ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/494/23

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

за участю представника позивача: Задорожній Р.О. - адвокат, довіреність від 01.07.2022 р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ"

про стягнення 212708,12 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" в особі відокремленого підрозділу філії №4 Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" 212708,12 грн., з яких: 138138,36 грн. боргу, 35566,60 грн. інфляційних, 4563,20 грн. 3% річних, 34439,96 грн. пені.

В рішенні суду просить зазначити наступне: "Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 21.03.2023 і до моменту виконання цього рішення, проценти за такою формулою: (СОБ х 0,03 х КДП) : КДР = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу; 0,03 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році; нарахувати, починаючи з березня 2023р. і до моменту виконання цього рішення інфляційні втрати за такою формулою: (СОБ х ІІзПП) - СОБ = сума інфляційних втрат, де: СОБ - сума основного боргу; ІІзПП індекс інфляції за період прострочення. Отриману суму процентів та інфляційних втрат стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" (10031, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, будинок 169, ідентифікаційний код 43657669) в особі Філії № 4 товариства з обмеженою відповідальність "ТНВ" (54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Садова, будинок 1, офіс 201, код 43731134) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" (01010, місто Київ, вул. Острозьких Князів, будинок 32/2, 1 поверх, ідентифікаційний код 30373419)".

Ухвалою суду від 11.04.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 травня 2023р.

В судовому засіданні 11.05.2023р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2021р. сторонами було укладено договір поставки № 27/10, на виконання умов якого в період з 29.10.2021р. по 31.01.2022р., позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 222138,36 грн.

Відповідачем оплату за товар проведено частково на суму 84000,00 грн., в зв`язку з чим прострочена заборгованість склала 138138,36 грн.

Відповідач, в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України, не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростував.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТНВ" свого представника у судове засідання не направило.

Копія ухвали суду від 11.04.2023 суду, направлена на адресу товариства повернулась без вручення "за закінченням терміну зберігання".

Копія ухвали, яка направлялась на адресу філії №4, повернулась неврученою з підстав відсутності адресата за вказаною адресою (а.с.51-58).

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за адресою місцезнаходження, яка вказана в ЄДРЮОФОПГФ, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки представника останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист.

Також суд враховує, що саме відповідач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію та несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та неповідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За вказаних обставин, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у строк, встановлений ст.165 ГПК України, а також беручи до уваги, що явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, суд на підставі ч.9 ст.165 ГПК України вирішує справу за відсутності представника відповідача та за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

27 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТНВ" в особі Філія №4 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТНВ" (покупець) було укладено договір поставки №27/10, згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується доставляти і передавати на умовах та у встановлені даним договором строки алкогольну та (або) безалкогольну продукцію (надалі - товар) у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах даного договору (а.с.27-29).

Згідно п.2.1 договору поставка товару здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем та погоджених постачальником замовлень на поставку.

Відповідно до п.2.9 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі покупцю такого товару, що підтверджується підписанням сторонами оформленої належним чином товарно-транспортної накладної на товар в пункті поставки та скріплення підписів відтиском печаток (штампів) сторін. В разі складання під час приймання товару актів, згідно пунктів 5.7. та 6.4. даного договору, про це покупцем робиться відповідна відмітка у товарно-транспортної накладній. Інші відмітки у товарно-транспортної накладній не робляться та не беруться до уваги сторонами даного договору.

Ціна товару погоджується сторонами у специфікації у національній валюті України - гривні (п.6.1 договору).

Згідно п. 6.8 договору покупець зобов`язується оплачувати кожну отриману партію товару в строк, що не перевищує 30 (тридцять) календарних днів з дня поставки товару, зазначеного у відповідній товарно-транспортній накладній.

У випадку несвоєчасної оплати отриманої партії товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п.7.3 договору).

На виконання умов договору в період з 29.10.2021р. по 31.01.2022р., позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 222138,36 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних №1020246 від 29.10.2021р., №1020247 від 29.10.2021р., №109 від 31.01.2022р., №115 від 31.01.2022р. та товарно-транспортних накладних №1020246 від 29.10.2021р., №1020247 від 29.10.2021р., №109 від 31.01.2022р., №115 від 31.01.2022р. (а.с.30-37).

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково на суму 84000,00 грн., в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 138138,36 грн.

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" в особі відокремленого підрозділу філії №4 Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" 212708,12 грн., з яких: 138138,36 грн. боргу, 35566,60 грн. інфляційних, 4563,20 грн. 3% річних, 34439,96 грн. пені.

Також, просить нарахувати, починаючи з 21.03.2023 і до моменту виконання цього рішення, проценти річних та інфляційні втрати.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №27/10 від 27.10.2021р.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як свідчать матеріали справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 222138,36 грн. згідно видаткових накладних №1020246 від 29.10.2021р., №1020247 від 29.10.2021р., №109 від 31.01.2022р., №115 від 31.01.2022р.

В узгоджений сторонами строк, а саме протягом 30 днів з дат поставок (до 29.11.2021р. та 02.03.2022р.), відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару належним чином не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість, яка на день розгляду справи становить 138138,36 грн., з яких: 27787,20 грн. за видатковою накладною №1020247 від 29.10.2021р., 53771,04 грн. за видатковою накладною №109 від 31.01.2022р., 56771,12 за видатковою накладною №115 від 31.01.2022р.

Враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання в частині сплати коштів за отриманий товар покладено на відповідача, однак останній не скористався правом подачі відзиву на спростування доводів позивача, не надав суду доказів погашення боргу в повному обсязі, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 138138,36 грн. вартості поставленого товару та задовольняє їх в повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасно проведені розрахунки за поставлений товар, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вказувалося вище, прострочення виконання зобов`язання у відповідача виникло з 30.11.2021р. та 03.03.2022р., в той час як позивач здійснив нарахування пені за період з 19.09.2022р. по 20.03.2023р.

Разом з тим, враховуючи норми ч.6 ст.232 ГК України, нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто 30.05.2022р. та 03.09.2022р.

За вказаних обставин, позивачем здійснено нарахування пені за межами визначеного ч.6 ст.232 ГК України строку, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 34439,96 грн. пені суд відмовляє в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних та 3 % річних суд зазначає наступне.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання по видатковим накладним №1020247 від 29.10.2021р., №109 від 31.01.2022р., №115 від 31.01.2022р. нарахував до стягнення з відповідача 4563,20 грн. 3% річних за період з 29.11.2021 року по 20.03.2023 року та 35566,60 грн. інфляційних за період грудень 2021р. - лютий 2022р. (розрахунок на а.с.3-4).

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що нарахування інфляційних є законним та обґрунтованим, а тому заявлена позивачем сума 35566,60 грн. інфляційних підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відносно розрахунку 3% річних, то при обчисленні відсотків річних на заборгованість по видатковій накладній №1020247 від 29.10.2021р. позивач невірно визначив закінчення 30-денного строку проведення розрахунків за отриманий товар і, як наслідок, дату початку нарахування 3% річних.

За отриманий товар відповіда мав провести розрахунки до 28.11.2021 р. Однак, враховуючи, що 28.11.2021 р. припало на вихідний день - неділю, тому останній день для проведення розрахунків є 29.11.2021 р., а нарахування 3% річних необхідно здійснювати з 30.11.2021 р. в їх розмір за період з 30.11.2021р. по 20.03.2023р. становитиме 1087,13 грн.

З огляду на викладене, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 4560,92 грн. 3% річних, в стягненні 2,28 грн. 3% річних суд відмовляє в зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що за приписами ч.10 ст.238 ГПК України обумовлено лише нарахування відсотків або пені. Нарахування інфляційних втрат вказаною нормою не передбачено, а тому вимога про нарахування, починаючи з березня 2023р. і до моменту виконання цього рішення, інфляційних втрат є неправомірною.

Оскільки, позивачем нараховано 3% річних на суму заборгованості за поставлений товар по 20.03.2023р. включно, тому суд вважає за можливе визначити у резолютивній частині судового рішення про нарахування відсотків річних, починаючи з періоду не охопленого предметом позовних вимог (з 21.03.2023р.), з визначенням граничного строку їх нарахування до моменту виконання судового рішення в частині сплати грошових коштів в сумі 138138,36 грн. - заборгованості за поставлений товар.

Суд зазначає, що за приписами статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Згідно з частинами 1 та 6 статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єкти господарювання, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

За змістом частини 4 статті 64 ГК України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Суд відзначає, що коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи.

З огляду на викладене, заявлені у даній справі суми підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ".

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 178265,88 грн., з яких: 138138,36 грн. заборгованості за поставлений товар, 4560,92 грн. 3% річних, 35566,60 грн. інфляційних втрат.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягненні 34439,96 грн. пені та 2,28 грн. 3% річних.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір в сумі 2673,99 грн., сплачений із задоволених позовних вимог в сумі 178265,88 грн., покладається на відповідача.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, про яку позивач заявляв в позовній заяві, то згідно ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 11.05.2023р. заявив, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані потягом протягом 5 днів після ухвалення відповідного рішення.

З огляду на викладене, з метою вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу необхідно призначити судове засідання.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" (10031, м. Житомир, вул. Покровська,169, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хенкелль Фрешенет Україна" (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, 32/2, 1 поверх, )

- 138138,36 грн. заборгованості за поставлений товар;

- 4560,92 грн. - 3% річних;

- 35566,60 грн. інфляційних втрат;

- 2673,99 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4.Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3% річних за формулою: СОБ х 0,03% х КДП : КДР, де: СОБ - сума заборгованості; КДП- кількість днів прострочення; КДР - кількість днів у році на суму 138138,36 грн. заборгованості за період з 21.03.2023 і до моменту виконання рішення суду.

5. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати в частині витрат на правничу допомогу на 23.05.2023 р. на 11:00 год.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Житомирської області за адресою: м. Житомир, майдан Путятинський 3/65, зал судових засідань № 401.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.05.23

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек. з повід.)