РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.05.2023Справа № 910/5742/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проматом", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Технова", м. Київ

про стягнення 683 936, 18 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Павленко Я.В. (адвокат за довіреністю №05/01/22 від 05.01.2022 року);

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.07.2022 року до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Проматом" (позивач) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Технова" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 1 672 258,55 грн, суми пені в розмірі 267 576,12 грн, суми 3% річних в розмірі 48 265,03 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 368 095,03 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за Договором про виконання робіт №228/21 від 27.11.2020 року в частині розрахунку за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.08.2022.

В підготовчому засіданні 23.08.2022 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 11.10.2022.

15.09.2022 до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову на суму 1 372 258, 55 грн, зменшенні пені на 90% та відстрочення виконання рішення на один рік з моменту ухвалення рішення.

26.09.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що частково суму боргу відповідачем сплачено. Позивач заперечує проти зменшення відповідачу суми пені, оскільки відсутні підстави для задоволення такого клопотання, а також позивач заперечує проти розстрочення виконання рішення суду.

Підготовче засідання 11.10.2022 не відбулося у зв`язку з оголошенням сигналу повітряна тривога у м. Києві.

14.10.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2022 сторін викликано в підготовче засідання на 15.11.2022.

15.11.2022 до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення 1 672 258,55 грн та заява про збільшення розміру позовних вимог, а від відповідача - заява про закриття провадження у справі в частині стягнення 1 672 258,55 грн, зменшення розміру штрафних санкцій та відстрочення виконання рішення.

В підготовчому засіданні 15.11.2022 судом було оголошено перерву до 31.01.2023.

Підготовче засідання 31.01.2023 не відбулось у зв`язку з оголошенням сигналу повітряна тривога у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 сторін було повідомлено про те, що наступне засідання у справі призначено на 21.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 закрито провадження у справі №910/5742/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проматом" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Технова" про стягнення 2 356 194,73 грн в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 1 672 258,55 грн.

Також, розглянувши в підготовчому засіданні 21.03.2023 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, судом було відмовлено в її прийнятті та оголошено відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою від 21.03.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.05.2023 року.

В судовому засіданні 02.05.2023 року оголошено в справі вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2020 року між відповідачем (замовник) та позивачем (підрядник) було укладено Договір про виконання робіт №228/21 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов`язується виконати, своїми та/або залученими силами роботи, зазначені в пункті 1.2. цього Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування робіт: заміна силового трансформатору типу ТДЦ-125000/110 (станційний Т-3) згідно проекту «Реконструкція КЕП`Чернігівська ТЕЦ» ТОВ Фірма «Технова» Заміна силового трансформатору (станційний Т-3), що розташований за адресою м. Чернігів вул. Ушинського, 23» код ДК 021:20-2 Інші електромонтажні роботи).

Ціна цього Договору визначається Договірною ціною, яка складається на основі кошторису (ів) (Доповнення (ми) до Договірної ціни), які разом є Додатком №1 до цього Договору та становить - 34 802 142,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 5 800 357,00 грн. (п. 2.1. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що замовник здійснює попередню оплату підряднику поетапно у наступному порядку та розмірах:

- (5.1.1.) перший платіж, що становить 12 801 898,80 грн, в тому числі ПДВ 20% - 2 133 649,80 грн, протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору;

- (5.1.2.) другий платіж, у розмірі 15% від ціни Договору визначеної в п. 2.1. цього Договору, що становить 5 220 321,30 грн, в тому числі ПДВ 20% - 870 053,55 грн, протягом 60 календарних днів з моменту отримання підрядником попередньої оплати відповідно до п. 5.1.1. цього Договору;

- (5.1.3.) третій платіж, у розмірі 35% від ціни Договору визначеної в п. 2.1. цього Договору, що становить 12 180 749,70 грн, в тому числі ПДВ 20% - 2 030 124,95 грн, протягом 10 календарних днів після підписання сторонами позитивного протоколу попередніх випробувань обладнання на заводі виробника.

Остаточна оплата здійснюється замовником протягом 20 банківських днів з моменту підписання сторонами остаточних акту за формою №КБ-2в та Довідки за формою №КБ-3. (п. 5.2. Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами їх зобов`язань за цим Договором. (п. 11.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони оформили договірну ціну в розмірі 34 802 142,00 грн.

Додатковою угодою №1 від 15.12.2020 року сторони погодили п. 2.1. Договору викласти в наступній редакції: «Ціна цього Договору визначається Договірною ціною, яка складається на основі кошторису (ів) (Доповнення (ми) до Договірної ціни), які разом є Додатком №1 до цього Договору та становить - 34 216 068,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 5 702 678,00 грн.».

Додатковою угодою №1 від 15.12.2020 року сторони погодили п. 5.1. Договору викласти в наступній редакції: «Пунктом 5.1. Договору передбачено, що замовник здійснює попередню оплату підряднику поетапно у наступному порядку та розмірах:

- (5.1.1.) перший платіж, що становить 12 801 898,80 грн, в тому числі ПДВ 20% - 2 133 649,80 грн, протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору;

- (5.1.2.) другий платіж, у розмірі 15% від ціни Договору визначеної в п. 2.1. цього Договору, що становить 5 132 410,20 грн, в тому числі ПДВ 20% - 855 401,70 грн, протягом 60 календарних днів з моменту отримання підрядником попередньої оплати відповідно до п. 5.1.1. цього Договору;

- (5.1.3.) третій платіж, у розмірі 35% від ціни Договору визначеної в п. 2.1. цього Договору, що становить 11 975 623,80 грн, в тому числі ПДВ 20% - 1 995 937,30 грн, протягом 10 календарних днів після підписання сторонами позитивного протоколу попередніх випробувань обладнання на заводі виробника.

Додатком №1 до Договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 15.12.2020 року, сторони оформили договірну ціну в розмірі 34 216 068,00 грн.

Додатковою угодою №3 від 18.10.2021 року сторони погодили п. 2.1. Договору викласти в наступній редакції: «Ціна цього Договору визначається Договірною ціною, яка складається на основі кошторису (ів) (Доповнення (ми) до Договірної ціни), які разом є Додатком №1 до цього Договору та становить - 33 882 191,35 грн, в тому числі ПДВ 20% - 5 647 031,89 грн.».

Додатком №1 до Договору, в редакції Додаткової угоди №3 від 18.10.2021 року, сторони оформили договірну ціну в розмірі 33 882 191,35 грн.

В підтвердження виконання робіт до матеріалів справи долучено акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в на загальну суму 33 882 191,35 грн, а саме:

- №1 за жовтень 2021 року на суму 615 628,66 грн (акт вартості устаткування на суму 216 50,72 грн);

- за жовтень 2021 року на суму 2 080 363,75 грн (акт вартості устаткування на суму 28 211 135,70 грн);

- №1 за жовтень 2021 року на суму 1 144 766,99 грн;

- за жовтень 2021 року на суму 144 864,28 грн (акт вартості устаткування на суму 154 684,52 грн);

- за жовтень 2021 року на суму 1 114 795,64 грн;

- №1 за жовтень 2021 року на суму 100 368,38 грн;

- №1 за жовтень 2021 року на суму 40 355,63 грн (акт вартості устаткування на суму 58 727,08 грн);

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2021 року на суму 5 647 031,89 грн;

- підсумкова відомість за жовтень 2021 року на суми: 180 417,27 грн, 1 154 841,50 грн, 23 509 279,75 грн, 794 443,24 грн, 128 903,77 грн, 48 939,23 грн.

Зазначені документи підписані обома сторонами.

Відповідачем здійснено часткову оплату вартості отриманих від позивача робіт, а саме на суму в розмірі 32 209 932,80 грн.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що оскільки прийняти відповідачем роботи оплачені лише частково, за останнім рахується заборгованість в розмірі 1 672 258,55 грн, яку слід стягнути в судовому порядку, як і суму пені в розмірі 267 576,12 грн, суму 3% річних в розмірі 48 265,03 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 368 095,03 грн

Визнаючи основну суму заборгованості відповідач просив суд зменшити розмір пені на 90% та відстрочити виконання рішення суду на один рік.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

За приписами частин першої та другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. (стаття 853 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписано документи, передбачені Договором (акти) на загальну суму 33 882 191,35 грн, про що містяться відповідні підписи та відтиски печаток товариств на зазначених вище документах.

Згідно п. 5.2. Договору остаточна оплата здійснюється замовником протягом 20 банківських днів з моменту підписання сторонами остаточних акту за формою №КБ-2в та Довідки за формою №КБ-3.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За встановленими обставинами справи, відповідачем на виконання умов Договору здійснено лише часткову оплату виконаних позивачем робіт по Договору, а саме на суму 33 882 191,35 грн.

При цьому, під час перебування справи в провадженні відповідачем було сплачено на користь позивача основний борг в розмірі 1 672 258, 55 грн, у зв`язку з чим провадження в справі в цій частині було закрито.

Однак, враховуючи порушення відповідачем строків проведення розрахунків за Договором позивачем нараховано відповідачу суму пені в розмірі 267 576,12 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як встановлено пунктом 8.7. Договору у разі порушення строків остаточної оплати за цим Договором замовник зобов`язаний сплатити на користь підрядника, за його вимогою, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості за кожен день прострочки від суми заборгованості.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Правовий аналіз вказаного, що також викладено у рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, дає підставу стверджувати, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф так і пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Судом перевірено розрахунок суми пені і встановлено, що він відповідає зазначеним вище нормам і є арифметично вірними, а тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 267 576,12 грн є обґрунтованими.

Разом із тим, дослідивши зміст клопотання відповідача про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90%, суд зазначає таке.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

За частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року в справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року в справі № 916/553/19.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Мотивуючи клопотання про зменшення розміру пені на 90%, відповідач посилався, зокрема, на те, що єдиний майновий комплекс КЕП «Чернігівська ТЕЦ» є об`єктом критичної інфраструктури, а у зв`язку із збройною агресією російської федерації його було пошкоджено і ТЕЦ певний час не працював та були періоди часткової зупинки. З огляду на зазначене відповідач наголосив на вкрай важкому фінансово-економічному становищі.

Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У свою чергу, судом прийнято до уваги значний розмір нарахованої позивачем неустойки, вжиття Товариством залежних від нього заходів по виконанню зобов`язань згідно з Договором, а саме, сплата в повному обсязі основної суми заборгованості.

З огляду на вищевказане, з урахуванням інтересів обох сторін, зазначених відповідачем причин та обставин прострочення виконання ним договірних зобов`язань з виконання робіт, зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження факту понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем прострочення, а також враховуючи значний розмір та невідповідність, на переконання суду, такого розміру стягуваних штрафних санкцій наслідкам порушення Товариством зобов`язання зі своєчасної оплати, суд дійшов висновку про те, що в даному конкретному випадку є можливим зменшення розміру нарахованої позивачем суми пені на 90%. Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 26 757,61 грн, тоді як у решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 48 265,03 грн суми 3% річних та 368 095,03 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 48 265,03 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 368 095,03 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 26 757,61 грн, сума інфляційних втрат в розмірі 368 095,03 грн та сума 3% річних в розмірі 48 265,03 грн.

Судовий збір позивача, у розмірі 31 730,64 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що сплата основної суми заборгованості була здійснена відповідачем після звернення позивача до суду, покладається на відповідача.

Також, відповідачем подало клопотання про відстрочення виконання прийнятого у цій справі рішення тривалістю на 1 рік з моменту прийняття рішення у справі.

В обґрунтування цього клопотання відповідач зазначив про складний період воєнного стану та обставини фінансово-економічного становища товариства.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За частинами 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому, суд враховує, що в силу закріплених в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року в справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача та відстрочення виконання рішення в даній справі.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Технова" (ідентифікаційний код 24100060, адреса: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 31/11, офіс 87) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Проматом" (ідентифікаційний код 24932636, адреса: 03118, м. Київ, просп. Валерія Лобановського, 126-Г, офіс 5) суму пені в розмірі 26 757,61 грн (двадцять шість тисяч сімсот п`ятдесят сім гривень 61 копійка), суму 3% річних в розмірі 48 265,03 грн (сорок вісім тисяч двісті шістдесят п`ять гривень 03 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 368 095,03 грн (триста шістдесят вісім тисяч дев`яносто п`ять гривень 03 копійки) та суму судового збору у сумі 31 730,64 грн (тридцять одна тисяча сімсот тридцять гривень 64 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 12.05.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ