ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. Справа№ 910/1829/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Корсака В.А.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: Білера Ю.П.

від відповідача 2: Жирін С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2022

у справі № 910/1829/22 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут"

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

Національної гвардії України. Головне управління

про визнання недійсним рішення

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Редуг" подало на розгляд Господарського суду мста Києва позовну заяву до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Національної гвардії України про:

- визнання недійсним рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розірвання договору від 08.07.2020 №15 СО, яке було доведене до ТОВ «ТД «Редут» шляхом направлення листа від 02.12.2020 № 76-2721;

- зобов`язання Головного управління Національної гвардії України в межах вжиття заходів з контролю за діяльністю військових частин та баз Національної гвардії України розчинити військовій частині НОМЕР_1 порядок розірвання договору згідно з умовами договору від 08.07.2020 №15 СО.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 у справі № 910/1829/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення мотивоване наявністю у відповідача 1 законних підстав для відмови від договору у зв`язку із порушенням позивачем умов вказаного договору та поставкою товару неналежної якості.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 у справі № 910/1829/22, ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розірвання договору яке було доведене Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут" шляхом направлення листа від 02.12.2020 № 76-2721.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач 2 у відзиві на апеляційну скаргу просив суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з огляду на її необґрунтованість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 у справі № 910/1829/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2022. Справу № 910/1829/22 призначено до розгляду на 12.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 розгляд справи призначено на 10.05.2023.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 08.07.2020 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Редут" (Продавець) укладено Договір № 15СО, відповідно до якого Продавець зобов`язувався протягом 2020 року виготовити та передати у власність Покупця з дотриманням вимог законодавства товари спеціального призначення (код ДК 021:2015: 35230000-5 - Кайданки), зазначені в пункті 1.2 та в специфікації (Додаток № 1), а Покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Кайданки (наручники) металеві "БМК-09" (далі - Товар) у кількості 1250 штук, загальною вартістю з ПДВ 999000 грн. (пункти 1.2, 3.1 Договору, додаток № 1 (Специфікація товару) до Договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Продавець повинен передати (поставити) Покупцю Товар передбачений цим Договором, якість якого повинна відповідати нормам до такого виду товарів.

Якість та комплектність Товару повинні відповідати технічній документації до цього виду Товару та забезпечувати експлуатацію Товару у повному обсязі відповідно до призначення (пункт 2.2 Договору).

Відповідно до підпунктів 5.1.1, 5.1.2 пункту 5.1 Договору доставка Товару здійснюється Продавцем у строк до 01.12.2020 за свій рахунок до місця передачі Товару за місцезнаходженням Покупця: вул. Дачна, 9, с. Климентове, Охтирського району, Сумської області.

Згідно з підпунктом 7.3.2 пункту 7.3 Договору Продавець зобов`язаний забезпечити поставку Товару, якість яких відповідає умовам, установленим цим Договором, надати Товар у розпорядження Покупця разом із усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти товар на умовах цього Договору.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 Договору приймання Товару за кількістю та якістю проводиться уповноваженими особами Сторін у день поставки Товару. Якість товару повинна підтверджуватися протоколами випробувань, проведених у державних акредитованих лабораторіях, а на основні матеріали повинні бути висновки санітарно-епідеміологічної експертизи МОЗ України. На всю партію Товару підготовлених до передачі Продавець повинен надати документ про відповідність, яким засвідчується якість Товару (сертифікат чи інше виробника Товару).

У випадку, якщо під час приймання-передачі Товару буде встановлено порушення якості Товару або нестача будь-якої його кількості, Покупець спільно з представником Продавця складає окремий акт і, залежно від причин недоліків, пред`являє претензію Продавцю крім випадку допоставки Товару в кількості, яка відповідатиме виявленій нестачі та заміни неякісного товару в межах загального строку поставки.

Згідно з підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 Договору Продавець зобов`язаний у строк не більше 10 календарних днів від дати отримання такої претензії поставити Покупцю недопоставлену частину Товару, або усунути виявлені недоліки.

Пунктом 5.3 Договору передбачено право Покупця відкласти приймання Товару за кількістю та якістю, доки Продавець не надасть документи, що підтверджують кількість та якість поставленого товару.

Як убачається із матеріалів справи, позивач 13.11.2020 листом № 1124/м повідомив відповідача-1 про те, що 19.11.2020 Товар буде представлений у розпорядження останнього.

19.11.2020 позивач поставив на адресу відповідача-1 та надав для приймання Товар разом із супровідними документами. На підтвердження даної обставини позивачем до матеріалів справи додано посвідчення про відрядження № 7 з відміткою відповідача-1, підписану з його боку як продавцем видаткову накладну від 18.11.2020 № 503 та рахунок на оплату від 18.11.2020 № 485.

Проте, відповідач-1 Товар не прийняв, про що склав рекламаційний акт № 1 від 19.11.2020 та надав цього ж дня позивачу претензію № 76-2589.

Із указаних вище рекламаційного акта та претензії убачається, що Товар не був прийнятий відповідачем-1 за якістю, оскільки не відповідав замовленим відповідачем-1 габаритним параметрам Товару та мав документальні недоліки.

Зокрема, як убачається із зазначених документів, 19.11.2020 відповідачем-1 при огляді доставленої для передачі партії Товару виробництва ТОВ ВП "Компанія ДІСІ" (час виготовлення - січень 2020 року) у присутності представника позивача виявлено наступні недоліки, які унеможливили прийняття Товару відповідачем-1:

1) документальні недоліки (виявлені оглядом більш як п`яти одиниць товару відібраних з партії випадковим способом):

- сертифікат якості виробника ТОВ ВП "Компанія ДІСІ" (який мав бути переданий продавцю разом з партією товару у січні 2020 року) на партію товару виданий 01.10.2020 - тобто після закінчення дії ліцензії МВС виданої ТОВ ВП "Компанія ДІСІ" на виробництво та продаж товарів спеціального призначення;

- у пункті 3 "Паспорта та керівництва з експлуатації" Товару не вказана кількість ключів, що входять до складу комплекту поставки, та вказано, що керівництво експлуатації є також і паспортом;

- на товар виготовлений у січні 2020 року надано висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 25.04.2019 № 602-123-20-1/8901, тобто висновок був зроблений до часу виготовлення поставленої партії Товару;

- у "Паспорті та керівництві з експлуатації" Товару зазначені технічні характеристики кайданок "БМК-09", які не відповідають вимогам відповідача-1 (тендерній технічній специфікації - габаритним розмірам цих кайданок);

2) недоліки щодо якості товару (виявлені оглядом більш як п`яти одиниць товару відібраних з партії випадковим способом):

- короткий металевий зварний ланцюг оглянутих кайданок "БМК-09" не має антикорозійного покриття;

- мінімальний розмір між внутрішніми торцевими поверхнями скоби та сектора не відповідає вимогам відповідача-1 (тендерній технічній специфікації - у міліметрах 60±17 (тобто від 77мм до 43мм)), виявлено у товару - 37 мм у всіх оглянутих зразках.

Ураховуючи зазначені зауваження, позивач 19.11.2020 направив відповідачу-1 електронною поштою та письмовим відправленням № 1129/м Сертифікат якості виробника № 4 від 23.01.2020 - тобто виданий під час чинності ліцензії МВС виданої ТОВ ВП "Компанія ДІСІ" на виробництво та продаж товарів спеціального призначення. Також позивачем було надано висновок санітарно-епідеміологічної експертизи МОЗ України від 01.10.2020 № 12-2-18-3/22581 на основний матеріал кайданок, а саме на вуглецеву сталь з покриттям з нікелю, який був складений після часу виготовлення в січні 2020 року поставленої партії Товару.

Позивач зазначив, що відповідачем 1 не надано позивачеві обґрунтовану відповідь на заперечення від 19.11.2020 №1132/м.

Апелянт стверджує, що рішення відповідача 1 про одностороннє розірвання договору від 08.07.2020 №15 СО прийняте всупереч умовам Договору та суперечить ст. ст. 526 і 629 ЦК України, є протиправним та порушує права та законні інтереси позивача і має бути визнане недійсним.

Відповідач 1 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та не відповідності обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Згідно з частиною 3 статті 673 ЦК України у разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Відповідно до приписів ст. 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами (у разі наявності) чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника. У разі якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товарів, які не відповідають за якістю стандартам, технічним умовам (у разі наявності), зразкам (еталонам) або умовам договору, постачальник (виробник) зобов`язаний розпорядитися товарами у десятиденний строк, а щодо товарів, які швидко псуються, - протягом 24 годин з моменту одержання повідомлення покупця (одержувача) про відмову від товарів.

Згідно з п. 2.2. договору якість та комплектність товару повинні відповідати технічній документації цього виду товару та забезпечувати експлуатацію товару у повному обсязі відповідно до призначення.

Відповідно до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (частина 1 статті 673 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 673 ЦК України у разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

У зв`язку з чим відповідач був наділений правом, відповідно до п. 5.3. договору на відкладення приймання товару.

Частиною 2 статті 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Враховуючи, що за умовами договору саме на постачальника покладався обов`язок надати усі необхідні документи для приймання замовником товару та останнім дані зобов`язання виконані не були, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач 1 обґрунтовано розірвав в односторонньому порядку Договір.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із частиною другою статті 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права убачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Особливість спорів про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань полягає в тому, що позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором.

Саме цим спори про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань відрізняються від спорів про зміну, припинення правовідносин (наприклад, зміну, розірвання договору), коли договірні відносини між сторонами змінюються або припиняються внаслідок судового рішення.

Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права. Норми частини другої статті 20 ГК України визначають такі способи захисту, як визнання наявності або відсутності прав.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

Водночас, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Зокрема, неефективними є такі способи захисту права чи законного інтересу, як визнання права вимоги виконання зобов`язання від відповідача або визнання наявності договірного обов`язку відповідача, оскільки такі способи не ведуть до виконання боржником свого зобов`язання, у тому числі в примусовому порядку, та отримання кредитором належного на виконання зобов`язання. У цьому випадку в позивача виникне потреба повторного звернення до суду.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розірвання договору від 08.07.2020 №15 СО, яке було доведене до ТОВ «ТД «Редут» шляхом направлення листа від 02.12.2020 № 76-2721 є невірно обраним та неефективним способом захисту прав позивача, які він вважає порушеними. Вказана обставин а є підставою для відмови у позові.

З аналогічних підстав колегія суддів відмовляє у задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Національної гвардії України в межах вжиття заходів з контролю за діяльністю військових частин та баз Національної гвардії України розчинити військовій частині НОМЕР_1 порядок розірвання договору згідно з умовами договору від 08.07.2020 №15 СО.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва 09.12.2022 у справі № 910/1829/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 у справі № 910/1829/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 у справі № 910/1829/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 у справі № 910/1829/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Редут".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.05.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.А. Корсак