ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 травня 2023 року Справа № 903/238/23

за позовом: Луцької міської ради, м. Луцьк

до відповідача: підприємця Романовського Тараса Леонідовича, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний реєстратор Куклинської сільської ради Ященко Віталій Олегович, с. Кукли, Маневицький р-н., Волинська обл.

про визнання протиправним та скасування рішення, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульська Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/

від третьої особи: н/з

встановив: 07.03.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Луцької міської ради до підприємця Романовського Тараса Леонідовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Куклинської сільської ради Ященка Віталія Олеговича №54022231 від 11.09.2020, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою комунальної власності у м. Луцьку по вул. Кравчука 10 шляхом знесення зовнішніх сходів, які прибудовані до об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

Ухвалою суду від 08.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.03.2023 о 10 год. 30 хв. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державного реєстратора Куклинської сільської ради Ященка Віталія Олеговича. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, третій особі, докази чого подати суду; позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, третій особі; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу, третій особі; третій особі не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали - письмові пояснення по суті пред`явленого позову, документи в їх обґрунтування, докази їх надіслання іншим учасникам по справі. Витребувано в Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради реєстраційну справу щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

Ухвалою суду від 10.03.2023 виправлено допущену в ухвалі Господарського суду Волинської області від 08.03.2023 описку, вказавши правильну дату підготовчого засідання 05.04.2023.

Відповідач ухвалу суду від 08.03.2023 отримав 10.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 46).

Строк для подання відзиву по 27.03.2023.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

24.03.2023 на адресу суду від Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради надійшла витребувана реєстраційна справа (копії документів електронної реєстраційної справи) щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 101 (а.с. 54-120).

04.04.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Зазначає, що договір про надання правової допомоги між відповідачем та адвокатом Андріяш Н.В. укладено лише 04.04.2023. Андріяш Н.В. не може взяти участь у даному судовому засіданні у зв`язку з її участю в судовому засіданні по розгляду справи №903/6/21 в Північно-західному апеляційному господарському суді, про яке їй стало відомо раніше. Ініціювання відкладення розгляду справи в суді апеляційної інстанції значно складніше, у зв`язку з чим просить відкласти судове засідання у даній справі. У сторони відповідача існує потреба в ознайомленні з матеріалами справи. В ході розгляду справи відповідач ініціюватиме питання зміни складу учасників спору (відповідач у даній справі є неналежним), залучення до участі у справі третіх осіб.

Враховуючи вищевикладене, відсутність належних та доказових обґрунтувань відкладення підготовчого засідання, суд протокольною ухвалою від 05.04.2023 у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовив.

Судом враховано, що строк для подання відповідачем відзиву сплив 27.03.2023. Клопотання про його продовження з вмотивованим обґрунтуванням пропуску строку на адресу суду від відповідача не надходило.

В той же час, з метою повного та всебічного розгляду справи, перебування справи на стадії підготовчого провадження, враховуючи строки розгляду справи, рівність учасників справи, суд протокольною ухвалою від 05.04.2023 підготовче засідання відклав на 19.04.2023 об 11 год. 00 хв.

На адресу суду від позивача надійшла заява від 19.04.2023 про розгляд справи без участі його представника. Позовні вимоги підтримує, проти закриття підготовчого провадження не заперечує.

У судовому засіданні представник відповідача подала відзив на позовну заяву, клопотання про витребування у позивача документів, що підтверджують перебування земельної ділянки (прибудинкової території) під багатоквартирним житловим будинком по вул. Кравчука, 10 у власності територіальної громади міста Луцька; про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , яка була попереднім власником спірного майна, ОСББ Кравчука, 10; повернення позовної заяви у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог. Заявила усне клопотання про поновлення строку на їх подання.

З метою повного та всебічного розгляду справи, надання можливості позивачу та третій особі ознайомитись з поданими клопотаннями відповідача, які подані в суд та надіслані сторонам лише 19.04.2023 та подати відповідні пояснення чи заперечення при їх наявності, суд протокольною ухвалою від 19.04.2023 підготовче засідання відклав.

Ухвалою суду від 19.04.2023 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 03.05.2023 о 10 год. 30 хв. Зобов`язано відповідача надіслати позивачу та третій особі клопотання про витребування доказів. Докази надіслання подати суду до 26.04.2023.

03.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів надіслання клопотання про витребування доказів позивачу та третій особі.

З метою повного та всебічного розгляду справи, суд на підставі ст. 119 ГПК України протокольною ухвалою від 03.05.2023 поновив строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву та долучив його до матеріалів справи.

У відзиві від 19.04.2023 відповідач у задоволенні позову просить відмовити, оскільки він не є належним відповідачем у даній справі. Зазначає, що позивачем не подано доказів належності йому спірної земельної ділянки, не доведено в чому полягає порушення його прав та чим він обґрунтовує своє право на звернення до суду. У житловому будинку по АДРЕСА_1 створено та функціонує ОСББ, основною функцією якого є забезпечення і захист прав співвласників, сприяння використанню їхнього власного майна. Звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою є правом ОСББ, яким воно не скористалось. Позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. ОСОБА_2 19.05.2022 придбав уже зареєстрований об`єкт права власності. Задоволення позову у даній справі змінить цільове призначення об`єкта та унеможливить вхід до нього (а.с. 139-152).

Позивач відзив відповідача отримав 20.04.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (а.с. 184).

Строк для подання відповіді на відзив по 24.04.2023.

У судовому засіданні представник позивача подані відповідачем клопотання заперечує у зв`язку з необґрунтованістю.

Представник відповідача підтримує.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, уповноваженого представника не направила, хоч була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 174-177).

У клопотанні від 19.04.2023 відповідач з посиланням на п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України просить повернути позовну заяву без розгляду у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог, зокрема вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, в той час як вимога про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою господарського (а.с. 153-154).

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ч. 5 ст. 174 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо, зокрема порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 6 ст. 174 ГПК України).

За результатами дослідження позовної заяви Луцької міської ради від 06.03.2023 ухвалою суду від 08.03.2023 її прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, що унеможливлює її повернення без розгляду на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

У клопотанні від 19.04.2023 (а.с. 156) відповідач просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 . Зазначає, що у випадку задоволення позову він буде змушений знести зовнішні сходи, котрі ним не встановлювались, у зв`язку з чим зміниться цільове призначення об`єкта та унеможливить вхід в таке приміщення. Він не матиме можливості використовувати майно за цільовим призначенням згідно укладеного з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу та буде змушений звертатись до ОСОБА_1 щодо недійсності укладеного між ними договору. Таким чином рішення у даній справі вплине на права та обов`язки ОСОБА_1 .

У клопотанні від 19.04.2023 (а.с. 158) відповідач просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСББ Кравчука, 10. Зазначає, що земельна ділянка, на якій розміщений спірний об`єкт нерухомості, перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Рішення у даній справі може призвести до зміни найменування об`єкта нерухомого майна, що є частиною багатоквартирного житлового будинку та знесення зовнішніх сходів, що розташовані саме на прибудинковій території.

Статтею 50 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

При цьому, приписами ч.3 ст.50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі .

Слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини.

Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (частина 4 статті 50 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, можливість вступу особи у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору пов`язана з тим, що рішення, прийняте за результатом розгляду справи, має вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін, при цьому, обов`язок доказування такого впливу, відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладений саме на заявника.

Треті особи без самостійних вимог, про залучення яких заявляє відповідач, мають перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість в результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог з боку позивача чи відповідача.

Предметом даного спору є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності шляхом знесення зовнішніх сходів, які перебувають у власності ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі.

У клопотаннях про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відповідачем не наведено достатніх та належних обґрунтувань того, як рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки ОСББ Кравчука, 10, ОСОБА_1 .

Судом враховано, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Твердження відповідача, що у зв`язку з задоволенням позовних вимог в межах даної справи він буде змушений звертатись до ОСОБА_1 з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного об`єкта, не приймається судом до уваги, оскільки не стосується предмету спору у даній справі, та вимога буде самостійною вимогою в окремому судовому провадженні за участю ОСОБА_1 як відповідача.

Посилання відповідача, що зміна найменування об`єкта нерухомого майна, що є частиною багатоквартирного житлового будинку та знесення зовнішніх сходів, що розташовані на прибудинковій території, призведе до виникнення в ОСББ Кравчука, 10 нових прав та обов`язків є не обґрунтованим, оскільки відповідачем не вказано, які саме права чи обов`язки виникнуть в результаті вирішення цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, суд протокольною ухвалою від 03.05.2023 у задоволенні клопотань відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відмовив.

Недоведеність необхідності залучення третіх осіб у справі є підставою для відмови в їх залученні (п. 37 постанови ВПВС від 12.05.21 у справі № 901/360/20).

У клопотанні від 19.04.2023 відповідач просить витребувати у позивача документи, що підтверджують перебування земельної ділянки (прибудинкової території) під багатоквартирним житловим будинком по АДРЕСА_1 у власності територіальної громади міста Луцька (а.с. 160).

За приписами ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частинами 2, 3 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що особа, яка заявляє клопотання про витребування доказів, має зокрема вказати який саме доказ просить витребувати, підтвердженням яких обставин він є, заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів.

Відповідач просить витребувати докази, проте не зазначає які саме, не обґрунтовує наявність їх у позивача.

Докази вжиття заходів щодо отримання відповідних доказів самостійно, причини неможливості отримання доказу, як це визначено п. 4 ч. 2 ст. 81 ГПК України, відповідачем не подано.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що земельна ділянка належить до комунальної власності в силу закону, вона не є сформованою і не передавалась ОСББ.

Враховуючи вищевикладене, суд протокольною ухвалою від 03.05.2023 відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки воно суперечить ст. 81 ГПК України.

27.04.2023 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, згідно якої позовні вимоги підтримує. Зазначає, що порушення прав міської ради полягає у тому, що майно відповідача самовільно було розташоване на землях комунальної власності, які можуть використовуватися всіма без винятку мешканцями Луцької міської територіальної громади та іншими громадянами, а не тільки відповідачем у його власних потребах без дозвільних документів. Докази про оформлення речового права на земельну ділянку під будинком по вул. Кравчука, 10 у м. Луцьку відповідачем не подано. Посилання відповідача на той факт, що іншого входу до спірного приміщення не існує підлягає критиці, оскільки цей вхід протиправно замуровано власником приміщення.

У судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив.

Представник відповідача поновлення строку не заперечила зважаючи на рівність сторін у судовому процесі та поновлення судом строку на подання відзиву відповідачем.

Враховуючи рівність всіх учасників судового процесу, з метою повного та всебічного розгляду справи, виконання функцій підготовчого провадження, метою якого є подання сторонами заяв по суті спору, суд протокольною ухвалою від 03.05.2023 з врахування ст. 119 ГПК України поновив позивачу строк на подання відповіді на відзив та долучив її до матеріалів справи.

Відповідач відповідь на відзив отримав 27.04.2023, що підтверджується витягом поштового відправлення АТ Укрпошта (а.с. 185).

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 01.05.2023.

Заперечення відповідача на адресу суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене, закінчення строку для подання заперечень на відповідь на відзив, відсутність клопотань по справі, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з метою розгляду справи у розумні строки, виконання функцій підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 03.05.2023 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 17.05.2023 о 10 год. 30 хв.

17.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні. Зазначає, що відповідач бажає укласти мирову угоду з відповідачем та подати експертний висновок, про який було зазначено у підготовчому засіданні.

Позивач у заяві від 17.05.2023 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи заперечує, оскільки всі докази подаються в підготовчому засіданні, яке в межах даної справи закрито. Мирне врегулювання спору не можливе. Справу просить розглядати без участі його представника. Позов просить задовольнити повністю.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Участь представника відповідача у судовому засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом ухвалами суду в межах даної справи.

ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідач мав можливість видати довіреність іншому представнику.

Отже за змістовним аналізом норм Господарського процесуального кодексу України вбачається, що підставою для відкладення розгляду справи в межах підготовчого провадження є наявність для цього обґрунтованих причин.

Відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема статтями 7, 13, визначено, що кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи вищевикладене, розумні строки розгляду справи, заперечення позивача щодо відкладення розгляду справи та укладення мирової угоди, суд протокольною ухвалою від 17.05.2023 у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовив.

Судом враховано, що подання доказів на стадії розгляду справи по суті ГПК України не передбачено.

Дата та час судового засідання 17.05.2023 узгоджувалися судом, зокрема з представником відповідача у судовому засіданні 03.05.2023.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 917/1369/17 від 11.06.2020.

Учасники справи правом участі у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників не направили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції. Представники позивача, відповідача повідомлені про призначення судового засіданні 17.05.2023 у судовому засіданні 03.05.2023 під розписку (а.с. 190).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

13.10.2020 комісією Луцької міської ради з питань виявлення та запобігання незаконного будівництва, яка створена на підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2020 №525-1 проведено огляд об`єкта будівництва торгово-офісного закладу на вул. Кравчука, 10 у м. Луцьку (а.с. 20-22).

За результатами вказаного огляду складено акт комісійного огляду, згідно якого станом на 13.10.2020 на вул. Кравчука, 10 у м. Луцьку проведена реконструкція приміщення колишньої квартири №45 з втручанням у несучі конструкції на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради за вказаною адресою містобудівна документація не видавалась.

Згідно позовної заяви відділом ДАБК Луцької міської ради на вказані роботи дозвільні документи не реєструвались , що свідчить про їх незаконність (самочинне будівництво).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з головних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 11.09.2020 державним реєстратором Куклинської сільської ради Маневицького району Ященком В.О. на підставі технічного паспорту та довідки від 09.09.2020 (видавник ТзОВ «Арт Буд Проект») на вул. Кравчука, 10 ум. Луцьку зареєстровано право власності на торгово-офісний заклад (а.с. 23-29).

У технічному паспорті серія та номер 3899-2020 від 09.09.2020, який став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію з індексним номером 54022231 від 11.09.2020, відображені сходи, які розміщені відповідно на земельній ділянці комунальної власності (а.с. 62-65).

Державним реєстратором Ященко В.О. здійснено державну реєстрацію змін на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 54022231 від 11.09.2022, а саме: змінено тип об`єкту нерухомого майна з квартири на торгово-офісний заклад; загальну площу об`єкта нерухомості з 29.5 на 32.9 кв.м.; адресу з «вул. Кравчука, 10 квартира 45 м. Луцьк» на «вул. Кравчука, 10 м. Луцьк».

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

- на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

- які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

В свою чергу пунктом 4 розділу II вищевказаного закону визначено, що у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:

- на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності;

- які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

- які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Таким чином, всі землі у межах території м. Луцька, за окремими винятками, які прямо визначені у ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», відносяться до земель комунальної власності.

Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах м. Луцька, а наявності винятків, які передбачені законом ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» не виявлено, то і підстав стверджувати про те, що земельна ділянка під зареєстрованим за відповідачем об`єктом не є комунальною власністю немає, що спростовує заперечення відповідача про відсутність доказів приналежності земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, до комунальної власності територіальної громади міста Луцька.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №920/751/20 від 27.10.2021.

Суд встановив, що земельна ділянка під спірним об`єктом нерухомості Луцькою міською радою позивачу в користування не передавалась, дозволу на зведення на землях комунальної власності будівель та споруд не надавалось також.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Отже, єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Частиною 1 статті 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Реєстрація майна, як нерухомого, тобто із зміною його правового статусу, встановлює правовий зв`язок між майном та земельною ділянкою, яка належить Луцькій міській об`єднаній територіальній громаді, безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків і зачіпає інтереси територіальної громади, як власника земельної ділянки, на якій це майно розташовано, що спростовує твердження відповідача про недоведеність позивачем свого права на звернення до суду.

Згідно з п.43 Порядку Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок) (чинного на момент прийняття вищевказаного рішення), для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у результаті реконструкції такого об`єкта подаються:

- документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі прав);

- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

- технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

- письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

- договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалася в результаті спільної діяльності).

Згідно абз. 6 ч.5 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зміни характеристик об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, вносяться під час проведення державної реєстрації права власності на такий об`єкт у результаті вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав.

У ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови, що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.

У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

Отже, державним реєстратором Ященко Віталієм Олеговичем при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 54022231 від 11.09.2020 порушено п. 43 Порядку та вимоги ст.ст. 12, 24, 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень оскільки: не було встановлено відсутність документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а згідно п.43 Порядку (чинного на момент прийняття рішення з індексним номером 54022231 від 11.09.2020) такий документ повинен бути; прийнято рішення на підставі висновку серія та номер 481 від 09.09.2020, тобто документу, який не передбачений п.43 Порядку (чинного на момент прийняття рішення з індексним номером 54022231 від 11.09.2020); проведено державну реєстрацію змін, хоча згідно абз. 6 ч.5 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень повинна була бути подана заява про державну реєстрацію права власності і в такому порядку відповідно розглядатися, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а рішення реєстратора скасуванню.

Судом враховано, що абзац третій частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Суд встановив, що земельна ділянка під спірним об`єктом нерухомості Луцькою міською радою позивачу в користування не передавалась, дозволу на зведення на землях комунальної власності будівель та споруд не надавалось також.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Отже, єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Частиною 1 статті 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт "б" частини 3 статті 152 ЗК України).

Положення статей 376, 391 ЦК України, статті 152 ЗК України не передбачають іншого способу усунення перешкод власнику (державі) у користуванні земельною ділянкою, ніж знесення об`єкта самочинного будівництва, спорудженого на такій земельній ділянці, яку не було відведено забудовнику в користування для цілей будівництва.

Відповідно до частини четвертої статті 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Отже, однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості є подання документів, що підтверджують права на земельну ділянку, які, як встановлено, відповідач не має, що свідчить про незаконність проведення реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.

Висновки суду за результатами розгляду даної справи узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.04.2018 № 924/623/16, 29.08.2019 № 910/551/18, 03.12.2019 № 916/2553/18, 29.01.2020 № 642/1536/17-ц, щодо застосування положень статті 376 ЦК України, згідно яких реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За змістом частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Оскільки земельна ділянка, на якій перебуває спірний об`єкт нерухомого майна, належить територіальній громаді міста Луцька, рішення щодо передачі у власність або користування цією земельною ділянкою не приймалось, а проведена реєстрація права власності на підставі технічного паспорту та довідки від 09.09.2020 є незаконною, розташоване на ній нерухоме майно є самочинно збудованим об`єктом, наявність якого на земельній ділянці порушує інтереси держави в особі територіальної громади м.Луцька на розпорядження та користування цією ділянкою, а рішення про державну реєстрацію змін скасуванню, самочинно збудований об`єкт, зокрема зовнішні сходи на земельній ділянці комунальної власнсоті за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 10, повинен бути знесений особою, яка здійснила таке будівництво.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що з 19.05.2022 власником спірного об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 101 є ОСОБА_2 .

Оскільки, ОСОБА_2 є власником спірного об`єкту нерухомого майна, до якого незаконно встановлено зовнішні сходи на земельній ділянці комунальної власності у супереч законодавству та порушено права територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради, адже таким чином створено перешкоди у користуванні комунальним майном, позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою комунальної власності у АДРЕСА_1 , шляхом знесення зовнішніх сходів, які прибудовані до об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, підлягаю задоволенню.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, від 20.09.2018 у справі № 910/19726/17, від 29.08.2019 у справі № 910/551/18 зі спорів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, що виникли з подібних правовідносин, пов`язаних із застосуванням частини 4 статті 376, статті 391 ЦК України та статті 152 ЗК України.

Наведене повністю узгоджується з викладеним у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №642/1536/17-ц правовим висновком про те, що системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Судом встановлено відсутність рішення Луцької міської ради про надання у користування спірної земельної ділянки. Власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача знести самочинно збудований об`єкт нерухомості спрямована на усунення недоліків незаконних дій забудовника щодо самочинного будівництва на земельній ділянці, не відведеній йому на відповідній правовій підставі для такого будівництва, тому така вимога спрямована на відновлення становища, яке існувало до порушення.

Заперечення відповідача, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду за правилами різного судочинства, а підприємець Романовський Т.Л. не є належним відповідачем у даній справі не приймається судом.

За змістом статті 45 ГПК України сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачем у судовому процесі є особа, якій пред`явлено позовну вимогу.

Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві.

Так, належним відповідачем є особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № Б-39/02-09).

З оглядну на викладене визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права користування земельною ділянкою має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано відповідне право щодо цієї земельної ділянки.

Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду №903/833/17 від 29.06.2022.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 5 368 грн. 00 коп. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Куклинської сільської ради Ященка Віталія Олеговича з індексним номером 54022231 від 11.09.2020.

3. Зобов`язати підприємця Романовського Тараса Леонідовича ( АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності у місті Луцьку по вулиці Кравчука, 10, шляхом знесення зовнішніх сходів, які прибудовані до об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

4. Стягнути з підприємця Романовського Тараса Леонідовича ( АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Луцької міської ради в особі виконавчого комітету Луцької міської ради (вул. Богдана Хмельницького, 19, м. Луцьк, ) 5 368 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 24.05.2023.

Суддя А. М. Кравчук