РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2023Справа №910/8472/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Крисько О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/8472/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал"

про стягнення 1744483,45 грн

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія"

про стягнення 103254,34 грн

Представники учасників справи:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): не з`явився;

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним): Балацький Я.А.;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення 1744483,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки продукції №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 18.08.2020, не здійснив повної та своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 1739816,76 грн та 3% річних в розмірі 4666,69 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/8472/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

12.07.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача (далі - позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія" (далі - відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 103254,34 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за зустрічним позовом в порушення умов договору поставки продукції №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 несвоєчасно виконано свої зобов`язання в частині строку поставки товару, передбаченого позиціями №174, №379, №383, №448, №449 та якості поставленого товару, у зв`язку з чим позивачем за зустрічним позовом нараховано та заявлено до стягнення 5783,78 грн пені та 2453,72 грн штрафу за порушення строку поставки товару та штраф у розмірі 95016,84 грн за порушення зобов`язання щодо якості поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 прийнято зустрічний позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія" про стягнення 103254,34 грн до розгляду з первісним позовом у справі №910/8472/21 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

21.07.2021 року через відділ діловодства суду від Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" надійшов відзив на первісний позов, відповідно до якого відповідач за первісним позовом проти позову заперечує, посилаючись на те, що ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» виконало свої зобов`язання за договором №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 лише на суму 578816,04 грн, так як решта продукції, поставлена за вказаною накладною на суму 475084,20 грн, була забракована замовником як така, що не відповідає умовам пункту 1.4 договору щодо виробника товару. Відтак, на переконання відповідача за первісним позовом, вимоги ТОВ «ВКП «Енергія» про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованості за договором у розмірі 1739816,76 грн та процентів річних у сумі 4666,69 грн є необґрунтованими.

26.07.2021 року через відділ діловодства суду від ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» надійшла відповідь на відзив за первісним позовом, в якій наголошує на необґрунтованості посилання відповідача на пункт 1.4 договору як на підставу для визнання поставленої продукції за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 неякісною та такою, що є браком, оскільки питання якості товару врегульовано у розділі 2 договору. При цьому, зауважує на тому, що позиція відповідача за первісним позовом щодо якості продукції не відповідає дійсності, так як невідповідність маркування продукції, заявленій в умовах договору, заміна виробника продукції при збереження або перевищенні якості продукції, порівняно з зазначеною у договору, не може вважатися браком або остаточним браком.

02.08.2021 року через відділ діловодства суду від ТОВ «ВКП «Енергія» надійшов відзив на зустрічний позов, в якому зустрічні позовні вимоги в частині стягнення 5783,78 грн пені та 2453,72 грн штрафу за порушення строку поставки товару визнає, втім заперечує проти зустрічних позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення зобов`язання щодо якості поставленого товару, посилаючись на те, що умови пункту 1.4 договору не регулюють питання якості продукції або відповідальності постачальника за брак товару. При цьому, наголошує на тому, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факт поставки продукції неналежної якості, оскільки матеріали справи не містять доказів неможливості її використання або невідповідності по якості сертифікату якості.

Також 02.08.2021 року через відділ діловодства суду ТОВ «ВКП «Енергія» подало клопотання про долучення до справи документів, які підтверджують понесені позивачем за первісним позовом витрати на правову допомогу адвоката.

У судовому засіданні 06.08.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання.

17.08.2021 року через відділ діловодства суду від Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" надійшла відповідь відзив, в якій наголошено на тому, що ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» виконало свої зобов`язання за договором №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 лише на суму 578816,04 грн, так як решта продукції, поставлена за вказаною накладною на суму 475084,20 грн, була забракована замовником.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у задоволенні клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про об`єднання позовних вимог у даній справі зі справою №910/12536/21 відмовлено.

У судовому засіданні 17.09.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом у справі (далі - третя особа), встановлення учасникам справи процесуальних строків для подання заяв по суті спору та відкладення підготовчого засідання.

Так, відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Враховуючи предмет та підстави позову, а також те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Морган кепітал" відступлено право грошової вимоги до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в тому числі, за договором №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 в частині видаткової накладної №22 від 17.12.2020, суд дійшов висновку, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки даного товариства, а тому наявні правові підстави для залучення до участі у справі вищевказаної особи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом.

26.10.2021 року через відділ діловодства суду від ТОВ «ВКП «Енергія» надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до яких позивач за первісним позовом зазначає про те, що факт укладання генеральної угоди №90-Ф про фінансування на умовах факторингу від 29.12.2020 між ТОВ «ВКП «Енергія» та ТОВ «ФК «Морган кепітал» не позбавляє ТОВ «ВКП «Енергія» права вчиняти дії, направлені на отримання боргу за поставлену продукцію за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 з відповідача за первісним позовом, так як у разі задоволення вимог за рішенням суду, будь-які грошові кошти, отримані від відповідача за первісним позовом за вказаною видатковою накладною повинні бути перераховані ТОВ «ВКП «Енергія» на користь ТОВ «ФК «Морган кепітал» відповідно до вимог пункту 7.1.3 генеральної угоди протягом 5 робочих днів з дня отримання коштів від боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 зупинено провадження у справі №910/8472/21 до набрання законної сили судовим рішенням в господарській справі №904/8630/21.

12.10.2022 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 поновлено провадження у справі №910/8472/21 та призначено підготовче засідання у справі.

21.12.2022 року через відділ діловодства суду від ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» надійшли письмові пояснення у справі, за змістом яких третя особа заперечує проти задоволення первісного позову в частині стягнення на користь ТОВ «ВКП «Енергія» заборгованості у сумі 1053900,24 грн за видатковою накладною №22 від 17.12.2020, оскільки на підставі укладеної між ТОВ «ВКП «Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» генеральної угоди №90-Ф від 29.12.2020 у зобов`язанні за договором №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 відбулась заміна первісного кредитора ТОВ «ВКП «Енергія» на нового кредитора ТОВ «ФК «Морган кепітал», а відтак право вимоги щодо виконання ДП НАЕК «Енергоатом» грошового зобов`язання за договором поставки від 18.08.2020 у розмірі 1053900,24 грн за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 належить саме ТОВ «ФК «Морган кепітал», а не ТОВ «ВКП «Енергія».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 призначено підготовче засідання на 02.02.2023.

У судовому засіданні 02.02.2023, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

15.02.2023 року через відділ діловодства суду Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подало клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/12536/21 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за видатковою накладною №22 від 17.12.2020, оскільки існує ризик подвійного стягнення грошових коштів за однією правовою підставою з однієї юридичної особи.

16.03.2023 року через відділ діловодства суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшло клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження для розгляду по суті поданого клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/12536/21, оскільки предметом спору в справі №910/8472/21 та справі №910/12536/21 є стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» боргу за договором №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 по видатковій накладній №22 від 17.12.2020, а відтак існує реальний ризик подвійного стягнення грошових коштів з відповідача за первісним позовом і наявні обставини неможливості розгляду справи №910/8472/21 по суті до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/12536/21.

У судовому засіданні 21.03.2023 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження у справі та про повернення на стадію підготовчого провадження, з підстав того, що приписами господарського судочинства зупинення провадження у справі можливе під час підготовчого провадження у справі, тоді як відповідач звернувся до суду з відповідним клопотанням під час розгляду справи по суті і обставини, на які він посилається для зупинення провадження у справі відповідачу були відомі до моменту закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті, в свою чергу, можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. При цьому, судом у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 11.04.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 20.04.2023.

У судовому засіданні 20.04.2023 суд, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 27.04.2023.

У судовому засіданні 27.04.2023 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) підтримав зустрічні позовні вимоги, просив задовольнити; проти первісних позовних вимог заперечив, просив відмовити.

Представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) та третьої особи у судове засідання не з`явилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не направляли.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) та третя особа була належним чином повідомлені про розгляд даної справи і не повідомили суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 27.04.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2020 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» (постачальник) було укладено договір поставки продукції №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 (далі - договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити продукцію (486 найменувань продукції) загальною вартістю 3161918,40 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 1.2 договору строк поставки: вересень-листопад 2020 року.

Пунктом 1.4 договору визначено, що виробник продукції позиції 1-57, 59-137, 240-246, 248-354, 438-443, 460-463, 466-486, ТОВ «Дніпровський завод спеціального обладнання та матеріалів» Україна, позиції 58, 138-239, 247, 355-437, 444-459, 464, 465 «Carbon Steel Company Limited» Китай.

За умовами пункту 3.1 договору вартість продукції без урахування ПДВ - 2634932,00 грн.(два мільйона шістсот тридцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять дві грн. 00 коп.), крім того ПДВ - 526986,40 грн. (п`ятсот двадцять шість тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн. 40 коп.). Загальна вартість продукції з урахуванням ПДВ - 3161918,40 грн. (три мільйона сто шістдесят одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять грн. 40 коп.).

Розрахунок за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 120 календарних днів з моменту постачання продукції. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (пункт 3.2 договору).

Поставка продукції здійснюється відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDP м. Енергодар, - Вантажоотримувач: ЗВ ВП «Складське господарство» вул. Промислова 133 (склад №-6), м. Енергодар, Запорізька область (пункт 4.1 договору).

Згідно пункту 4.2 договору поставка продукції відбувається в строки згідно з п. 1.2.

Приймання продукції за якістю і кількістю здійснюється покупцем відповідно до вимог СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС». В електронному вигляді документ є загальнодоступним і знаходиться на офіційному сайті ДП НАЕК «Енергоатом» за адресою: http://www.energoatom.com.ua/ua/about-6/company_standards-82/p/sou_naek__upravlnnya_zakupvlyami_organzatcya_vhdnogo_kontrolyu_produktc_dlya_aes-204. (пункту 6.1 договору).

У випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства (пункт 7.1 договору).

Відповідно до пункту 11.2 договору цей договір може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним за підставами, передбаченими законом України.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання (пункт 12.1 договору).

Вказаний договір підписаний представниками постачальника і покупця та скріплений печатками юридичних осіб.

Доказів недійсності даного договору на час розгляду справи суду не надано, а отже він є діючим та обов`язковим для виконання сторонами.

30.11.2020 року сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 05.08.2020, якою пункт 1.2 договору виклали у наступній редакції: "строк поставки продукції: поз. № 1-6, 8-27, 29-50, 52, 55-70, 72-75, 78-95, 99, 101-110, 112-119, 241-247, 249-255, 258, 260-267, 269, 271, 273, 275-280, 282, 284. 286, 287, 291-293, 295, 297-299, 301-304, 306, 308-310, 313-318, 320, 321, 324-327, 329, 331, 335-339, 343, 345-348, 350-354, 356-361, 363 - Вересень - Листопад 2020 року. Поз. № 7, 28, 51, 53, 54, 71, 76, 77, 96-98, 100, 111, 120-240, 248, 256, 257, 259, 268, 270, 272, 274, 281, 283, 285, 288-290, 294, 296, 300, 305, 307, 311, 312, 319, 322, 323, 328, 330, 332-334, 340-342, 344, 349, 355, 362, 364-486 Грудень 2020 року.».

30.12.2020 року сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 05.08.2020, якою пункт 1.2 договору виклали у наступній редакції: "Строк поставки продукції: поз. № 76, 120-133. 136-137, 144-159, 161-165, 167-176, 178, 179, 181-183, 185-189, 191, 193-197, 199, 206-214, 216-220, 222-240, 248, 259, 268, 270, 272, 274, 281, 283, 285, 288-290, 294, 296, 300, 305, 307, 311, 312, 319, 322, 323, 328, 330, 333, 334, 340-342, 344, 349, 355, 364, 367, 369-388, 390-397, 399, 401-449, 464-486 - Грудень 2020 року. Поз. № 7, 28, 51, 53, 54, 71, 77, 96-98, 100, 111, 134, 135, 138-143, 160, 166, 177, 180, 184, 190, 192, 198, 200-205, 215, 221, 256, 257, 332, 362, 365, 366, 368, 389, 398, 400, 450-463, Грудень 2020 року - Червень 2021 року.».

18.06.2021 року сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору №304(6)20УК/53-121-01-20-09674 від 05.08.2020, якою дійшли згоди виключити із договору позиції № п/п 7(4 штуки), 28, 51, 53, 54, 71, 77, 96-98, 100, 111, 138-143, 160, 166, 174, 180, 184, 190, 192, 198, 200-205, 215, 221, 256, 257, 362, 365, 368, 379, 383, 397 (8 штук), 398, 400, 448, 449, 450-463 із зниженням загальної вартості договора. Вартість продукції по договору № 304(6)20УК від 05.08.2020 без урахування ПДВ - 2 211 585,40 грн. (два мільйони двісті одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять грн. 40 коп.), крім того ПДВ - 442 317,08 грн. (чотириста сорок дві тисячі триста сімнадцять грн. 08 коп.). Загальна вартість продукції з урахуванням ПДВ - 2 653 902,48 грн. (два мільйони шістсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот дві грн. 48 коп.). При цьому, пункт 3.1 договору №304(6)20УК від 05.08.2020 р. виклали у наступній редакції: "Вартість продукції без урахування ПДВ - 2 211 585,40 грн. (два мільйони двісті одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять грн. 40 коп.), крім того ПДВ - 442 317,08 грн. (чотириста сорок дві тисячі триста сімнадцять грн. 08 коп.). Загальна вартість продукції з урахуванням ПДВ - 2 653 902,48 грн. (два мільйони шістсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот дві грн. 48 коп.).».

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» здійснило поставку продукції на суму 17390816,76 грн згідно видаткових накладних, які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та зауважень і скріплені печатками, №22 від 17.12.2020 на суму 1053900,24 грн з ПДВ та № 28 від 23.12.2020 на суму 685916,52 грн. з ПДВ, що підтверджується і товарно-транспортними накладними №Р22 від 17.12.2020 на суму 1053900,24 грн та №Р28 від 23.12.2020 на суму 685916,52 грн.

Проте, покупець оплату за отриманий товар в повному обсязі та в передбачені договором строки не здійснив, у зв`язку з чим у останнього виник борг у розмірі 1739816,76 грн, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу, відповідач подав зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом штраф за порушення строку поставки товару та штраф за порушення зобов`язання щодо якості поставленого товару.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач за первісним позовом на виконання умов договору здійснив поставку продукції, зокрема, 17.12.2020 позивач здійснив часткову поставку продукції по договору на суму 1 053 900,24 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 22 від 17.12.2020 та товарно-транспортною накладною №Р22 від 17.12.2020, а 23.12.2020 - на суму 685 916,52 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 28 від 23.12.2020 та товарно-транспортною накладною №Р28 від 23.12.2020.

Факт передачі позивачем за первісним позовом товару на загальну суму 1739816,76 грн належним чином підтверджено матеріалами справи та не заперечуються відповідачем за первісним позовом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, з урахуванням положень укладеного між сторонами договору, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем за первісним позовом зобов`язання з поставки товару відповідачеві за первісним позовом, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є видаткова накладна.

Таким чином, підписання покупцем (ДП НАЕК «Енергоатом») вищенаведених видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/174, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, в сукупності з відповідними товарно-транспортними накладними, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за поставлений позивачем за первісним позовом товар.

При цьому, суд відхиляє заперечення ДП НАЕК «Енергоатом» про те, що ТОВ «ВКП «Енергія» виконало зобов`язання по договору згідно з видатковою накладною № 22 від 17.12.2020 лише на суму 578816,04 грн так як продукція на суму 475084,20 грн. була забракована.

Так, згідно з частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до пункту 2.1 договору продукція, що поставляється, за своєю якістю повинна підтверджуватись паспортом або сертифікатом якості, або сертифікатом відповідності, або іншим подібним документом підтверджуючим якість.

За умовами пункту 1.4 договору виробник продукції позиції 1-57, 59-137, 240-246, 248-354, 438-443, 460-463, 466-486, ТОВ «Дніпровський завод спеціального обладнання та матеріалів» Україна, позиції 58, 138-239, 247, 355-437, 444-459, 464, 465 «Carbon Steel Company Limited» Китай.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з продукцією, яка поставлена згідно з видатковою накладною №22 від 17.12.2020, ТОВ «ВКП «Енергія» надано сертифікат №054752/6 від 14.09.2020, відповідно до якого виробником поставленої продукції зазначено Carbon Steel Company Limited.

Частиною 1 статті 675 Цивільного кодексу України передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 6.1 договору приймання продукції за якістю і кількістю здійснюється покупцем відповідно до вимог СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

Так, відповідно до пункту 7.1.2 СОУ НАЕК 038:2017 вхідний контроль включає: підготовчий етап - ВК-П; перший етап - ВК-1; другий етап - ВК-2; контроль продукції перед видачею у використання - ВК-3.

Згідно з пунктом 7.3.6, 7.3.7 СОУ НАЕК 038:2017 вхідний контроль продукції на етапі ВК-1 проводиться в обсязі технічного огляду (приймання за якістю та комплектністю) комісією, склад якої визначено у пункті 5.8. Оцінка продукції за якістю та комплектністю в обсязі технічного огляду проводиться на відповідність її умовам договору (контракту) на закупівлю, а також супровідним документам про відповідність (сертифікат якості, паспорт, формуляр, свідоцтво про виготовлення, план якості, рахунок-фактура, специфікація тощо). Контрольовані параметри, які підтверджуються під час проведення ВК-1, перелічені в Б.3.1 додатку Б та повинні бути регламентовані процедурами ВК продукції.

Згідно з пунктом 7.3.13 СОУ НАЕК 038:2017 робота комісії з проведення ВК-1 повинна бути завершена протягом 10 робочих днів з моменту отримання продукції.

Пунктом 11.1 СОУ НАЕК 038:2017 визначено, що всі невідповідності, виявлені на будь-якому етапі ВК, фіксуються у звітному документі «Довідка про виявлені невідповідності». У «Довідку про виявлені невідповідності» вноситься лише та продукція, в якій були виявлені невідповідності. Невідповідності повинні бути описані повно, лаконічно та однозначно, з посиланнями на пункти документів, вимоги яких порушені, з наведенням значень відхилень контрольованих параметрів. При цьому всі можливі контрольні операції повинні бути виконані в повному обсязі, незалежно від виявлених невідповідностей.

Як встановлено судом, на етапі вхідного контролю ВК-1 відповідно до пункту 11.1 СОУ НАЕК 038:2017 ДП НАЕК «Енергоатом» ВП ЗАЕС була складена довідка №1 про виявлені невідповідності від 04.01.2021, відповідно до якої були виявлені невідповідності продукції, яка надійшла на склад 18.12.2020 за видатковою накладною №22 від 17.12.2020, а саме: не виконані умови договору поставки: згідно договору виробник - «Carbon Steel Company Limited» Китай, а надійшла продукція виробник - ПАТ «Чернігівський інструментальний завод м. Чернігів» - порушено умови пункту 1.4 договору №304(6)20УК від 05.08.2020.

05.01.2021 Відокремленим підрозділом «Запорізька АЕС» було направлено на адресу ТОВ «ВКП «Енергія» лист №07-103/95 щодо проведення ВК-1 за договором, до якого додавалась копія довідки №1 про виявлені невідповідності на етапі ВК-1 від 04.01.2021.

У відповідь на вказаний лист, ТОВ «ВКП «Енергія» листом №11/01-03 від 11.01.2021 повідомив ВП ЗАЕС про те, що у зв`язку з розповсюдженням коронавірусної інфекції СОVID-19 та введенням обмежень для підприємств-виробників у всьому світі, зазначений у договорі виробник «Carbon Steel Company Limited» Китай не мав можливості виконати замовлення на виготовлення різців. У листі ТОВ «ВКП «Енергія» також зазначає, що якість різців виробництва ПАТ «Чернігівський інструментальний завод м. Чернігів» значно перевищує китайського виробника.

Листом №07-103/1352 від 19.01.2021 ВП «Запорізька АЕС» у відповідь на лист №11/01-03 від 11.01.2021 повідомила ТОВ «ВКП «Енергія» про те, що поставлена продукція відповідає заявленим технічним характеристикам, але замовник вважає за необхідне виконати постачання продукції відповідно до істотних умов договору.

Відповідно до пункту 11.7 СОУ НАЕК 038:2017 за результатами аналізу приймають рішення щодо усунення/врегулювання невідповідностей, які можуть бути такі: а) усунути невідповідності власними силами (за необхідності, за погодженням із виробником); б) залучити для усунення невідповідностей виробника (постачальника), проектанта; в) підготувати та узгодити в установленому порядку технічне рішення щодо усунення невідповідностей; г) підготувати та узгодити у встановленому порядку технічне рішення щодо допущення до використання продукції з виявленими невідповідностями; д) прийняти інше рішення щодо подальшого використання продукції; е) забракувати продукцію та/або повернути продукцію постачальнику для доопрацювання/заміни. У разі забракування частини продукції, яка була подана на вхідний контроль, приймається рішення щодо використання залишків продукції, в яких не виявлено невідповідностей.

21.01.2021 призначеною комісією відповідача за первісним позовом відповідно до пункту 11.7 СОУ НАЕК 038:2017 був складений акт на забраковану продукцію №1/21 від 21.01.2021, відповідно до висновків якої продукція у кількості 2890 одиниць визнана остаточним браком та такою, що підлягає поверненню та заміні на продукцію виробника згідно умов пункту 1.4 договору поставки.

ВП «Запорізька АЕС» листом №07-103/2308 від 01.02.2021 направлено ТОВ «ВКП «Енергія» повідомлення про встановлені недоліки поставленої продукції за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 в рамках договору №304(6)20УК від 05.08.2020 та визнання її забракованою, з одночасною вимогою здійснити заміну цієї продукції на продукцію, яка відповідає пункту 1.4 договору. До вказаного листа була додано копія акту на забраковану продукцію №1/21 від 21.01.2021.

У відповідь на вказане повідомлення, ТОВ «ВКП «Енергія» листом №28/01-01 від 28.01.2021 гарантувало здійснити заміну товару на інший, що відповідає за своїми технічними (якісними) характеристиками умовам договору.

В подальшому, 04.02.2021 ТОВ «ВКП «Енергія» на складі ВП «Запорізька АЕС» прийняло для заміни продукцію, забраковану згідно з актом №1/21 від 21.01.2021, про що між сторонами було складено акт приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання №22.

18.02.2021 ТОВ «ВКП «Енергія» здійснило заміну забракованої замовником продукції по договору на загальну суму 475084,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №89 від 18.02.2021, яка підписана повноважними представниками сторін без зауважень та скріплена печатками юридичних осіб.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з урахуванням здійсненої 18.02.2021 ТОВ «ВКП «Енергія» заміни частини поставленої за накладною №22 від 17.12.2020 продукції, на загальну суму 475084,20 грн, яка прийнята покупцем без зауважень, твердження відповідача за первісним позовом про виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов`язань за договором згідно з видатковою накладною №22 від 17.12.2020 лише на суму 578816,04 грн є необґрунтованими.

Отже, з урахуванням наведеного, ТОВ «ВКП «Енергія» у відповідності до укладеного між сторонами договору було повністю виконано прийняті на себе зобов`язання з передачі товару відповідно до умов договору відповідачу за первісним позовом - Відокремленому підрозділу «Запорізька АЕС», а відповідачем за первісним позовом, у свою чергу, прийнято товар на підставі видаткових накладних №22 від 17.12.2020, №28 від 23.12.2020 та №89 від 18.02.2021 на загальну суму 1739816,76 грн, а відтак і виникнення обов`язку оплатити отриману продукцію.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 договору визначено, що розрахунок за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 120 календарних днів з моменту постачання продукції. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати поставленого за договором товару матеріали справи не містять.

Отже, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України та умов пункту 3.2 договору, відповідач за первісним позовом повинен був сплатити грошові кошти за отриманий товар протягом 120 календарних днів з моменту постачання продукції.

Проте, відповідач за первісним позовом у визначений умовами договору строк свої зобов`язання щодо оплати вартості товару не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за договором з оплати поставленої продукції на загальну суму 1739816,76 грн.

Поряд з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що 29.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (фактор, третя особа у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВКП «Енергія» (клієнт, позивач за первісним позовом) було укладено генеральну угоду про фінансування на умовах факторингу з регресом № 90-Ф (далі угода 90-Ф), відповідно до умов пункту 1.1 якої в порядку та на умовах, визначених цією угодою, фактор зобов`язується здійснювати фінансування клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників строк виконання якої настав та/або не настав.

Фінансування здійснюється на підставі окремих додаткових угод, які укладаються між сторонами і є невід`ємною частиною цієї угоди (пункт 1.2 угоди 90-Ф).

Фактор здійснює фінансування клієнта за плату шляхом сплати процентів, що оплачує клієнт щомісячно до повного виконання боржником грошових зобов`язань за основним договором (пункт 1.3 угоди 90-Ф).

За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржника належного виконання за основним зобов`язанням (пункт 1.4 угоди 90-Ф).

Основне зобов`язання - сукупність грошових зобов`язань боржника перед клієнтом, які складаються із заборгованості боржника за отриманий і неоплачений товар/послугу (основною сумою), за неоплаченими відсотками, а також за неоплаченою неустойкою. Розмір заборгованості розраховується станом на день підписання сторонами відповідних додаткових угод до цього договору. Наявність зобов`язання боржника перед клієнтом підтверджується документацією, яку клієнт зобов`язується передати фактору (в додаткових угодах вказуються реквізити цих документів) (пункт 2 угоди 90-Ф).

Відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника (пункт 3.5 угоди 90-Ф).

Пунктом 5.3 угоди 90-Ф визначено, що відступлення прав грошової вимоги у зобов`язанні за основними договорами від клієнта до фактора відбувається у момент укладання між сторонами відповідних додаткових угод до цієї угоди та передачі документації, яка підтверджує наявність зобов`язання боржника перед клієнтом та вказана в п. 2. цього договору.

Угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін, та діє до повного її виконання сторонами (пункт 12.1 угоди 90-Ф).

29.12.2020 сторонами укладено додаткову угоду №1 до генеральної угоди № 90-Ф (далі - додаткова угода № 1 до угоди № 90-Ф), в якій дійшли згоди, що клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (, адреса: Запорізька обл. 71504, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, IBAN НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», платник ПДВ - ДП НАЕК «Енергоатом», м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Назарівська, буд. 3, ІПН 53) (далі - «боржник») за грошовими зобов`язаннями, які виникли відповідно до договору № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 та додаткової угоди № 1 договору № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 25.11.2020 (надалі - «основний договір»), за наступними документами: видаткова накладна № 22 від 17.12.2020 на суму 1053900,24 грн, строк платежу 120 календарних днів (пункт 1.1 додаткової угоди № 1 до угоди № 90-Ф).

Загальна сума грошового зобов`язання боржника (надалі - «заборгованість») складає - 1053900,24 (один мільйон п`ятдесят три тисячі дев`ятсот) грн. 25 коп. (без ПДВ) (пункт 1.2 додаткової угоди № 1 до угоди № 90-Ф).

Фактор здійснює фінансування клієнта в розмірі 948510,21 (дев`ятсот сорок вісім тисяч п`ятсот десять) грн. 21 коп. (без ПДВ) (п. 1.3 додаткової угоди № 1 до угоди № 90-Ф).

Розмір плати (процентів) за фінансування складає 30 (тридцять) % (відсотків) річних від суми фінансування (п. 1.4 додаткової угоди № 1 до угоди № 90-Ф).

На підставі акту приймання-передачі документації від 29.12.2020, який є додатком №1 до додаткової угоди №1 від 29.12.2020, клієнт передав, а фактор прийняв документацію, яка підтверджує наявність зобов`язання боржника перед клієнтом, а саме копію договору №304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 18.08.2020, нотаріально завірену копію додаткової угоди № 1 договору № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 25.11.2020, оригінал видаткової накладної № 22 від 17.12.2020 та оригінал товарно-транспортної накладної №Р22 від 17.12.2020.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За умовами частини 1 статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина 1 статті 1077 Цивільного кодексу України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, за матеріалами справи судом встановлено факт заміни в основному зобов`язанні (договорі № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 за видатковою накладною №22 від 17.12.2020) первісного кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКП «Енергія» на нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», яке здійснено шляхом укладання в належній формі та з погодженням всіх необхідних умов генеральної угоди про фінансування на умовах факторингу з регресом № 90-Ф та додаткової угоди №1 до генеральної угоди № 90-Ф від 29.12.2020.

В результаті новий кредитор - ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» отримав право замість первісного кредитора - ТОВ «ВКП «Енергія» вимагати від боржника - Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» сплату заборгованості у розмірі 1053900,24 грн за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 на виконання умов договору № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 та додаткової угоди №1 договору № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 25.11.2020.

При цьому, суд відзначає, що питання дійсності додаткової угоди № 1 від 29.12.2020 до генеральної угоди № 90-Ф від 29.12.2020 про фінансування на умовах факторингу з регресом, укладеної між Товариством з обмеженої відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» та Товариством з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» про відступлення права грошової вимоги до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» в розмірі 1053900,24 грн., яке виникло на підставі договору № 304(6)20УК від 18.08.2020, було предметом судового розгляду у справі №904/8630/21.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2022 у справі №904/8630/21, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2022, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 29.12.2020 до генеральної угоди № 90-Ф від 29.12.2020 та додаткової угоди № 1 від 20.11.2020 до генеральної угоди № 84-Ф від 16.11.2020 відмовлено в повному обсязі.

За таких обставин, додаткова угода № 1 від 29.12.2020 до генеральної угоди № 90-Ф від 29.12.2020 про фінансування на умовах факторингу з регресом є діючою та обов`язковою для виконання сторонами.

Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини 1 статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як вбачається з листа №29122020/3 від 29.12.2020, ТОВ «ФК «Морган Кепітал» повідомив ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» про відступлення права вимоги на суму 1053900,24 грн. за видатковою накладною № 22 від 17.12.2020 та укладення генеральної угоди про фінансування на умовах факторингу з регресом № 90-Ф та додаткової угоди № 1 до генеральної угоди № 90-Ф від 29.12.2020.

Поряд з цим судом встановлено, що 19.04.2021 ТОВ «ФК «Морган Кепітал» звернувся до ДП «НАЕК «Енергоатом» з вимогою №19042021/1 від 19.04.2021 про оплату заборгованості у розмірі 1 053 900,24 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист №908, №766 від 19.04.2021, накладної №908, №766 від 19.04.2021.

Отже, оскільки у зобов`язанні за договором № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 за фактом поставки ТОВ «ВКП «Енергія» продукції на суму 1053900,24 грн. за видатковою накладною № 22 від 17.12.2020 відбулась заміна первісного кредитора ТОВ «ВКП «Енергія» на нового кредитора ТОВ «ФК «Морган кепітал», зважаючи на те, що договір факторингу та додаткові угоди до нього є дійсними та обов`язковими для виконання сторонами, то зобов`язання за вказаною видатковою накладною на суму 1053900,24 грн підлягає виконанню відповідачем за первісним позовом саме на користь ТОВ «ФК «Морган кепітал», а не ТОВ «ВКП «Енергія».

При цьому, суд відхиляє доводи ТОВ «ВКП «Енергія» про наявність у нього права вчиняти дії, направлені на отримання від відповідача за первісним позовом суми боргу за поставлену продукцію за видатковою накладною №22 від 17.12.2020 з посиланням на умови пункту 7.1.3 генеральної угоди №90-Ф від 29.12.2020, відповідно до яких якщо з моменту переходу права вимоги до фактора клієнт отримав від боржників будь-яку суму грошових коштів в погашення їх заборгованості за відступленим правом вимоги, клієнт зобов`язаний перерахувати вказану грошову суму факторові протягом 5 банківських днів з дня отримання коштів від боржника, оскільки положення пункту 7.1.3 генеральної угоди №90-Ф від 29.12.2020 не наділяють ТОВ «ВКП «Енергія» повноваженнями на звернення від імені та в інтересах ТОВ «ФК «Морган кепітал» до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника, та не змінюють встановлений у генеральній угоді порядок розрахунків та умови відступлення права вимоги.

Пунктом 7.1.3 генеральної угоди передбачений обов`язок клієнта перерахувати факторові грошову суму, яку клієнт отримав від боржника, а не на виконання рішення суду про стягнення заборгованості з боржника за позовом клієнта.

Отже, звернення клієнта з позовом до суду про стягнення заборгованості з боржника та задоволення позовних вимог клієнта (старого кредитора) про стягнення заборгованості з боржника за договором, право вимоги за яким було відступлено на користь фактора (нового кредитора) за відповідним договором факторингу, суперечить меті інституту відступлення права вимоги.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 1053900,24 грн. за видатковою накладною № 22 від 17.12.2020, оскільки позивач за первісним позовом не довів наявності у нього права вимоги щодо стягнення боргу в розмірі 1053900,24 грн так як на момент розгляду даної справи позивач за первісним позовом не є кредитором за зобов`язаннями ДП «НАЕК Енергоатом», що виникли з договору поставки № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 щодо оплати заборгованості за поставлену продукцію за видатковою накладною № 22 від 17.12.2020.

У той же час, за висновком суду підлягають задоволенню вимоги ТОВ «ВКП «Енергія» про стягнення з ДП «НАЕК Енергоатом» боргу за поставлений за договором товар у розмірі 685916,52 грн за видатковою накладною № 28 від 23.12.2020, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати поставленої позивачем за первісним позовом продукції за вказаною накладною відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з порушенням відповідачем за первісним позовом зобов`язань зі своєчасної оплати товару за договором, позивачем за первісним позовом нараховано та пред`явлено до стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України проценти річних у загальній сумі 4 666,69 грн., а саме у сумі 3 031,77 грн. за період з 16.04.2021 - 20.05.2021 на суму боргу 1 053 900,00 грн. та у сумі 1 634,92 грн. за період з 22.04.2021 - 20.05.2021 на суму боргу 685 916,00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, з урахуванням викладених вище висновків суду про часткове задоволення первісних позовних вимог щодо стягнення основного боргу, суд дійшов висновку про стягнення 3% річних у розмірі 1634,92 грн., в іншій частині цих вимог належить відмовити.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Енергія" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1744483,45 грн підлягають задоволенню частково.

Разом з цим, за результатом розгляду зустрічних позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ДП «НАЕК Енергоатом» в частині стягнення з ТОВ «ВКП «Енергія» штрафу у розмірі 20% від вартості товару неналежної якості у сумі 95016,84 грн.

Так, гарантії якості товару, що поставляється передбачено нормами статті 673, 674 Цивільного кодексу України, відповідно до яких продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Умовами пункту 2.1 договору передбачено, що продукція, що поставляється за своєю якістю повинна підтверджуватися паспортом або сертифікатом якості, або сертифікатом відповідності, або іншим подібним документом; за умовами пункту 1.4 договору сторонами погоджено, що виробник продукції - позиції 58, 138-239, 247, 355-437, 444-459, 464, 465 «Carbon Steel Company Limited» Китай.

Отже, умовами договору сторони погодили, що окрім відповідності продукції за якістю сертифікатам якості та/або відповідності, виробником товару по позиціям 58, 138-239, 247, 355-437, 444-459, 464, 465 договору має бути «Carbon Steel Company Limited» Китай.

Як встановлено судом та визнається відповідачем за зустрічним позовом, зокрема, у листі №11/01-03 від 11.01.2021, частина продукції, яка поставлялась згідно видаткової накладної №22 від 17.12.2020 року на суму 475 084,20 грн. не відповідала умовам договору щодо виробника, оскільки була замовлена ТОВ «ВКП «Енергія» у ПАТ «Чернігівський інструментальний завод». Так, згідно з довідкою №1 про виявлені невідповідності на етапі ВК-1 від 04.01.2021 продукція, поставлена за видатковою накладною №22 від 17.12.2020, не відповідає вимогам пункту 1.4 договору в частині виробника товару.

Відповідно до статті 266 Господарського кодексу України (далі - ГК України) предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

В свою чергу, спеціальними положеннями частини 1, 2, 4, 5, 6 статті 268 Господарського кодексу України унормовано, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов (у разі наявності) або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

При цьому, згідно з частиною 5, 6 вказаної статті у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами (у разі наявності) чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника.

Сторони договору мають виконувати обов`язки щодо виконання умов договору, які ним передбачені.

З аналізу наведеного випливає, що невідповідність якості товару сертифікату якості та/або іншій технічній документації, яка встановлює вимоги щодо якості товару, та невідповідність товару умовам договору щодо виробника товару не є тотожними поняттями. Невідповідність поставлених товарів тим вимогам, які визначені технічними вимогами і якісними характеристиками у розрізі виробника товару само по собі не впливає на якість поставленого товару та не свідчить про істотне порушення постачальником вимог щодо якості товарів.

У даному випадку, як встановлено судом вище, позивач за зустрічним позовом в обґрунтування зустрічного позову та в довідці №1 про виявлені невідповідності на етапі ВК-1 від 04.01.2021 вказує лише на невідповідність продукції, що поставлена за видатковою накладною №22 від 17.12.2020, умовам пункту 1.4. договору в частині виробника товару.

Згідно висновків комісії ВП ЗАЕС, викладених у акті на забраковану продукцію №1/21 від 21.01.2021, продукція у кількості 2890 одиниць визнана остаточним браком та такою, що підлягає поверненню та заміні на продукцію виробника згідно умов пункту 1.4 договору поставки.

При цьому, у листі ВП ЗАЕС №07-103/1352 від 19.01.2021 вказано, що поставлена продукція відповідає заявленим технічним характеристикам, але замовник вважає за необхідне виконати постачання продукції відповідно до істотних умов договору.

Отже, відповідно до змісту вказаної довідки №1 про виявлені невідповідності на етапі ВК-1 від 04.01.2021, акту на забраковану продукцію №1/21 від 21.01.2021 і наявного у справі листування між сторонами вбачається, що постачальником і покупцем не здійснювалась саме перевірка товару даного виду технічним та якісним характеристикам, зазначеним у Сертифікаті якості ПРАТ «ЧІЗ» №1894 від 14.12.2020, оскільки як вбачається з матеріалів справи покупець вимагав здійснення заміни товару лише через те, що виробником товару був не «Carbon Steel Company Limited» Китай, а ПАТ «Чернігівський інструментальний завод м. Чернігів».

Тоді як, заміна виробника продукції, при збереженні або перевищенні якості товару, порівняно з зазначеною у договорі, не може вважатися браком.

Жодних доказів здійснення перевірки товару технічним та якісним характеристикам, комплектності тощо у відповідності до умов договору позивачем за зустрічним позовом суду надано не було. Факт неналежної якості поставленої продукції та неможливість її використання до заміни постачальником не підтверджена жодним актом, висновком, експертизою, а тому відсутні підстави вважати, що постачальник порушив свої зобов`язання щодо поставки товару належної якості.

Відповідно до статті 671 Цивільного кодексу України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Частиною 2 статті 672 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір: 1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару; 2) відмовитися від усього товару; 3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором; 4) прийняти весь товар.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що поставка товару, асортимент якого не відповідає умовам договору, є недопоставкою, та у такому разі продавець на вимогу покупця зобов`язаний, зокрема, здійснити заміну товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором.

04.02.2021 ТОВ «ВКП «Енергія» на складі ВП «Запорізька АЕС» прийняло для заміни продукцію, забраковану згідно з актом №1/21 від 21.01.2021, про що між сторонами було складено акт приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання №22.

18.02.2021 ТОВ «ВКП «Енергія» здійснило заміну забракованої замовником продукції по договору на загальну суму 475084,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №89 від 18.02.2021, яка підписана повноважними представниками сторін без зауважень та скріплена печатками юридичних осіб.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з урахуванням здійсненої 18.02.2021 ТОВ «ВКП «Енергія» заміни частини поставленої за накладною №22 від 17.12.2020 продукції, на загальну суму 475084,20 грн., яка прийнята відповідачем за зустрічним позовом в повному обсязі без заперечень, постачальником виконано належним чином умови договору щодо поставки товару.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт порушення відповідачем умов договору щодо поставки товару саме належної якості, а заміна виробника продукції, при збереженні або перевищенні якості товару, порівняно з зазначеною у договорі, не може вважатися браком, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу у розмірі 95 016,84 грн. задоволенню не підлягають.

У той же час, судом встановлено, що згідно з умовами додаткової угоди №1 від 30.11.2020 та додаткової угоди №2 від 30.12.2020 до договору № 304(6)20УК від 05.08.2020, 53-121-01-20-09674 від 18.08.2020 сторони домовились, що продукція, передбачена у позиціях: №174 у кількості 5 штук вартістю 15628,80 грн., №379 у кількості 10 штук вартістю 15628,80 грн., №383 у кількості 10 штук вартістю 2264,40 грн., №448 у кількості 10 штук вартістю 7200,00 грн., №449 у кількості 10 штук вартістю 9120,00 грн. доставляється у строк - грудень 2020 року.

Отже, останнім днем строку з виконання зобов`язання постачальника щодо поставки вказаного товару є 31.12.2020.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Проте, відповідач за зустрічним позовом у визначений договором строк поставку продукції, передбаченої у позиціях №174, №379, №383, №448, №449, на загальну суму 35053,20 грн. не виконав.

В подальшому, відповідно до додаткової угоди №3 від 18.06.2021 до договору сторони домовились виключити з умов договору поставки товар, передбачений у позиціях №174, №379, №383, №448, №449 на загальну суму 35 053,20 грн.

Таким чином, ТОВ «ВКП «Енергія» допущено порушення умов договору в частині своєчасної поставки товару, визначеного у позиціях №174, №379, №383, №448, №449 на загальну суму 35 053,20 грн. у період з 04.01.2021 по 17.06.2021.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що за порушення строку постачання або недопоставку продукції постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню у розмірі 0,1% від вартості продукції, по якій допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення більш 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Відтак, оскільки відповідач за зустрічним позовом допустив прострочення поставки товару, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 7.2 договору нараховано і заявлено до стягнення пеню в розмірі 5783,78 грн та 2453,72 грн штрафу за прострочення поставки понад 30 календарних днів.

При цьому, оскільки відповідачем за зустрічним позовом допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, факт якого належним чином підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що передбачений умовами договору розмір пені узгоджується з приписами чинного законодавства України та, відповідно, про правомірність застосування позивачем за зустрічним позовом передбаченої пунктом 7.2 договору пені та наявність правових підстав для нарахування відповідачеві відповідних штрафних санкцій за прострочення виконання договірних зобов`язань.

У зв`язку із порушенням відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання в частині дотримання встановленого договором строку поставки товару, позивач за зустрічним позовом звертався до ТОВ «ВКП «Енергія» з претензією №28-22/6021 від 16.03.2021 про оплату пені та штрафу за прострочення виконання зобов`язання за договором в частині поставки товару на загальну суму 35 053,20 грн.

Проте, вказана претензія була залишена без відповіді та задоволення.

В свою чергу, відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначені вимоги про стягнення пені у сумі 5 783,78 грн. та штрафу у сумі 2 453,72 грн. за порушення строків виконання зобов`язань з поставки товару за договором визнав повністю та проти їх задоволення не заперечував.

Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок пені та штрафу, з урахуванням визначеної останнім вартості несвоєчасно поставленого товару та періоду прострочення, суд дійшов висновку, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, а тому вказані вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 5 783,78 грн. пені та 2 453,72 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з того, що як первісний позов, так і зустрічний позов частково доведені та обґрунтовані матеріалами справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог за первісним та зустрічним позовом.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 202, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 2К, офіс 1, ідентифікаційний код 35739275) основний борг у розмірі 685916 (шістсот вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн 52 коп., 3% річних у розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) грн 92 коп. та судовий збір у розмірі 10313 (десять тисяч триста тринадцять) грн 27 коп.

3. Зустрічний позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Енергія» (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 2К, офіс 1, ідентифікаційний код 35739275) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) пеню у розмірі 5783 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят три) грн 78 коп., штраф у розмірі 2453 (дві тисячі чотириста п`ятдесят три) грн 72 коп. та судовий збір у розмірі 181 (сто вісімдесят одна) грн 10 коп. судового збору.

5. Видати накази позивачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом після набрання рішенням суду законної сили.

6. В решті позовних вимог первісного позову та зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.05.2023.

Суддя Т.В. Васильченко