номер провадження справи 9/68/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 Справа № 908/542/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», (041121, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6 літера В; адреса представника - Білоконь І.В.: 02081, м. Київ, а/с №90)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34)

про стягнення суми 56186,30 грн

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (вхід.№581/08-07/23 від 21.02.2023) про стягнення з відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" суми страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 56186,30 грн.

Підставою для звернення з позовом зазначено невиконання відповідачем зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 56186,30 грн у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору «КАСКО» №К4Н0СPS-19325Е4 від 02.04.2019 та сталася з вини транспортного засобу «Ford Focus», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого забезпечена полісом ОСЦПВВНТЗ №206821670. Позов обґрунтовано ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У позовній заяві позивачем також викладено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які складаються з суми 2147,20 грн витрат на судовий збір та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Вказано, що докази на підтвердження цих витрат будуть надані у встановлений законом строк після винесення судового рішення по справі.

Згідно протоколом автоматизованого розподілу від 21.02.2023 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/542/23 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою господарського суду від 01.03.2023 позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху.

Ухвалою суду від 14.03.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/542/23 присвоєний номер провадження 9/68/23, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України справу розглянуто 22.05.2023. За наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

28.03.2023 на електронну адресу суду від ТДВ «СК «КРЕДО» надійшов відзив, в якому відповідач зазначив про визнання вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 56186,30 грн, завданої в результаті ДТП, в порядку суброгації, просив повернути позивачу 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України та зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката до 1000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» (Страховик, позивач у справі) та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Страхувальник) 02.04.2019 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № К4Н0СPS-19325Е4, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом (далі - ТЗ) «Fiat FIORINO», номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , реєстраційний номер вказаного т/з НОМЕР_4 .

03.09.2022 о 11 год. 30 хв. у с. Проліски Кільцева розв`язка Р-03 на М-03 (ПСО м. Київ), внаслідок порушення п.п. 2.3 (б), 13.1 ПДР сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Fiat FIORINO», д/н НОМЕР_4 (пошкоджено задні двері, задній бампер, пошкодження лако-фарбового покриття) та «Ford Focus», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №243606 та схемі місця ДТП.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2022 у справі про адміністративне правопорушення №359/6112/22 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В постанові суду зазначено, що водій ОСОБА_1 не був уважним та не дотримався безпечної дистанції у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat FIORINO», який рухався попереду, внаслідок чого спричинив механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.3 (б), 13.1 ПДР.

Страхувальник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 14.02.2022 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою № про подію з ознаками страхового випадку згідно з умовами договору КАСКО № К4Н0СPS-19325Е4 від 02.04.2019 у зв`язку із страховим випадком, що стався 03.09.2022 з транспортним засобом «Fiat FIORINO», д/н НОМЕР_4 .

Фахівцем позивача було складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), в якому перелічені пошкодження «Fiat FIORINO», д/н НОМЕР_4 .

ФОП ОСОБА_2 (СТО партнер UNIQA) виставлено рахунки №ЛЯ-К-001711 від 15.09.2022 на суму 48921,30 грн та № ЛЯ-К-002582 від 22.11.2022 на суму 9765,00 грн на оплату відновлювального ремонту «Fiat FIORINO», д/н НОМЕР_4 , на загальну суму 58686,30 грн.

ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» складено страхові Акти № від 20.09.2022 та № від 01.12.2022, згідно з яким вищезазначену ДТП, що сталася 03.09.2022, визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 58686,30 грн.

За платіжними дорученнями № 046139 від 21.09.2022 та № 059388 від 02.12.2022 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на підставі вказаних страхових актів перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_2 суму 58686,30 грн страхового відшкодування згідно виставлених рахунків.

Згідно з полісом серії ЕР № 206821670 (діючий станом на 03.09.2022) цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Ford Focus», д.н. НОМЕР_1 , застрахована ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» (відповідач у справі); франшиза згідно з цим полісом - 2500,00 грн; ліміт за шкоду майну - 130000,00 грн.

Позивач направив на адресу ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» заяву про страхове відшкодування за вих. № 32870 (вих. №) від 07.10.2022 відповідно до якої просив здійснити перерахування страхового відшкодування.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач заяву отримав 17.10.2022.

Невиконання відповідачем зобов`язання з відшкодування страхової виплати стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою, за якою відкрито провадження у даній справі.

Із змісту ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зазначене узгоджується з вимогами ст. 27 Закону України «Про страхування», в якій зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, враховуючи досліджені судом докази, згідно положень ст. ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом вище, позивач у відповідності до умов договору № К4Н0СPS-19325Е4 від 02.04.2019 здійснив виплату страхувальнику суми страхового відшкодування у розмірі 58686,30 грн.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування саме в розмірі 56186,30 грн (58686,30 грн (виплачене страхове відшкодування позивачем) - 2500,00 грн. франшизи).

Відповідач доказів перерахування позивачу заявленої до стягнення суми 56186,30 грн страхового відшкодування суду не надав.

Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 28.03.2023, відповідач позовні вимоги визнав та просив суд повернути позивачу із державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

За змістом ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 56186,30 грн страхового відшкодування є законними та обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, тому позов судом задовольняється.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»)

Враховуючи те, що відповідач у поданому відзиві до початку розгляду справи по суті визнав позов, позивачу слід повернути з Державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: суму 1073,60 грн судового збору, за ухвалою суду за відповідним клопотанням позивача.

На підставі викладеного, враховуючи приписи статті 129 ГПК України інша частина судового збору, а саме - у розмірі 1073,60 грн покладається на відповідача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 7000,00 грн, позивачем додано до матеріалів справи, в т.ч.: копію Договору про надання правової допомоги № 1/20ю від 31.12.2020, укладеного з АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт», копію Додаткової угоди № 2 від 09.01.2023 до Договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, копію Акту надання послуг №5 від 20.02.2023, копію рахунку № 5 від 30.01.2023, копію розрахунку витрат на правничу допомогу від 30.01.2023, копію Ордеру на надання правової допомоги Серія АА № 1278640 від 02.02.2023. Також суду надано копію платіжної інструкції № 3761 від 31.01.2023 на суму 7000,00 грн, що підтверджує понесення (оплату) позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

В акті надання послуг №5 від 20.02.2023 зазначені наступні послуги: надання правової (правничої) допомоги в суді першої інстанції в фіксованій сумі гонорару по страховій справі № 32870 (страховий акт № , (доплата)).

Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., оскільки вважає її неспівмірною щодо складності даної справи, а також занадто завищеною з огляду на обсяги наданої адвокатом правової допомоги та змісту цієї допомоги. У зв`язку із цим відповідач просив суд зменшити витрати на оплату допомоги адвоката до 1000,00 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

У постанові від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: « 117. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. 118. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). 119. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 120. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

У цій же Постанові Великої Палати Верховного Суду щодо фіксованого розміру гонорару зазначено: «133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. 134.Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. 135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18».

Надавши оцінку усім доданим доказам, з урахуванням: категорії цієї справи, що справа є незначної складності, немалу кількість аналогічних однотипних справ за позовами позивача, беручи до уваги, що справа є малозначною в силу приписів ст. 12 ГПК України та розглядалась судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, ціну позову, критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначених ч. 4 ст. 126 ГПК України, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 50%, тобто до 3500,00 грн від попередньо заявленої суми (7000,00 грн). Решту витрат на професійну правову допомогу покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», (041121, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6 літера В) суму 56186 (п`ятдесят шість тисяч сто вісімдесят шість) грн 30 коп. страхового відшкодування.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», (041121, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6 літера В) суму 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 3500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 22.05.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва