ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.05.2023 Справа № 905/77/23

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Лободи Т.О.

при секретарі судового засідання Яковенко К.І.,

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп", м. Київ, код 43379142,

до фізичної особи-підприємця Плесканьова Сергія Івановича, смт. Райгородок Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 ,

про стягнення 673 555,76 грн,

за участю представників сторін:

позивача Мамалиги Б.А., довіреність №б/н від 09.01.2023,

відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Плесканьова Сергія Івановича про стягнення заборгованості за Договором постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) від 26.12.2020 в загальному розмірі 673 555,76 грн, з якої 449 372,00 грн основного боргу, 165 734,70 грн пені, 9 944,07 грн 3% річних та 48 504,99 грн інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним договором в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження справи без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

07.02.2022, у встановлений строк, на електронну пошту суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, із повідомленням (викликом) сторін по справі.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.02.2023 здійснено перехід до розгляду справи № 905/77/23 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого провадження. Призначено підготовче засідання на 09.03.2023 року о 12:00 год. Встановлено сторонам нові строки для подання заяв по суті справи.

24.02.2023 у встановлений судом строк електронною поштою надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Вказаний відзив на позов надійшов на адресу суду засобами поштового зв`язку 01.03.2023. У відзиві відповідач не погоджується з твердженням позивача про односторонню відмову відповідача від виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару згідно спірного договору та вказує на здійснення ним часткових оплат. Зазначає, що через військову агресію відповідач опинився у важкому положенні та втратив можливість вести підприємницьку діяльність в м. Слов`янськ. Також зазначає, що не одностороння відмова відповідача від виконання зобов`язань за договором стала причиною виникнення прострочення оплати за поставлений товар, а збройна агресія РФ, що згідно з розділом 11 договору є обставинами непереборної сили. Як на доказ настання форс-мажорних обставин відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року за № 2024/02.0-7.1. Вказує, що незважаючи на вищевказане, відповідач, у разі наявності в нього коштів, спрямовую їх на погашення заборгованості. Крім того, зазначає, що відповідач не відмовляється від повного виконання зобов`язань за договором, але вважає стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних є надмірним тягарем для відповідача, зважаючи на обставини, які передували та безпосередньо впливали на виникнення заборгованості, а тому можуть бути скасовані або зменшені судом. Оскільки сума штрафних санкцій складає майже 50% від основного боргу, зважаючи на те, що відповідач не припиняв виконання договору, здійснює свою підприємницьку діяльність в зоні проведення ООС (АТО) до 24.02.2022, а після 24.02.2022 в зоні активних бойових дій, відповідач вважає, що має право на звільнення від сплати суми штрафних санкцій в розмірі 224 183,76 грн з метою виконання відповідачем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та виплат позивачу та іншим кредиторам,

07.03.2023 у встановлений судом строк від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд відмовити повністю в клопотанні відповідача щодо звільнення його від сплати пені, інфляційних витрат та 3% річних. Позивач зазначає, що лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилається відповідач як на доказ настання обставин непереборної сили, не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, у зв`язку з чим не може вважатися сертифікатом відповідно до вимог Закону. Зазначає, що відповідачем не було своєчасно повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин та не надано доказів, передбачених договором, про наявність цих обставин та вплив цих обставин на можливість виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем за спірним договором, що позбавляє відповідача права вимагати застосування наслідків передбачених п. 11.1 Договору. Щодо посилання відповідача на право звільнення від сплати суми штрафних санкцій, так як відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність в зоні проведення ООС (АТО) до 24.02.2022 року, зазначає, що укладаючи у грудні 2020 року спірний договір позивач та відповідач погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання, а тому відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за Договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

08.03.2023 від відповідача електронною поштою надійшли заява про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців рівними частками, довідка про кредиторську заборгованість та клопотання про відкладення розгляду справи (вказані документи надійшли до суду засобами поштового зв`язку 13.03.2023). В обґрунтування заяви зазначає, що причиною виникнення прострочення оплати за поставлений товар стала збройна агресія РФ, через яку відповідач втратив можливість вести підприємницьку діяльність. Зазначає, що сума, заявлена позивачем до стягнення є досить великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки підприємницької діяльності відповідача та його неплатоспроможності взагалі. Також зазначає, що відповідач має заборгованість перед іншими своїми контрагентами, а тому стягнення суми боргу за рішенням суду без розстрочки його виконання зумовить неможливість погасити заборгованість за іншими платежами, податками, зборами та спричинить звільнення працівників. Завадити такому можливо за умови поступової сплати боргу. Відповідач вказує, що планує погасити заборгованості перед стягувачем рівними частинами.

Призначене на 09.03.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з повною відсутністю в період з 4 години 00 хвилин 09.03.2023 до 19 години 32 хвилин 10.03.2023 енергопостачання в приміщенні суду внаслідок масованого обстрілу міста Харкова 09 березня 2023 року та пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, про що складено відповідний Акт від 13.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.03.2023 призначено підготовче засідання по справі на 12.04.2023 року о 14:00 год.

12.04.2023 представником відповідача через систему "Електронний суд" подано докази часткової оплати відповідачем заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.04.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.05.2023 року о 15:00 год.

09.05.2023 на електронну пошту суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи виписки по банківському рахунку позивача за період з 01.01.2023 по 08.05.2023. У клопотанні позивач зазначає, що від дня відкриття провадження у справі відповідачем було частково погашено заборгованість шляхом здійснення 45 платежів на загальну суму 206 000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначив, що після відкриття провадження у справі відповідачем було частково погашено заборгованість в розмірі 206 000,00 грн, на підтвердження чого ним 09.05.2023 було подано виписку по банківському рахунку. Також зазначив, що вже після надання такої виписки до суду, йому стало відомо, що відповідачем було додатково погашено заборгованість у розмірі 20 000,00 грн. Просив суд задовольнити решту позовних вимог. Заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 10.05.2023 представником відповідача через систему "Електронний суд" подано клопотання про проведення судового засідання 10.05.2023 без його участі. Також у клопотанні представник відповідача просить суд долучити до матеріалів справи докази часткової оплати боргу та зазначає, що залишок боргу по Договору станом на 09.05.2023 становить 223 372,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 195 ГПК України передбачено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Проте, вихід за межі встановленого ст. 195 ГПК України строку був обумовлений виключними загальновідомими обставинами, пов`язаними із триваючою військовою агресією Російської федерації на територію України.

Зокрема, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. На даний час Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Необхідно зазначити, що Господарський суд Донецької області знаходиться на території Харківської територіальної громади, яка з першого дня військової агресії перебуває під постійними ворожими обстрілами, які становлять загрозу життю та здоров`ю всіх учасників судового процесу. Окрім того, ворогом неодноразово вчинялися дії, спрямовані на руйнування об`єктів критичної інфраструктури регіону, що, зокрема, спричиняло тривале знеструмлення електричних мереж та вихід з ладу систем зв`язку та інтернету.

Такі обставини істотно уповільнили роботу суду, як щодо організаційно-технічного забезпечення судового процесу, так і щодо безпосереднього розгляду справи.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

26.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Плесканьовим Сергієм Івановичем (покупець) був укладений Договір постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) № 26/12-1/ЖД (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити скраплений газ, надалі - "товар", відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний вчасно і в повному обсязі проводити оплату за поставлений постачальником товар та відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням товару.

Відповідно до п.3.1 договору поставка товару в рамках цього договору проводиться окремими погодженими об`ємами. Погоджений об`єм, надалі - об`єм - обумовлена постачальником та покупцем кількість товару, визначена сторонами і зазначається у видатковій накладній.

Згідно з п.3.2 договору кількість товару, поставленого постачальником та прийнятого покупцем в рамках кожної поставки, фіксується в видаткових накладних.

Товар вважається поставленим постачальником та прийнятим покупцем за кількістю та якістю, а право власності на товар таким, що перейшло від постачальника до покупця, з дати підписання відповідної видаткової накладної. Датою поставки товару вважається дата, зазначена в видатковій накладній (п.3.3 договору).

За умовами пунктів 5.1 та 5.2 договору, відвантаження товару здійснюється окремими партіями. Партія товару - кількість товару, відвантажена постачальником, згідно однієї товарно-транспортної накладної. Відвантаження товару здійснюється на підставі заявки (рознарядки) покупця на адресу постачальника, при цьому заявка (рознарядка) може бути подана як в усному, так і в письмовому вигляді (телефоном, факсом, засобами електронної пошти), виставленого та оплаченого рахунку-фактури. При відсутності оплати за товар в повному обсязі постачальник має право відмовити покупцю в поставці товару.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що датою відвантаження товару за умови відвантаження товару автомобільним транспортом вважається дата, вказана у видатковій накладній.

Відповідно до п. 5.10 договору покупець зобов`язаний надати постачальнику оригінал довіреності на отримання матеріальних цінностей (на право вчинення певними особами від імені покупця дій, пов`язаних з прийманням товару від постачальника, у тому числі з правом підпису накладних), шляхом підписання оригіналу довіреності, згідно зразка, наведеного у Додатку №1 до цього договору та/або в момент передачі товару на кожну партію окремо.

Згідно з п. 6.1 договору покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 6.3 - п. 6.5 договору покупець зобов`язаний здійснити повний і остаточний розрахунок за поставлений товар протягом трьох банківських днів з моменту прийому-передачі товару, у разі поставки товару без отримання постачальником передплати. Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку. Датою здійснення оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Ціна товару є договірною, зазначається з урахуванням ПДВ, включає вартість товару, його транспортування (крім випадків здійснення самовивозу) тощо (п. 6.8 договору).

У відповідності до п. 7.1 договору покупець проводить приймання товару за кількістю і якістю, в залежності від найменування нафтопродукту, відповідно до Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України №281/171/578/155 від 20.05.2008р. та/або Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України №332 від 03.06.2002р., а також відповідно до чинного законодавства України, умов цього договору та додаткових угод до нього.

Пунктом 7.3 договору встановлено, що вага товару в видатковій накладній є остаточною та обов`язковою для обох сторін.

У разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару покупець сплачує на користь постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості. Пеня сплачується покупцем протягом 2 банківських днів з моменту отримання покупцем вимоги постачальника. У разі несплати пені у вказаний у цьому пункті строк, покупець вважається таким, що має заборгованість за даним договором. Оплата пені не звільняє покупця від виконання прийнятих на себе зобов`язань за даним договором та додатковими угодами до нього (п. 8.3 договору).

За умовами п. 12.1 договору, він вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021р. включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Якщо протягом 20 робочих днів до закінчення даного договору жодна зі сторін письмово не заявить про припинення договору, то строк дії договору продовжується на наступний календарний рік без обмеження по кількості разів пролонгації. Датою письмової зави сторони про припинення договору вважається дата штемпеля відділення поштового зв`язку на описі вкладення до листа про припинення договору. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання, закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання сторін; які виникли на підставі цього договору.

Суд зазначає, що вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.

До матеріалів справи додано Додаток № 1 до договору постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) №26/12-1/ЖД від 26.12.2020, а саме довіреність, у якій визначено, що товар від позивача уповноважений отримувати лише ФОП Плесканьов С.І.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач відвантажив відповідачу товар (газ скраплений) на загальну суму 12 007 753,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних за період з 28.12.2020 по 23.02.2022 (т. 1 а.с. 51- 231, т. 2 а.с. 1-153).

Однак, в порушення умов договору відповідач частково здійснив оплату отриманого від позивача товару.

Сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 20.10.2022, за результатами якої складено Акт звіряння, з якого вбачається, що станом на 20.10.2022 заборгованість відповідача перед позивачем становила 699 372,00 грн.

На момент звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем всього було сплачено 11 558 381,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за Договором постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) № 26/12-1/ЖД від 26.12.2020 становила 449 372,00 грн.

Несвоєчасне та неповне виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманої продукції зумовило звернення позивача до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з вищевказаного договору, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 6.3 договору, враховуючи, що остання партія товару була поставлена 23.02.2023, за яку відповідач мав сплатити вартість поставленого товару 01.03.2022, строк оплати за весь поставлений товар є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання зі сплати поставленого позивачем скрапленого газу виконав частково та з порушенням строку.

У відзиві на позов відповідач не заперечує, що заборгованість за поставлений скраплений газ на суму 449 372,00 грн існувала.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу скрапленого газу та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого скрапленого газу підтверджений матеріалами справи та не оспорюється відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 449 372,00 грн.

В той же час, судом встановлено, що після подання позову до суду відповідач здійснив оплату заборгованості в розмірі 226 00,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень, наданих до матеріалів справи, та позивачем.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору, зокрема, є стягнення з відповідача заборгованості за поставлений скраплений газ в розмірі 449 372,00 грн та нарахованих на неї пені, 3% річних та інфляційних.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, спір в частині стягнення основного боргу у розмірі 226 000,00 грн в даній справі припинив своє існування під час розгляду справи у зв`язку з оплатою відповідачем боргу в відповідному розмірі.

Суд вважає за можливе закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення основного боргу в розмірі 226 000,00 грн, оскільки заборгованість в цій частині сплачена та спір в цій частині припинив існування після подачі позову, під час розгляду справи судом.

Враховуючи, що відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем за поставлений товар у порядку та строки, визначені Договором постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) № 26/12-1/ЖД від 26.12.2020, а також те, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також докази, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлену продукцію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 223 372,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить також стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 9 944,07 грн та інфляційні втрати в розмірі 48 504,99 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що ним здійснено нарахування 3% річних у сумі 7 185,32 грн за період прострочення з 01.07.2022 по 02.11.2022 на суму заборгованості в розмірі 699 372,00 грн, а також у сумі 2 758,75 грн за період прострочення з 03.11.2022 по 28.12.2022 на суму заборгованості в розмірі 599 372,00 грн. Позивачем також здійснено нарахування інфляційних втрат у сумі 44 309,39 грн за липень жовтень 2022 року на суму заборгованості в розмірі 699 372,00 грн, у сумі 4 195,60 грн за листопад 2022 року на суму заборгованості в розмірі 599 372,00 грн.

Перевіривши надані розрахунки 3% річних у загальній сумі 9 944,07 грн та інфляційних втрат у загальній сумі 48 504,99 грн, суд встановив, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично обчислення здійснені вірно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 165 734,70 грн.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару покупець сплачує на користь постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості.

З наданих позивачем розрахунків пені вбачається, що ним нарахована пеня в сумі 119 755,48 грн за період прострочення з 01.07.2022 по 02.11.2022 на суму заборгованості в розмірі 699 372,00 грн та в сумі 45 979,22 грн за період прострочення з 03.11.2022 по 28.12.2022 на суму заборгованості в розмірі 599 372,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

Згідно з п. 8.7 договору пеня та штрафні санкції, визначені даним договором, нараховуються за весь час прострочення, починаючи з дня виникнення заборгованості та закінчуючи днем її повного погашення, без застосування обмежень, визначених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто збитки за цим договором стягуються у повній сумі понад штрафні санкції.

Сторони домовились встановити позовну давність для вимог постачальника до покупця (у тому числі до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені, штрафних санкцій)) у три роки (п. 8.8 договору).

Таким чином, сторонами у спірному договорі було змінено строк нарахування штрафних санкцій та строк позовної давності.

Перевіривши наданий розрахунок пені суд встановив, що таке нарахування відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично обчислення здійснені вірно, а отже позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими.

Заперечуючи проти нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних та обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру таких нарахувань шляхом відмови в їх задоволенні, відповідач посилається на те, що порушення строку оплати зобов`язання сталося внаслідок виникнення обставин непереборної сили, а саме військової агресії з боку Російської Федерації.

В підтвердження наявності обставин непереборної сили відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, виходячи з наступного.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В межах розгляду цієї справи, суд зауважує, що обставини непереборної сили, які впливають на виконання зобов`язань за договором, звільняють сторін від відповідальності, якщо зобов`язання порушено внаслідок випадку або непереборної сили (ст. 617 ЦК України). У цих випадках достатньо дослідити факт існування обставин непереборної сили та залежність виконання договірних зобов`язань від цих обставин.

Проте, коли мова іде про інші наслідки, пов`язані з настанням форс-мажорних обставин, про які сторони домовилися у договорі, необхідно виходити саме з цих умов та реалізовувати їх у тому порядку, який погоджений в договорі.

Умовами розділу 11 договору сторони погодили наступне:

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили, а саме: пожежі, стихійних лих, війни, блокади, законних або незаконних дій Уряду (постанов, указів і т.д., що обмежують дію цього договору) або інших, не залежних від сторін обставин, які неможливо було передбачити та відвернути, і якщо такі обставини перешкоджали виконанню цього договору (п. 11.1).

Сторона, для якої виникла неможливість виконання зобов`язань за цим договором у зв`язку з форс-мажорними обставинами, зобов`язана сповістити про це іншу сторону. Якщо про вищезазначені обставини не буде повідомлено протягом 10 календарних днів, сторона, для якої настала подія непереборної сили, не може на неї посилатися, крім випадку, коли ця обставина перешкоджає відправці такого повідомлення (п. 11.4).

Свідоцтво, видане відповідною торговою (торгово-промисловою) палатою або іншим компетентним органом, є достатнім підтвердженням наявності і тривалості обставин непереборної сили (п. 11.5).

Як вбачається з умов договору, відповідач мав повідомити позивача про виникнення форс-мажорних обставин та надати підтверджуючі документи про їх настання протягом 10 календарних днів з дня їх виникнення.

Однак, доказів здійснення відповідного повідомлення або неможливості вчасного повідомлення про настання обставин непереборної сили матеріали справи не містять.

Отже, за умовами договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Тобто, сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав вимоги договору щодо отримання сертифікату Торгово-промислової палати України щодо наявності форс-мажорних обставин та вплив таких обставин саме на невиконання спірних зобов`язань.

Суд приходить до висновку, що відсутність своєчасного повідомлення відповідачем про настання форс-мажорних обставин та відсутність доказів, передбачених договором, про наявність цих обставин та вплив цих обставин на можливість виконання ним грошового зобов`язання перед позивачем за спірним договором позбавляє відповідача права вимагати застосування наслідків, передбачених п. 11.1 договору (звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань).

Суд зауважує, що лист Торгово-промислової палати України вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є належним та допустимим доказом наявності форс-мажорних обставин у даних спірних правовідносинах.

Відповідачем не доведено, що порушення щодо несплати відповідачем заборгованості за отриманий ним скраплений газ сталося внаслідок випадку або непереборної сили, що відповідно до приписів ст. 617 ЦК України могло б бути підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, в разі якщо б таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі обставини, як введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами, які позбавляють відповідача виконати свої грошові зобов`язання.

Факт військової агресії Російської Федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору, за відсутності безпосереднього впливу на можливість здійснення оплати за договором.

Крім того, суд не погоджується з посиланнями відповідача на ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669 від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та на Закон України №2120-ІХ від 15.03.2022 року, яким було доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктами 18 і 19, оскільки вказаними нормами передбачена заборона нарахування штрафних санкцій із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики, а спірним договором є договір поставки.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає, що заявляючи таке клопотання відповідач просить відмовити в стягненні пені в розмірі 165 734,70 грн, інфляційних втрат в розмірі 48 504,99 грн та 3% річних у розмірі 9 944,07грн.

Щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, тобто 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а тому у суду відсутні правові підстави для їх зменшення, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача в цій частині.

Вирішуючи питання можливості зменшення розміру пені, суд виходить з такого.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Суд оцінює чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Суд приймає до уваги той факт, що, незважаючи на досить тривале прострочення оплати, основна заборгованість була частково оплачена відповідачем. Відповідач продовжував погашати заборгованість і під час розгляду справи. Суд враховує, що основним видом діяльності відповідача є роздрібна торгівля пальним, тобто соціально значущим товаром, а відтак, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, та пропорційності, як складових елементів принципу верховенства права, несправедливо покладати на відповідача сплату всього розміру неустойки.

Додатково суд враховує, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, Миколаївська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області, де здійснює свою підприємницьку діяльність відповідач, включена до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, дата виникнення можливості бойових дій 24.02.2022.

З одного боку позивач врахував свої інтереси, передбачивши можливість нарахування пені понад строк, встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України, з іншого боку суд враховує, що позивачем здійснено нарахування заявленої до стягнення пені з 01.07.2022 та не заявляється пеня до вказаної дати. Одночасно позивачем здійснено нарахування пені і на суму, яка була сплачена відповідачем ще до подачі позову. Суд вважає, що стягнення всієї заявленої суми пені за наявності економічного спаду у період збройної агресії, може негативно вплинути на діяльність відповідача та лягти непомірним фінансовим тягарем. Це не відповідає справедливості та пропорційності у господарських відносинах між сторонами. Застосування значного розміру пені не може бути підставою для матеріального збагачення іншої сторони за її рахунок.

Суд також враховує, що з матеріалів справи суд не вбачає наявність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. При цьому, негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім пені, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

На переконання суду є достатні підстави для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, оскільки, за даних обставин присудження до стягнення із відповідача всього розміру пені матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря, оскільки порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором є безпосереднім наслідком неможливості відповідача виконувати власні зобов`язання у зв`язку із певними обставинами. Таким чином, зменшення заявленої позивачем до стягнення пені на 50% повною мірою відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на наведене, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір пені до 50% від нарахованої суми 165 734,70 грн, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією з порушеним інтересом позивача в даному конкретному випадку, та стягнути з відповідача на користь позивача 82 867,35 грн пені, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені позивачу слід відмовити.

Вирішуючи клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 329 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до положень ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При вирішенні питання щодо можливості надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду, суд враховує ті самі обставини, що і при вирішенні питання щодо зменшення пені.

Суд додатково зазначає, що з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан, хоча дана обставина не є форс-мажорною щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, однак, суд не може ігнорувати таку обставину при вирішенні інших питань. Військова агресія Російської Федерації на територію України та ведення воєнного стану вплинуло на всіх суб`єктів господарської діяльності. Суд приймає до уваги, що позивач також розраховує на отримання коштів від відповідача. Однак, при цьому, враховуючи місцезнаходження сторін, у позивача більше можливостей для ведення своєї господарської діяльності, оскільки смт. Райгородок та населенні пункти, які знаходяться поруч, через близьке розташування до лінії фронту можуть зазнавати не лише ракетних ударів, а й обстрілів з інших видів озброєння.

Суд враховує, що між сторонами існували тривалі взаємовідносини щодо поставки газу скрапленого. При цьому, позивач поставляв товар відповідачу при наявності певної заборгованості та матеріали справи не містять доказів того, що у позивача були будь-які претензії до відповідача до 24.02.2022, тобто у сторін існували сталі взаємовідносини.

З наданих документів вбачається, що як оплата, так і остання поставка товару були здійснені 23.02.2022, отже, саме розпочаті бойові дії та введення воєнного стану вплинуло на подальші взаємовідносини сторін. Суд зазначає, що станом на 01.03.2022 (дата виникнення заборгованості з оплати поставок товару від 23.02.2022) загальна заборгованість відповідача становила 807 272,00 грн, що від загальної суми поставки 12 007 753,00 грн становить приблизно 6,8 %, тобто заборгованість не була дуже великою порівняно з оплаченим товаром. На теперішній час основна заборгованість становить 223 372,00 грн, що свідчить про те, що відповідач не має наміру уникнути сплати заборгованості та вживає заходи на її погашення.

Суд вважає, що введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на територію України та введення воєнного стану не були передбачуваними та їх існування на даний час дійсно утруднює сплату відповідачем заборгованості та виконання рішення суду.

З урахуванням всіх обставин та дотримання прав позивача на отримання своїх коштів, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду частково, а саме розстрочити виконання рішення суду на п`ять місяців зі сплатою заборгованості рівними частками. Суд вважає, що надання розстрочки виконання рішення суду, надасть відповідачу можливість вжити заходи для погашення заборгованості, а позивачу - отримати свої кошти.

Враховуючи вищезазначене, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 223 372,00 грн, пені в сумі 82 867,35 грн, 3% річних у сумі 9 944,07 грн, інфляційних втрат у сумі 48 504,99 грн.

В іншій частині позов не підлягає задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду позивачем сплачено 13 485,86 грн, хоча повинно бути сплачено 10 103,34 грн.

Оскільки даний спір виник внаслідок саме неправильних дій відповідача, враховуючи, що частково заборгованість сплачена після звернення позивача з даним позовом до суду, а в частині вимог відмовлено у зв`язку зі зменшенням судом нарахованої пені, суд вважає за необхідне повністю покласти витрати позивача по оплаті судового збору в загальній сумі 10 103,34 грн на відповідача.

Враховуючи обмежену кількість знаків поштової оплати, суд вважає можливим використати альтернативні способи вручення процесуальних документів учасникам справи, а саме шляхом направлення даного рішення на електронні адреси позивача та відповідача, а також до кабінету представника відповідача в системі Електронний суд.

На підставі викладеного, керуючись статями 1-5, 10, 11, 12, 20, 73-80, 86, 123, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі № 905/77/23 в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 226 000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Плесканьова Сергія Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Газ Груп" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 143/2, пов. 5, оф. 15, код 43379142) заборгованість за Договором постачання нафтопродуктів (скрапленого газу) № 26/12-1/ЖД від 26.12.2020 у сумі 223 372,00 грн, пеню в сумі 82 867,35 грн, 3% річних у сумі 9 944,07 грн, інфляційні втрати в сумі 48 504,99 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 10 103,34 грн.

Розстрочити стягнення заборгованості на п`ять місяців зі сплатою рівними частками, а саме : до 11.06.2023 74 958,35 грн, до 11.07.2023 - 74 958,35 грн, до 11.08.2023 - 74 958,35 грн, до 11.09.2023 74 958,35 грн, до 11.10.2023 - 74 958,35 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.05.2023.

Суддя Т. О. Лобода