ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2023м. ХарківСправа № 922/1138/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт", м.Миргород Полтавської області
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України", с.Кутузівка Харківської області
про стягнення 1 117 500,00грн.
за участю представників:

від позивача: Турчанінов В.І.

від відповідача: Тоцька К.М.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (надалі - відповідач) про стягнення 1117500,00грн., з яких: 700000,00грн. основного зобов`язання, 417500,00грн. неустойки.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення грошових коштів, отриманих від позивача за договором безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №18Ф від 18.02.2022.

Ухвалою від 03.04.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.04.2023.

10 квітня 2023 року від представника відповідача адвоката Тоцької К.М. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відзиву ДП ДГ "Кутузівка", в якому він позовні вимоги визнав у повному обсязі, однак повідомив, що не має можливості їх виконати.

У підготовчому засіданні 21.04.2023 судом оголошено перерву до 03.05.2023.

02 травня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про видачу копії технічного запису судового засідання від 21.04.2023 у даній справі.

Розглянувши дане клопотання суд зазначає, що відповідно до підпункту 4 пункту 4 частини другої статті 4 ЗУ "Про судовий збір" за видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак до заяви про видачу технічного запису судового засідання від 21.04.2023 докази сплати судового збору не додані.

У зв`язку з цим, суд відмовляє у задоволенні даного клопотання.

Також, 02.05.2023 від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо дати укладення договору безвідсоткової зворотної фінансової допомоги №18Ф. З даних пояснень, а також доданої до них спільної заяви сторін від 01.05.2023 вбачається, що у вказаному договорі було допущено технічну описку в даті його укладення. Фактично вказаний договір було укладено сторонами 18.01.2022. Крім того, представник відповідача наголошує, що копія відзиву відповідача, яка була додана до клопотання від 10.04.2023, направлялася до суду з електронної пошти mail.gov.ua та була підписана ЕЦП. Також, представник відповідача звертає особливу увагу суду на те, що статтею 23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" заборонено ототожнювати адвоката з клієнтом.

Дані письмові пояснення прийняті судом та долучені до справи.

У підготовчому засіданні 03.05.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у даному підготовчому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, оскільки позовні вимоги були визнані відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши заяву відповідача про визнання позову, яка міститься у його відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Також, згідно зі статтею 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відзив на позовну заяву, в якому відповідачем визнано позовні вимоги, підписано в.о. директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" Близнюком О.В., який згідно Наказу №4-К від 01.02.2022 виконує відповідні службові обов`язки починаючи з 01.02.2022. Отже, дана особа має повноваження на підписання заяви про визнання позову від імені відповідача.

За таких обставин, заява відповідача про визнання позову приймається та задовольняється судом.

Слід зауважити, що частиною 3 статті 185 ГПК України встановлено, що, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством "Дослідне господарство "Кутузівка" інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" укладено договір №18Ф безвідсоткової зворотної фінансової допомоги від 18.01.2022 (дата укладення договору визначена судом з урахуванням спільної заяви сторін від 01.05.2023) (надалі - Договір), за умовами якого з метою виконання статутних задач та виконання господарської діяльності позивач надає відповідачу безвідсоткову зворотну фінансову допомогу в розмірі 2000000,00грн.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, та перерахував на рахунок відповідача 2000000,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією №6087 від 18 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 2.2 Договору безвідсоткова зворотна фінансова допомога підлягає поверненню на розрахунковий рахунок позивача протягом 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги відповідачем.

В матеріалах справи наявний лист-вимога позивача від 29.11.2022, в якому він просив відповідача повернути безвідсоткову зворотну фінансову допомогу у розмірі 2000000,00грн. протягом 30 днів з дня отримання цього листа-вимоги.

Даний лист-вимога було вручено в.о. директора відповідача Близнюку О.В. 29.11.2022, що підтверджується його підписом на листі-вимозі.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний повернути грошові кошти не пізніше 29.12.2022, включно.

12 грудня 2022 року на адресу позивача надійшла відповідь на лист вимогу, в якій відповідач зазначив, що виконати зобов`язання з повернення грошових коштів на даний час не може, однак заборгованість визнає.

Суд зауважує, що жодного обґрунтування причин неможливості повернути грошові кошти відповідач у відповіді на лист-вимогу не навів.

17 січня 2023 року відповідач частково повернув фінансову допомогу у розмірі 1300000,00грн., що підтверджується наявним у справі актом звірки взаємних розрахунків за період з 18.02.2022 по 17.03.2023, який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Інша частина фінансової допомоги в розмірі 700000,00грн. до даного часу відповідачем позивачу не повернута.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 700000,00грн. основного зобов`язання, 417500,00грн. неустойки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, укладений сторонами Договір є договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу безвідсоткову зворотну фінансову допомогу в розмірі 2000000,00грн., яка мала бути повернута протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги позивача. Відповідач отримав таку вимогу 29.11.2022, а тому був зобов`язаний повернути отриману суму фінансової допомоги не пізніше 29.12.2022, включно. Відповідач своє зобов`язання виконав лише частково та з порушенням встановленого договором строку, перерахувавши 17.01.2023 на рахунок позивача грошові кошти в сумі 1300000,00грн. Інша частина грошових коштів в розмірі 700000,00грн.до даного часу не повернута позивачу, що є порушенням умов Договору.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні докази повного повернення отриманої суми фінансової допомоги, відповідач наявність заборгованості визнає у відзиві.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення 700000,00грн. основного зобов`язання законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що за прострочення повернення безвідсоткової фінансової допомоги відповідач виплачує позивачу неустойку в розмірі 0,5% від неповерненої суми за кожен день прострочення.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач здійснив нарахування відповідачу 417500,00грн. неустойки за період з 30.12.2022 по 23.03.2023.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 9 статті 129 ГПК України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки відповідачем ані у його відповіді на лист вимогу від 29.11.2022, ані під час розгляду даної справи не було наведено жодних об`єктивних обставин, через які він не мав можливості своєчасно та у повному обсязі виконати свої договірні зобов`язання, а також не надано будь-яких доказів на підтвердження існування таких обставин, суд приходить до висновку, що спір у даній справі виник саме внаслідок неправильних дій відповідача.

У зв`язку з цим, судовий збір слід покласти на відповідача у повному розмірі, сплаченому позивачем за подання даного позову.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (62405, Харківська область, Харківський район, селище Кутузівка, вул.Шкільна, буд.6, код 05460427) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" (37606, Полтавська область, м.Миргород, вул.Київська, буд.42-А, кімната 4, код 31707522) 700000,00грн. основного зобов`язання, 417500,00грн. неустойки, 16762,50грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "15" травня 2023 р.

Суддя М.В. Калантай