ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. Справа№ 910/11141/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023

у справі № 910/11141/22 (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 133 092, 41 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (далі - позивач, ТОВ «"ДТЕК Курахівська ЦЗФ") звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогами до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, скаржник, АТ "Українська залізниця") про стягнення 133 092 грн 41 коп. вартості нестачі вантажу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов чинного законодавства України не виконав взяті на себе зобов`язання щодо перевезення вантажу, у зв`язку з чим виникла нестача кам`яного вугілля у деяких вагонах у розмірі 133 091 грн 41 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2023 у справі № 910/11141/22 позов задоволено повністю; cтягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" 133092,41 грн збитків та 2 481,00 грн судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем доведено наявність прямого та безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 133 092 грн 41 коп., які поніс позивач в якості нестачі вантажу (вугілля кам`яне).

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2023 у справі № 910/11141/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимогах відмовити позивачу у повному обсязі.

Також в прохальній частині апеляційної скарги відповідачем викладено клопотання про витребування доказів.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що без доведення обставини ціни позову, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, помилково дійшов до висновку про доведеність вартості відправленого вантажу за накладними 52336682, 52335841, 52346137, 52360096, 52392313, 52404811, 52430865, а також дійшов висновку щодо наявності у позивача збитків та дотримання ним вимог ст.ст. 162.164 ГПК України.

Також, скаржник зазначає, що у справі № 910/14014/21, позивач надав суду посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 "Посвідчення про якість", встановленою "Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України", затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 № 466 - зазначені документи містять інформацію щодо % вологості вугілля, внаслідок чого судом було застосовано 2% норм природних втрат, тобто в судовому порядку було спростовано відомості зазначені в графах № 20 спірних залізничних накладних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/11141/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Хрипун О.О., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 у справі вирішено витребувати матеріали справи № 910/11141/22, а розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху відкладено до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

22.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11141/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про розгляд апеляційної скарги з повідомленням та викликом учасників справи. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11141/22. Справу № 910/11141/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

06.03.2023 через відділ документального забезпечення сулу від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач наводить доводи на її спростування; просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, оскаржуване рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, а також враховуючи те, що втраченим вантажем за спірними залізничними накладними було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цієї накладної, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо клопотання відповідача про витребування у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», встановленою «Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України», затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 № 466 - зазначені документи містять інформацію щодо % вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними № 52336682, 52335841, 52346137, 52360096, 52392313, 52404811, 52430865, оскільки вона не може бути рівною 0%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Проаналізувавши вищевикладені норми чинного ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення клопотання відповідача про витребування доказів без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, відповідно до залізничних накладних № № 52336682, 52336682, 52335841, 52346137, 52360096, 52392313 (дос. № 52404563), 52404811, 52430865 у грудні 2021 року відправником - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" надіслано залізничним транспортом вагони № № 53577334, 56162035, 56810898, 55022297, 56229024, 60725736, 56951544, 54779467, 62964366, 61298972, 62468756 з вантажем "кам`яне вугілля марки г-газовий. Вантаж в твердому стані". Залізниця прийняла у Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" на станції Курахівка Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці - одержувачі ТОВ ДТЕК "ДТЕК Західенерго".

На станціях Бурштин Львівської залізниці, Покровськ Донецької залізниці були складені комерційні акти № № 388103/1561, 388103/1562, 388103/1559, 388103/1560, 388103/1584, 38810/1583, 482004/615/1586, 388103/1585, 388106/1610, 388103/1611, 388103/1612.

Згідно з комерційним актом № 388103/1561 при контрольному переважуванні вагону № 53577334 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 90550 кг, тара - 23400 кг, нетто 68150 кг, що менше вантажного документу на 1,650 кг. Маркування порушено.

Згідно з комерційним актом № 388103/11562 при контрольному переважуванні вагону № 56162035 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 86450 кг, тара - 20800 кг, нетто 65650 кг, що менше вантажного документу на 3150 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом № 388103/1559 при контрольному переважуванні вагону № 56810898 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89700 кг, тара - 22000 кг, нетто 67700 кг, що менше вантажного документу на 2100 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом № 388103/1560 при контрольному переважуванні вагону № 55022297 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89900 кг, тара - 22700 кг, нетто 67200 кг, що менше вантажного документу на 2650 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом № 388103/1584 при контрольному переважуванні вагону № 56229024 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87250 кг, тара - 22000 кг, нетто 66250 кг, що менше вантажного документу на 3550 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом № 388103/583 при контрольному переважуванні вагону № 60725736 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87300 кг, тара - 23400 кг, нетто 63900 кг, що менше вантажного документу на 6100 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом № 482004/615/1586 при контрольному переважуванні вагону № 56951544 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87500 кг, тара - 21800 кг, нетто 65700 кг, що менше вантажного документу на 3300 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом №388103/1585 при контрольному переважуванні вагону № 54779467 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 81400 кг, тара - 22200 кг, нетто 69200 кг, що менше вантажного документу на 800 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом № 388103/1610 при контрольному переважуванні вагону № 62964366 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 86550 кг, тара - 23600 кг, нетто 62950 кг, що менше вантажного документу на 7050 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Згідно з комерційним актом № 388103/1611 при контрольному переважуванні вагону № 61298972 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 93000 кг, тара - 23800 кг, нетто 69200 кг, що менше вантажного документу на 800 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом № 388103/1612 при контрольному переважуванні вагону № 62468756 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 82900 кг, тара - 23200 кг, нетто 59700 кг, що менше вантажного документу на 10300 кг. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний.

Позивач зазначив, що відповідач як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 133 091 грн 41 коп., заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних № № 52336682, 52336682, 52335841, 52346137, 52360096, 52392313 (дос. № 52404563), 52404811, 52430865.

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами. Порядок і терміни складання актів, пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Відповідно до частини 3 статті 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

У відповідності до пункту 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, Перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Згідно з частиною 3 статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи підтверджений, зокрема комерційними актами № 388103/1561, № 388103/1562, № 388103/1559, № 388103/1560, № 388103/1584, № 38810/1583, № 482004/615/1586, № 388103/1585, № 388106/1610, № 388103/1611, № 388103/1612, а саме:

- у комерційному акті № 388103/1561 при контрольному переважуванні вагону № 53577334 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 90550 кг, тара - 23400 кг, нетто 68150 кг, що менше вантажного документу на 1,650 кг;

- у комерційному акті № №388103/11562 при контрольному переважуванні вагону № 56162035 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 86450 кг, тара - 20800 кг, нетто 65650 кг, що менше вантажного документу на 3150 кг;

- у комерційному акті №388103/1559 при контрольному переважуванні вагону № 56810898 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89700 кг, тара - 22000 кг, нетто 67700 кг, що менше вантажного документу на 2100 кг;

- у комерційному акті №388103/1560 при контрольному переважуванні вагону № 55022297 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89900 кг, тара - 22700 кг, нетто 67200 кг, що менше вантажного документу на 2650 кг;

- у комерційному акті № 388103/1584 при контрольному переважуванні вагону № 56229024 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87250 кг, тара - 22000 кг, нетто 66250 кг, що менше вантажного документу на 3550 кг;

- у комерційному акті № 388103/583 при контрольному переважуванні вагону № 60725736 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87300 кг, тара - 23400 кг, нетто 63900 кг, що менше вантажного документу на 6100 кг;

- у комерційному акті № 482004/615/1586 при контрольному переважуванні вагону № 56951544 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87500 кг, тара - 21800 кг, нетто 65700 кг, що менше вантажного документу на 3300 кг;

- у комерційному акті № 388103/1585 при контрольному переважуванні вагону № 54779467 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 81400 кг, тара - 22200 кг, нетто 69200 кг, що менше вантажного документу на 800 кг;

- у комерційному акті № 388103/1610 при контрольному переважуванні вагону № 62964366 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 86550 кг, тара - 23600 кг, нетто 62950 кг, що менше вантажного документу на 7050 кг;

- у комерційному акті №388103/1611 при контрольному переважуванні вагону № 61298972 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 93000 кг, тара - 23800 кг, нетто 69200 кг, що менше вантажного документу на 800 кг;

- у комерційному акті № 388103/1612 при контрольному переважуванні вагону № 62468756 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 82900 кг, тара - 23200 кг, нетто 59700 кг, що менше вантажного документу на 10300 кг.

Згідно з частиною 1 статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Відповідно до пункту 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

У відповідності з пунктом 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони (контейнери), що прибувають та відправляються зі станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) повинні оглядатися у комерційному відношенні.

Пунктом 3.8 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" № 04-5/601 від 29.05.2002 зазначено, що відповідно до параграфу 19 розділу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі (далі - Технічні умови) правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Відповідно до накладних вантаж завантажено у вагони відправником, на станції відправлення, залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до довідок відправника, підписаних директором та начальником відділу з планування та інвестицій ТОВ "ДТЕК Курахфвська ЦЗФ", вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагонах № 53577334, № 56152035 по накладній №52336682 складає 3 998 грн 45 коп. з ПДВ, у вагонах № 56810898, № № 55033397 по накладній № 52335841 складає 3 836 грн 28 коп. з ПДВ, у вагоні № 56229024 по накладній № 52346137 складає 3 899 грн 82 коп. з ПДВ, у вагоні № 60725736 по накладній № 52360096 складає 4 050 грн 86 коп. з ПДВ, у вагоні № 56951544 по накладній № 52392313 складає 4 077 грн 28 коп. з ПДВ, у вагоні № 54779467 по накладній №52404811 складає 3 832 грн 56 коп. з ПДВ, у вагонах № 62964366, № 61298972, № 62468756 по накладній № 52430865 складає 3 906 грн 84 коп. з ПДВ.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги без доведення обставини ціни позову, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

Окремо колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 № 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Зокрема, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах щодо мінерального палива.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що до перевезення передавалося вугілля кам`яне марки г- насипом газове у твердому стані, показник вологості 0 %.

Крім того, колегія суддів вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Оскільки матеріалами справи, встановлено що позивач прийняв до перевезення вантаж із зазначенням 0% вологості без заперечень, а тепер стверджуючи про необхідності застосування 2 % норм природних втрат, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач діє всупереч своїй попередній поведінці.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач допустив нестачу вантажу та спричинив позивачеві збитки в розмірі вартості нестачі вантажу (вугілля кам`яне) у розмірі 41,400 т загальною вартістю 133 092 грн 41 коп.

Крім того, відповідно до статті 130 Статуту залізниць України, право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами, які є належними і допустимими доказами відповідно до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України. У той же час відповідач, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим АТ "Українська залізниця" у комерційних актах, не спростував подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків, у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу без зауважень виникла з незалежних від неї причин.

Також колегія суддів звертає увагу, що у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Пунктом 3 статті 27 Статуту залізниць України передбачено, що під час перевезення вантажів, які змерзаються і здуваються відправник зобов`язаний вжити відповідних профілактичних заходів. Залізниця може відмовити в перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів відмови залізниці у перевезенні вантажу за спірними накладними внаслідок, зокрема, невжиття відправником заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, відповідачем суду надано не було.

Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено наявність прямого та безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 133 092 грн 41 коп., які поніс позивач в якості нестачі вантажу (вугілля кам`яне), у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого та правомірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків заподіяних відповідачем незбереженням прийнятого до перевезення вантажу підлягають задоволенню у розмірі 133 092 грн 41 коп.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності на підставі статті 315 Господарського кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Відповідно до пункту 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються, зокрема: д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до частини 1 статті 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів (частина 2 статті 315 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 315 Господарського кодексу України перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Відтак, положення статей 134, 136 Статуту залізниць України підлягають застосуванню у системному зв`язку з положенням статті 315 Господарського кодексу України і таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності, в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини 2, 3 статті 315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Отже, шестимісячний термін для пред`явлення даного позову до Залізниці має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 45-ти денного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 45-ти денного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статті 315 Господарського кодексу України та статей 134, 136 Статуту залізниць України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору

За таких обставин, враховуючи дати видачі вантажу відповідно до вищезазначених накладних 22.12.2021 - 30.12.2021, шестимісячний термін для пред`явлення позовних вимог за ними сплив у вересні 2022 року.

В свою чергу, позов Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" було сформовано та подано в системі "Електронний суд" 24.10.2022.

Проте, як вірно вказано судом першої інстанції, згідно пункту 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№540-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, №№ 40 - 44, ст. 356) доповнили пунктами 12 -14.

Відповідно до положень пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Спеціальний строк позовної давності, до якого віднесено, зокрема, строк на пред`явлення позовів перевізника до вантажоодержувача, передбачено загальною статтею 258 Цивільним кодексом України, яка наявна у вказаному переліку. Норми чинного законодавства не містять будь-яких обмежень щодо застосування вказаної норми до правовідносин, де перевізником є Залізниця, а також будь-яких обмежень щодо дати початку перебігу такого строку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", прийнятої відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжено. Постановою Кабінету Міністрів України №1423 від 123.12.2022 строк дії карантину встановлено до 30.04.2023.

Враховуючи, що закінчення строку позовної давності припало на строк періоду карантину, який на даний час продовжено, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що строк позовної давності щодо вимог по даній справі не сплинув в силу пункту12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України міститься у постанові Верховного Суду від 06.05.2021 по справі № 903/323/20.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11141/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11141/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/11141/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз