іншій стороні.

Пунктом 8.3. договору встановлено, що у випадку якщо форс-мажорні обставини тривають більше 60 календарних днів. Сторони можуть виступати з ініціативною про розірвання договору.

Як встановлено судом та зазначалося вище, відповідач звернувся до позивача з листом від 16.03.2022 за вих. № 77/17-01, яким повідомив про настання форс-мажорних обставин у вигляді оголошення воєнного стану на території України, в наслідок яких виконання зобов`язань за договором протягом певного часу є неможливим, повідомив, що продовжує працювати та в повній мірі виконає свої зобов`язання з поставки товару за першої можливості.

У подальшому відповідач звернувся до позивача з повідомленням про розірвання договору за вих. № 131/10-01 від 31.05.2022, у якому зазначив, що в зв`язку з введенням воєнного стану транспортний засіб, який готувався до передачі позивачу був затребуваний для потреб ДСНС України, а тому на підставі п. 8.3. договору просив підписати та укласти додаткову угоду про розірвання договору поставки, проект якої був долучений до повідомлення.

20.10.2022 відповідачем направлено позивачу відповідь за вих. 357/2-01-01 від 19.10.2022 у якій зазначено, що ведення воєнного стану унеможливлює виконання зобов`язань за договором, зокрема мобілізовано співробітників відповідача, наявні проблеми з електропостачанням та логістикою для поставки комплектуючих деталей. Також зазначає, що автомобіль, який є предметом договору не виготовлено, через не погодження додатку № 2 (технічної специфікації) до договору та іншим покупцям чи ДСНС України не передавався.

Враховуючи наведене вище та те, що поставка товару за договором мала бути здійснена відповідачем не пізніше 15.03.2022, з можливістю відстрочення поставки до 30 календарних днів, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент введення воєнного стану транспортний засіб вже мав бути виготовлений або бути на завершальних стадіях виготовлення.

Одночасно, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що автомобіль який є предметом договору не виготовлений, так як в свої листах до позивача, відповідач спочатку зобов`язувався виконати взяті на себе зобов`язання за договором, у подальшому зазначав, що авто, яке є предметом договору витребуване ДСНС, а в поданому відзиві зазначає, що авто не виготовлене.

Щодо посилання відповідача на те, що специфікація додана до позову не відноситься до договору поставки № 21/1697 від 26.07.2021, а відноситься до іншого договору то, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не було надано суду іншого договору ніж той, що міститься у матеріалах справи, а тому такі доводи відхиляються судом.

Дослідивши номер та умови специфікації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана специфікація укладена саме до договору поставки № 21/1697 від 26.07.2021.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не доведено в установленому законом порядку фактичну не можливість виконання останнім вимог визначених договором. Всі доводи та посилання відповідача зводяться до ухилення від виконання своїх зобов`язань за договором поставки.

При цьому, доводи апеляційної інстанції зводяться до зменшення заявлених до стягнення неустойки за порушення умов договору поставки з прострочення відповідачем поставки товару.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що на онлайн-платформі Prozorro, що є загальнодоступною інформацією, відповідач зазначений як переможець закупівель у липні та жовтні 2022 року, предметом яких була закупівля державою спецтехніки, серед яких авто з технічними характеристика аналогічними предметом поставки якого є даний спір.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Положеннями п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принципи свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.

Зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що норми законів, умови договорів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають відповідати загальновизнаним вимогами цивільного обороту, вимогам справедливості, добросовісності та розумності, що практично виражається у встановленні нормами цивільного законодавства рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу, що кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі ст.3 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці» (постанови Верховного Суду у справах №910/19179/17, №914/2622/16, №914/3593/15, №237/142/16-ц, №911/205/18).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки, договір поставки № 21/1697 від 26.07.2021 є чинним, не розірваний в установленому законом порядку, а тому є обов`язковим до виконання сторонами.

Здійснивши перевірку розрахунку неустойки за період з 15.04.2022 по 29.09.2022, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому, місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 601 776,00 грн.

Що стосується доводів скаржника про те, що він звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, через введення воєнного стану в Україні, що є форс-мажорною обставиною, на підтвердження чого надав лист Торгово-промислової палати України, колегія суддів зазначає наступне.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 (адресований всім, кого це стосується) щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання відповідача (поставку транспортного засобу), тоді як доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

Відповідач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду доказів на підтвердження наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, зокрема, не підтверджено неможливості виконувати свої зобов`язання за договором в передбачені ним строки саме внаслідок дії воєнного стану, неможливості здійснювати господарську, підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, відсутності такого прибутку тощо.

Як вірно вказав суд першої інстанції, обставини, засвідчені Торгово-промисловою палатою України у листі від 28.02.2022, стосуються не лише відповідача, а також позивача та ставлять їх в однакові умови щодо здійснення господарської діяльності.

Отже, доводи скаржника про неможливість поставити позивачу автомобіль з посиланням на форс-мажорні обставини є необґрунтовані та правомірно відхилені судом першої інстанції.

Що стосується доводів скаржника про зменшення розміру неустойки колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Як уже зазначалось вище, Відповідач такого клопотання не заявляв.

Зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду, а тому невикористання судом такого права, при тому, що сторона спору не заявляла відповідного клопотання, не може бути підставою для скасування рішення суду. Поряд з цим колегія суддів апеляційного господарського суду вважає відсутніми підстави зменшення неустойки у даній справі.

Як зазначає позивач, фактичним його збитком є вартість не поставленого у визначений договором строк товару, яка складає 7 164 000,00 грн, тобто розмір нарахованої неустойки 601 776,00 грн становить лише 8,4% від вартості товару, що об`єктивно не може бути надмірним.

В обґрунтування підстав для зменшення неустойки в апеляційній скарзі відповідачем зазначено лише те, що позивачем не понесено жодних фінансових збитків, які б могли вплинути на майновий стан позивача.

В заперечення зазначеного, позивач звертає увагу суду на те, що предметом поставки є пожежно-рятувальний автомобіль, прямим призначенням якого є пожежогасіння і проведення рятувальних робіт. Підприємство позивача має в своєму складі металургійне та коксохімічне виробництво, в діяльності яких можуть виникати і виникають надзвичайні ситуації, в тому числі пов`язані з пожежами, тож саме з метою забезпечення можливості оперативно ліквідувати надзвичайну ситуація, врятувавши життя та здоров`я працівників та збереження майна, позивач уклав договір з відповідачем щодо поставки сучасного пожежно-рятувального автомобіля.

Кожен день прострочення відповідачем поставки пожежно-рятувального автомобіля це фактично існування ризику неможливості ліквідувати надзвичайну ситуацію, тим самим врятувавши життя і здоров`я людей та убезпечивши майно підприємства. В цьому контексті порівняння скаржником розміру неустойки з відсутністю впливу на майновий стан позивача є недоречними.

Розглядаючи питання зменшення неустойки, судом апеляційної інстанції враховано поведінку відповідача, який спочатку запевняв позивача про поставку товару, а в подальшому зазначав про неможливість виконання зобов`язань і в той самий час приймаючи участь в державних закупівлях з постачання аналогічних товарів за вищу вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 601 776,00 грн неустойки.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2023, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Валідус Спецавто» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2023 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/12352/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 у справі №910/12352/22 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Валідус Спецавто».

4. Матеріали справи №910/12352/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 16.05.2023 після виходу суддів з відпусток.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала