ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. Справа№ 910/12100/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023

у справі № 910/12100/22 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 44 533,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 44 533,36 грн, з яких: 31 093,74 грн основного боргу, 5690,15 грн інфляційних втрат, 968,86 грн 3 % річних та 6780,61 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 закрито провадження у справі № 910/12100/22 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" 25 460, 46 грн - основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару за договором поставки № 476/24/16-21 від 16.03.2021.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 позов задоволено. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" заборгованість у розмірі 5633,28 грн, пеню у розмірі 6780,61 грн, інфляційних втрат у розмірі 5690,15 грн, 3 % річних у розмірі 968,86 грн, 3000,00 грн витрат на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Приймаючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 5 633,28 грн, яка також не була спростовано відповідачем, зокрема, останнім не надано суду доказів повної оплати отриманого товару.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 910/12100/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач вважає оскаржуване судове рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не досліджено та залишено поза увагою той факт, що саме невнесення плати споживачами міста Києва за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення спричинило неможливість відповідача своєчасно розрахуватися з позивачем за поставлений товар.

Окрім того, на думку відповідача, місцевим господарським судом не було враховано вимог ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, а також не надано належної оцінки доводам відповідача щодо можливості зменшення пені з урахуванням того, що відповідачем сплачено 80 % основного боргу.

При цьому, відповідач стверджує, що судом першої інстанції взагалі залишено поза увагою та не розглянуто клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Також, відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано документів підтверджуючих фактичне надання адвокатом послуги представництво інтересів позивача у Господарському суді міста Києва.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 у справі № 910/12100/22 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/12100/22 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 910/12100/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Разіної Т.І., Михальської Ю.Б. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" (постачальник, позивачем) та Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (покупцем, відповідачем) укладений договір поставки № 476/24/16-21 (надалі - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю електричні акумулятори (далі - товар) за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються в специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплати його вартість на нижчезазначених умовах договору.

Загальна сума договору складає - 350 591,80 грн (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 2.2. договору номенклатура та ціна товару визначаються в специфікації, яка є додатком до цього договору, підписується уповноваженими представниками обох сторін.

Пунктом 3.4. договору визначено, що перехід права власності на товар до відповідача відбувається з моменту передачі йому товару на підписання накладних на товар.

Передача товару від позивача відповідачу здійснюється за належним чином оформленою видатковою накладною, в якій зазначається найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, ціна товару та загальна вартість товару.

Датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником відповідача, що підтверджується його підписом на видатковій накладній (п.п. 3.5., 3.6. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними (п. 11.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку-фактури позивача, який виписується у відповідності до заявки відповідача та специфікації. Відповідач здійснює оплату товару протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем, на виконання умов договору було поставлено відповідачу акумулятори автомобільні, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: № ТОВ-000308 від 07.04.2021 на суму 27 382,32 грн, № ТОВ-000338 від 21.04.2021 на суму 8225,4 грн, № ТОВ-000385 від 18.05.2021 на суму 33 982,2 грн, № ТОВ-000506 від 29.06.2021 на суму 29 697,28 грн, № ТОВ-000549 від 14.07.2021 на суму 41 278,94 грн, № ТОВ-000770 від 23.09.2021 на суму 14 816,64 грн, № ТОВ-000790 від 28.09.2021 на суму 19 574,88 грн, № ТОВ-000864 від 25.10.2021 на суму 30 225,49 грн, № ТОВ-001040 від 17.12.2021 на суму 25 460,46 грн, № ТОВ-001100 від 29.12.2021 на суму 5633,28 грн, а всього на загальну суму 236 276,89 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що строк оплати за поставлений товар по договору № 476/24/16-21 від 16.03.2021 є таким, що настав.

Відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар на суму 205 183,15 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 2243 від 23.06.2021 на суму 8225,4 грн, № 2287 від 24.06.2021 на суму 27 382,32 грн, № 2991 від 17.08.2021 на суму 10 000,00 грн, № 3075 від 25.08.2021 на суму 23 982,20 грн, № 3385 від 07.09.2021 на суму 10 000,00 грн, № 3508 від 21.09.2021 на суму 19 697,28 грн, № 3509 від 21.09.2021 на суму 41 278,94 грн, № 4727 від 24.11.2021 на суму 14 816,64 грн, № 4979 від 13.12.2021 на суму 10 000,00 грн, № 5087 від 22.12.2021 на суму 9574,88 грн та № 252 від 28.01.2022 на суму 30 225,49 грн.

У той же час, під час розгляду справи в місцевому господарському суді, відповідачем подано пояснення, з якого вбачається, що останнім частково погашено суму основної заборгованості за договором поставки № 476/24/16-21 від 16.03.2021 у розмірі 25 460,46 грн, у підтвердження чого долучено до матеріалів справи належним чином засвідчену копію платіжного доручення № 3676 від 27.12.2022.

За таких обставин, Господарським судом міста Києва ухвалою від 17.01.2023, закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 25 460,46 грн основного боргу.

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 5633,28 грн, що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів повної оплати отриманого товару.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача 5690,15 грн інфляційних втрат, 968,86 грн 3% річних та 6780,61 грн пені.

Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду першої інстанції з даним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 позов задоволено. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" заборгованість у розмірі 5633,28 грн, пеню у розмірі 6780,61 грн, інфляційних втрат у розмірі 5690,15 грн, 3 % річних у розмірі 968,86 грн, 3000,00 грн витрат на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір, до виконання якого застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За договором поставки, згідно приписів ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 193, 202 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, зокрема здійснивши поставку обумовленого товару відповідачу на загальну суму 236 276,89 грн, що підтверджується видатковими накладними: № ТОВ-000308 від 07.04.2021 на суму 27 382,32 грн, № ТОВ-000338 від 21.04.2021 на суму 8225,4 грн, № ТОВ-000385 від 18.05.2021 на суму 33 982,2 грн, № ТОВ-000506 від 29.06.2021 на суму 29 697,28 грн, № ТОВ-000549 від 14.07.2021 на суму 41 278,94 грн, № ТОВ-000770 від 23.09.2021 на суму 14 816,64 грн, № ТОВ-000790 від 28.09.2021 на суму 19 574,88 грн, № ТОВ-000864 від 25.10.2021 на суму 30 225,49 грн, № ТОВ-001040 від 17.12.2021 на суму 25 460,46 грн, № ТОВ-001100 від 29.12.2021 на суму 5633,28 грн, які підписані повноважними представниками сторін, без зауважень.

Відтак, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за договором.

Враховуючи умови договору щодо строку оплати товару, строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Встановивши відсутність доказів своєчасної оплати відповідачем заборгованості у сумі 5633,28 грн, місцевий господарський суд правомірно визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5633,28 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, крім основної заборгованості, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 5690,15 грн інфляційних втрат, 968,86 грн 3 % річних та 6780,61 грн пені, нарахованих на заборгованість відповідача за договором, з урахуванням періодів нарахування та часткових оплат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Пунктом 7.3. договору визначено, що у випадку порушення виконання умов п. 5.1. договору, відповідач сплачує пеню позивачу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний прострочений день встановленого строку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем вірно здійснений розрахунок інфляційних втрат, 3 % річних та пені, нарахованих на заборгованість відповідача, який відповідає вимогам умов договору та чинного законодавства.

Твердження відповідача про те, що місцевим господарським судом не було враховано вимог ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, а також не надано належної оцінки доводам відповідача щодо можливості зменшення пені з урахуванням того, що відповідачем сплачено 80 % основного боргу, колегією суддів оцінюється критично, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Таким чином, посилання позивача щодо можливості зменшення пені з урахуванням того, що відповідачем сплачено 80 % основного боргу, розцінюється критично та в силу приписів ст. 218 Господарського кодексу України не є підставою для звільнення відповідача від виконання господарського зобов`язання в частині зменшення пені.

Стосовно посилань скаржника на те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про зменшення розміру пені до 100 грн, судова колегія зазначає про таке.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому згідно положень ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Разом з тим, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

В свою чергу, відповідач, заявивши клопотання про зменшення розміру неустойки не надав суду достатніх доказів та не навів обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення зобов`язання. Також відповідач не вказав про жодні обставини, які могли б свідчити про майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства, що мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 5633,28 грн, пеню у розмірі 6780,61 грн, інфляційних втрат у розмірі 5690,15 грн, 3 % річних у розмірі 968,86 грн.

Таким чином, вирішуючи даний спір, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано до суду документів підтверджуючих фактичне надання адвокатом послуги, саме представництво інтересів позивача у Господарському суді міста Києва, колегією суддів відхиляється, оскільки понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: договору про надання послуг правової допомоги № 140 від 12.01.2021, додатковими угодами: № 14 від 30.12.2021, № 18 від 27.10.2022 до договору про надання послуг правової допомоги № 140 від 12.01.2021, актом здачи-приймання наданих послуг від 28.10.2022 до договору про надання послуг правової допомоги № 140 від 12.01.2021; рахунком № 647 від 28.10.2022, платіжним доручення № 14086 від 02.11.2022.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що вимогами господарського процесуального законодавства не конкретизовано, в якому саме господарському суді повинні надаватися послуги адвоката.

При цьому, колегія суддів констатує, що зі змісту договору про надання послуг правової допомоги № 140 від 12.01.2021 вбачається надання адвокатом юридичних послуг в судах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 910/12100/22 - без змін.

Матеріали справи № 910/12100/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б. Михальська