ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15 травня 2023 року м. ЧернівціСправа № 926/2136/22
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Миронюка С.О., за участю секретаря судового засідання Голіней Я.І.,

За участі сторін:

Позивача Майдан А.В. ( в режимі відеоконференції)

Відповідача Петренко В.О.

Третя особа Сухорук А.М. (в режимі відеконференції)

у межах розгляду заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі яка має заборгованість перед боржником (у порядку ст. 336 ГПК України).

у справі за позовом публічного акціонерного товариства УКРНАФТА, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю РЕМАРІ, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 142 374 899,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2022 позов Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА (ідентифікаційний код 00135390, юридична адреса: 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5) задоволено та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю РЕМАРІ (ідентифікаційний код 44136127, адреса: 58018, м. Чернівці, провулок Складський, будинок 4Ц) заборгованість за Договором поставки № 12/01/01/2332-НП від 31.12.2021 р. у загальному розмірі 142 374 899,07 грн., з яких: 118 000 008,26 грн. сума основного боргу, 10 636 165,13 грн. пеня, 12 565 191,35 грн. інфляційні втрати, 1 173 534,33 грн. три проценти річних та судовий збір у сумі 868 350,00 грн.

01.11.2022 року на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2022 видано наказ.

05.04.2023 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. подана заява про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

За змістом вказаної заяви приватний виконавець просить суд звернути стягнення на грошові кошти Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" у розмірі 11 568 625,70 грн., яке має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ», в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню ВП № 70438468.

Ухвалою суду від 06.04.2023 прийнято до розгляду заяву головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. вих. № 1512 від 05.04.2023 року про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником - Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", призначено розгляд заяви на 13.04.2023 та в частині вимоги приватного виконавця про заборону Публічному акціонерному товариству «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" погашати заборгованість перед боржником ТОВ «Ремарі» у розмірі 11568625,70 грн відмовлено.

13.04.2023 судове засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Миронюка С.О. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.04.2023 розгляд заяви призначено на 03.05.2023.

Ухвалою суду від 02.05.2023 задоволено клопотання сторін та забезпечено проведення судового засідання в режимі відеконференції.

Ухвалою від 03.05.2023 відкладено розгляд заяви на 15.05.2023.

03.05.2023 до суду від представника ПАТ «Укртатнафти» надійшло клопотання про долучення доказів.

15.05.2023 до суду від представника ТОВ «Ремарі» надійшло клопотання в якому просить відмовити у задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

У судовому засіданні 15.05.2023 представники ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «Укртатнафта» просили задовольнити заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, представник ТОВ «Ремарі» просив відмовити у задоволенні вищевказаної заяви.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи заявника та надані ним докази, пояснення подані учасниками справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам та відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2022 позов задоволено, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю РЕМАРІ на користь публічного акціонерного товариства УКРНАФТА заборгованість за Договором поставки № 12/01/01/2332-НП від 31.12.2021 р. у загальному розмірі 142374899,07 грн., з яких: 118 000008,26 грн. сума основного боргу, 10636165,13 грн. пеня, 12565191,35 грн. інфляційні втрати, 1173534,33 грн. три проценти річних та судовий збір у сумі 868 350,00 грн.

01.11.2022 року на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2022 видано наказ.

Постановою про відкриття виконавчого провадження 30.11.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. відкрито виконавче провадження ВП №70438468 щодо виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 01.11.2022.

05.04.2023 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. подана заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Як вбачається з вищевказаної заяви державного виконавця в ході виконання рішення суду від 22.09.2022 на користь стягувача за виконавчим документом проведено часткове стягнення коштів у сумі 30 741 374.15 грн та в подальшому встановлено, що грошові кошти на рахунках боржника відсутні для виконання рішення суду в повному обсязі.

Листом ПАТ «Укрнафта» від 24.03.2023 № 01/01/07-222 повідомлено, що ТОВ «РЕМАРІ» (ідентифікаційний код 44136127, адреса: 58018. м. Чернівці, провулок Складський, будинок 4Ц) має право вимоги на стягнення заборгованості до ПАТ «УКРТАТНАФТА».

Тобто, боржнику належать грошові кошти, які знаходяться в володінні ПАТ «УКРТАТНАФТА» на підставі укладеного договору, що підтверджується листом ПАТ «УКРТАТНАФТА» від 23.03.2023 № 14/02-585.

Зокрема, між ТОВ «РЕМАРІ» та ПАТ «УКРТАТНАФТА» укладено Договір комісії № 404/11/2118 від 01.02.2022.

Станом на 15.03.2023 сукупний розмір заборгованості ПАТ «УКРТАТНАФТА» перед ТОВ «РЕМАРІ» за вказаним договором складає 11 568 625,70 грн.

Таким, чином, ПАТ «УКРТАТНАФТА» має дебіторську заборгованість перед ТОВ «РЕМАРІ».

У поданому до суду 13.04.2023 поясненні ПАТ «Укртатнафта» підтверджує заборгованість перед ТОВ «Ремарі» за договором комісії №404/11/2118 від 01.02.2022 в сумі 11568625,70 грн. На підтвердження цього ПАТ «Укртатнафта» надано до суду довідку від 18.04.2023 №13-1128 та лист №14/02-585 від 23.03.2023 в якому зазначається про наявність заборгованості перед ТОВ «Ремарі» в сумі 11 568 625,70 грн.

У клопотанні від 12.04.2023 ПАТ «Укрнафта» зазначає, що підтримує вимоги головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України викладені у заяві про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам та просить її задовольнити.

У клопотанні від 03.05.2023 ТОВ «Ремарі» заперечує проти задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам та вважає її безпідставною у зв`язку з відсутністю доказів існування боргу ПАТ «Укртатнафта» перед ТОВ «Ремарі».

03.05.2023 ПАТ «Укртатнафта» на підтвердження наявності заборгованості перед ТОВ «Ремарі» надано договір комісії №404/11/2118 від 01.02.2022 укладений між ПАТ «Укртатнафта» та ТОВ «Ремарі».

Згідно п. 1.1 вказаного договору Комісіонер зобов`язується за доручення Комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок Комітента договори (договір) про продаж нафтопродуктів асортимент, кількість, ціна, строк та умови передачі яких узгоджені сторонами у Специфікаціях до Договору, які є його невід`ємною частиною.

У поданому до суду 15.05.2023 клопотанні ТОВ «Ремарі» вказує, що лист, який ПАТ «Укрнафта» отримало від ПАТ «Укртатнафта» не може бути допустимим і належним доказом наявності боргу. Договір не є доказом наявності зобов`язань ТОВ «Ремарі» та боргу в заявленому розмірі, оскільки договір вказує лише про наміри сторін.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, положень частини першої статті 18, частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Суд зазначає, що правове регулювання умов і порядку виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

У відповідності до ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому необхідно зазначити, що під час вирішення заяви, поданої в порядку ст. 53, ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" суд повинен врахувати, що звернути стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, можливо лише за умови безспірності права боржника на такі грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження. Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи (ч. 3, 4 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19, відповідно до якої особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

Подана в порядку статті 336 ГПК України виконавцем чи стягувачем заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є по суті вимогою про стягнення коштів з такої особи з визначених законом підстав, що у разі її задоволення судом має відповідати та забезпечувати досягнення мети виконавчого провадження - реальне виконання судового рішення, шляхом стягнення грошових коштів з особи, яка має заборгованість перед боржником (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.07.2021 у справі №905/1642/19).

У цій судовій процедурі процесуальний закон, визначаючи її ініціатора, у статті 336 ГПК України ототожнює виконавця та стягувача, презюмуючи єдність їх мети у застосуванні цього заходу.

Системний аналіз приписів статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на грошові кошти передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

Згідно ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.)

З огляду на положення вказаних норм, під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам відповідно до частини першої статті 336 ГПК України, предметом дослідження суду, у даному випадку, має бути факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду, або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач чи виконавець просить звернути стягнення.

Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження у даній категорії справ щодо застосування положень статті 336 ГПК України висловлена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі №910/5300/17, постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі №925/1048/17, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15, від 01.08.2019 у справі №927/313/18, від 06.02.2020 у справі №913/381/18.

Суд звертає увагу, що частина перша статті 336 ГПК України охоплює саме випадок звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Разом з тим, відповідно до статті 53 Закону України №1404-VIII визначено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку.

Тобто, даною нормою передбачена процедура звернення стягнення як на майно боржника що перебуває в інших осіб, так і на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб, саме виконавцем (державним/приватним), у порядку наданих йому повноважень Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Також частина четверта статті 53 даного Закону передбачає, що на належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначають не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку ст. 336 ГПК України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи була заборгованість взагалі чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення.

З огляду на зазначене вище, господарський суд не вбачає сукупності обставин, які необхідні для застосування такої виконавчої дії, як звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, оскільки, відсутні докази безспірності права на відповідні грошові кошти та не можливо констатувати факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення, а також немає відповідного рішення суду яке б підтверджувало вищевказані обставини.

Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Керуючись ст. 76-79, 234-235, 326, 336 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 28.03.2023 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції у письмовій формі (ст. 257 ГПК України).

Повний текст ухвали складено та підписано 19.05.2023.

Суддя С.О.Миронюк