ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2023 р. Справа №926/954-б/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Олійник Н.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 20.03.2023 (вх.ЗАГС. №01-05/845/23 від 21.03.2023)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2023 (суддя Дутка В.В.)

у справі № 926/954-б/23

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

за участю апелянта: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2023 у справі №926/954-б/23 заяву фізичної особи ОСОБА_1 від 06.03.2023 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність разом з доданими до неї документами повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заявниця звернулася до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відкрити апеляційне провадження, апеляційну скаргу задоволити, скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2023, після усунення скаржником недоліків скарги, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 10.05.2023.

В судове засідання 10.05.2023 апелянт явки не забезпечила.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, сформованої в Автоматизованій системі діловодства суду, ухвалу суду від 10.04.2023 було доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 10.04.2023 о 13:54.

Враховуючи наведене, а також те, що явка сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги слід задоволити, з огляду на наступне.

06.03.2023 через систему Електронний суд до Господарського суду Чернівецької області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з неможливістю погасити заборгованість у розмірі приблизно 247682,65 грн, керуючим реструктуризацією заявник просила призначити арбітражного керуючого Белінську Н.О.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 07.03.2023 вказану заяву залишено без руху для усунення недоліків заяви, а саме для надання суду доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в сумі 34221,00 грн та первинних документів (усі договори, квитанції, банківські виписки тощо), що підтверджують суми грошових зобов`язань (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором щодо таких кредиторів: АТ Сенс Банк, АТ КБ Приватбанк, АТ Універсал Банк.

14.03.2023 через систему Електронний суд боржник подала суду заяву про усунення недоліків від 13.03.2023.

Розглянувши заяву про усунення недоліків, суд першої інстанції дійшов висновку про повернення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 без розгляду з огляду на те, що заява не містила доказів усунення недоліків та за змістом зводилась до незгоди фізичної особи ОСОБА_1 з підставами залишення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, що в свою чергу призвело до порушення норм процесуального права.

Так, скаржниця вказує, що узгодила участь у справі арбітражного керуючого, уклала з нею договір, відповідно до умов якого визначено розмір винагороди та порядок виконання мого зобов`язання щодо виплати такої винагороди, на підтвердження чого до заяви долучено копію договору, згоду арбітражного керуючого на участь у справі за таких умов та докази здійснення платежів на виконання угоди.

При цьому, скаржниця покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.11.2020 у справі №910/726/20, відповідно до якої місцевий господарський суд вправі розглянути питання щодо альтернативного врегулювання винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень у справі про неплатоспроможність, зокрема, на умовах відстрочення.

Також скаржник покликається на постанову Південно-Західного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 916/2937/21, у якій суд, дослідивши всю сукупність наданих боржником доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи, зокрема, щодо обставин розстрочення сплати авансового платежу за три місяці виконання повноважень керуючим реструктуризацією, визнав їх альтернативою мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому.

Щодо ненадання суду первинних документів, що підтверджують суми грошових зобов`язань (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором (кредитори: АТ Сенс Банк, АТ КБ Приватбанк, АТ Універсал Банк) апелянт звертає увагу на те, що до заяви було додано конкретизований список кредиторів із зазначенням інформації щодо кожного кредитора - його найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, суми грошових вимог, загальної суми заборгованості, підстав виникнення зобов`язань, строку їх виконання згідно із договором. Крім того, щодо більшості кредиторів зазначено суму основного зобов`язання, суми нарахованих відсотків, суми неустойки, розмір загальної вартості кредиту щодо кожного кредитора окремо. Надані суду договори з кредиторами містять вказівку лише на можливі нарахування штрафу або пені, у випадку невиконання зобов`язань, або їх неналежного виконання, водночас не існує жодного документу, який надав би можливість боржнику розмежувати основну заборгованість та неустойку. Для уточнення вказаної інформації до заяви додано кредитну історію ТзОВ «Українське бюро кредитних історій», яка є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами, містить повну та достовірну інформацію про заборгованість боржника, в тому числі загальну суму заборгованості, заборгованість за основними зобов`язаннями, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з питань банкрутства не вимагається від боржника додання до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність копії договорів та інших кредитних документів, проте суд не прийняв додаткові документи та дійшов помилкового висновку про те, що надіслані документи не є доказами, що підтверджують суми вимог кредиторів.

Скаржниця вказує, що визначення сум грошових вимог за правочинами було здійснено на підставі даних з моєї кредитної історії, сформованої ТзОВ Українське бюро кредитних історій та даних, отриманих від кредиторів та покликається на правові висновки, викладені у постанові Південно-Західного апеляційного господарського суду у справі №915/1347/21.

Загалом, поданий до суду конкретизований список кредиторів та боржників, містить загальну суму заборгованості та суму кредиту, отриману з виписки ТзОВ «УБКІ», дозволяє визначити хоча б показники заборгованості за договором, при цьому, безпосередньо договори не містять такої інформації. Також скаржниця повідомляє, що надає ті кредитні договори, які в неї наявні та які вона має змогу надати, а також про відсутність незначної частини кредитних договорів, на підставі яких виникла заборгованість, оскільки вони знаходяться у кредиторів, і доступ до них обмежений внаслідок блокування електронних кабінетів.

Таким чином, апелянт наголошує, на відсутності можливості подати суду належні докази у вигляді укладених кредитних договорів, та водночас на тому, що кредитори володіють такими договорами, оскільки наявність договірних відносин між мною та відповідними кредитними установами підтверджується витягом з Українського бюро кредитних історій.

Також апелянт зазначає, що створений за допомогою електронно - програмних засобів кредитний звіт є електронним документом, який надається суб`єктам звернення (користувачам, іншим бюро та суб`єктам кредитних історій) у електронній формі або у паперовій (паперовій копії електронного документа). До матеріалів справи долучено роздруківку кредитного звіту у текстовому режимі, отриману через web-інтерфейс на офіційному сайті Бюро (https://ubki.ua/), і яка містить QR-код, за допомогою якого можна здійснити перевірку даного документу. Отже, така роздруківка є примірником електронного документа з паперовим носієм інформації.

Висновок місцевого господарського суду про неможливість встановити розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами на дату подання заяви, є помилковим та передчасним, з огляду на те, що визнання або відхилення грошових вимог кредиторів боржника із встановленням їх розміру (в.ч. штрафних санкцій) здійснюється господарським судом під час або після проведення попереднього судового засідання за результатами розгляду таких вимог, поданих у встановлений Кодексом строк або після закінчення такого строку, з урахуванням звіту арбітражного керуючого про визнання або відхилення грошових вимог кредиторів боржника.

На переконання скаржниці, звернення заявника до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі наявних у нього документів із змісту яких вбачається наявність прострочених зобов`язань перед кредиторами є достатньою та самостійною підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а суд відповідно до положень КУзПБ наділений достатніми повноваженнями на визнання або відхилення відповідних грошових вимог кредиторів боржника на наступних стадіях провадження у справі, у разі заявлення таких у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до до приписів ст. 115 КУзПБ фізична особа, має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 обґрунтувала заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відсутністю можливості погашати вимоги за кредитними договорами перед АТ «Таскомбанк», АТ «Універсал Банк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Сенс Банк», які становлять загалом приблизно, за твердженням заявника, 247 682,65 грн.

У частині 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено перелік документів, що додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема:

- конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором - п.3 ч.3 ст.116 КУзПБ;

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках - п.8 ч.3 ст.116 КУзПБ;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, яка згідно ст. 30 КУзПБ становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень - п.12 ч.3 ст.116 КУзПБ.

Таким чином, місцевий господарський суд в ухвалі про залишення заяви без руху, правильно вказав, що звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність фізична особа - боржник повинна розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст.ст. 76 - 77 ГПК України, що також передбачено п.п. 3, 14 ч. 3 ст. 116 КУзПБ.

У даному випадку заявниця навела підстави, передбачені п.2 ч.2 ст.115 КУзПБ, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та самостійно визначив суми грошових вимог за правочинами, копії яких частково не додані до матеріалів справи, тобто не підтвердив належними доказами підстави звернення із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність.

При цьому, в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявниця самостійно ствердила, що нею не надано належних доказів в частині (всіх копій договорів, квитанцій, банківських виписок тощо), що підтверджують суми грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором, через їх відсутність або втрату.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання заявниці на втрату чи відсутність первинних документів на підтвердження підстав виникнення зобов`язань та їх розміру, оскільки заявниця не позбавлена права звернутися до відповідних фінансових установ з метою отримання відповідних документів, які стосуються його прав та обов`язків. При цьому, доводи про відмови таких фінансових установ надати договори та про блокування електронних кабінетів, наведені в апеляційній скарзі, не підтверджено жодними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність лише договорів не підтверджує факт наявності кредиторської заборгованості, її суми та правової природи, а надана заявником роздруківка з сайту Українського бюро кредитних історій від 05.02.2023 не може бути належним, допустимим та достатнім доказом, що підтверджує обставини про суми грошових вимог кредиторів з диференціацією його на складові частини (основний борг, штраф, пеня), підстави виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із договором.

Так, в якості доказів заявниця надала звіт з Українського бюро кредитних історій про фінансові зобов`язання ОСОБА_1 (а.с.7-12).

Слід зазначити, що інформація, яка розміщена на веб-сайті є електронним доказом, а роздруківка такої інформації паперовою копією електронного доказу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронні довірчі послуги. Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У відповідності до вимог ч.3 ст.96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Щодо покликання апелянта на норми Закону України Про організацію формування та обігу кредитних історій, який встановлює правові, організаційні засади формування та ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, порядок діяльності таких бюро, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 3 Закону України Про організацію формування та обігу кредитних історій бюро кредитних історій - це юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію (надалі - бюро); ведення кредитної історії - це діяльність бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач бюро - це юридична або фізична особа суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає та має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний звіт - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії; кредитний правочин - це правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про організацію формування та обігу кредитних історій джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

У статті 7 Закону України Про організацію формування та обігу кредитних історій визначено перелік інформації, що містить кредитна історія, а саме, - це, серед іншого, наступна інформація про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: відомості про кредитний правочин (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину), суму зобов`язання за укладеним кредитним правочином, вид валюти зобов`язання, строк і порядок виконання кредитного правочину, відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином, дату виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір та стадія погашення, відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо), відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

У статті ст.11 Закону України Про організацію формування та обігу кредитних історій визначено підстави та порядок надання кредитного звіту, а саме: бюро надають інформацію з кредитних історій у формі кредитних звітів; кредитні звіти містять усю інформацію з кредитної історії, якщо інші обсяги інформації не передбачені Положенням бюро або договором (частина 1), бюро надають інформацію, яка складає кредитні історії, виключно користувачам та іншим бюро на підставах, передбачених цим Законом (частина 3), бюро надають кредитні звіти користувачам за їх запитами на паперовому або електронному носіях на умовах, передбачених цим Законом та договором (частина 4), кредитні звіти надаються користувачам без права передачі їх або інформації, що міститься в них, третім особам (частина 5).

Відповідно до ст.13 Закону України Про організацію формування та обігу кредитних історій суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме: кредитним звітом та інформацією з реєстру запитів (частина 1); суб`кт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до бюро у порядку, визначеному Положенням про бюро (частина 2); бюро зобов`язане надати суб`єкту кредитної історії інформацію протягом двох робочих днів з дня отримання від нього відповідного запиту (частина 4).

Разом з тим, норми Закону України Про організацію формування та обігу кредитних історій не містять положень щодо порядку формування, форми та обов`язкових реквізитів кредитного звіту, наявність яких надавала б можливість ідентифікувати особу, яка відповідальна за його формування та відповідність даних самій кредитній історії.

За загальним правилом оформлення документації в частині підтвердження відповідності інформації, яку містить певний (конкретний) документ, відомостям, на підставі яких такий документ складений, відповідним належним підтвердженням є підписання документа відповідальною посадовою особою.

Колегія суддів враховує доводи апелянта про наявність на звіті QR-коду та коду для перевірки звіту на сайті, проте, роздруківка звіту про кредитну історію, яка надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, а тому не може вважатися доказом у справі, який би підтверджував наявність кредитних зобов`язань як про те стверджує боржник.

Окрім наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, відповідно до якої аналіз норм законодавства дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами.

У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №916/2387/19, наведено правовий висновок, відповідно до якого факт виконання банком (фінансовою установою) свого зобов`язання щодо надання кредитних коштів може підтверджуватися меморіальним ордером, платіжними дорученнями та, як вже зазначалось, виписками з особового рахунку боржника.

Аналогічні правові висновки в подібних правовідносинах висвітлено у постанові від 08.11.2022 Верховного суду у справі № 909/937/21.

Також апеляційний суд звертає увагу заявника на правову позицію Верховного Суду у справі №917/1604/21 від 16.11.2022 про недостатність подання боржником при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише кредитного звіту, яким являється роздруківка з сайту Українського бюро кредитних історій, без додавання інших документів, зокрема для належного підтвердження розміру та структури заборгованості цього боржника.

Відсутність доказів наявності первісної документації, на підставі якої виникла заборгованість та суми такої заборгованості позбавляє суд можливості надати оцінку щодо права боржника звернутись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку частини 2 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім того, відповідно до ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Частиною 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684,00 гривень.

Таким чином, станом на дату звернення заявника із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність розмір авансування винагороди керуючому становить 40260,00 гривень. Заявником сплачено на депозитний рахунок суду лише 6039,00 грн для авансування винагороди арбітражному керуючому, відповідно до квитанцій №TS206882 від 04.10.2022; Б/Н від 05.02.2023; №0.0..1 від 12.09.2022; Б/Н від 02.02.2023, проте, в матеріалах справи відсутні докази сплати авансування в розмірі 34221,00 грн.

Положеннями ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що докази здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому (керуючому реструктуризацією) у відповідному розмірі в обов`язковому порядку подаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Закон містить імперативну однозначну вказівку на те, що цей доказ додається до заяви, і не містить будь-яких альтернативних варіантів поведінки заявника чи й будь-яких пільг. Відповідно до ст.19 Конституції України суд має діяти "лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Натомість, заявник, посилаючись на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладена у постанові від 19.11.2020 у справі №910/726/20, додав до заяви про неплатоспроможність, зокрема заяву арбітражного керуючого Белінської Н.О. б/н б/д про участь у справі про неплатоспроможність заявника; договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 29.08.2022.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що подана заявницею копія договору на оплату праці, підписана тільки арбітражним керуючим Белінською Н.О. та не містить підпису ОСОБА_1 .

У п. 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020, на який посилається заявник як на підставу можливості альтернативного врегулювання питання авансування, зазначено, що боржник не позбавлений можливості укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.

Відтак колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що допускається можливість мирного врегулювання між боржником та арбітражним керуючим в питанні авансування грошової винагороди, однак така можливість ставиться у залежність від наявності у боржника майна, яке буде реалізовано у перспективі у справі про неплатоспроможність.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що місцевий суд приймає рішення про надання такої можливості за результатами дослідження усієї сукупності наданих документів. Таким чином, суду необхідно встановити наявність у боржника майна, яке може бути реалізоване у справі, та за рахунок якого можливо оплатити грошову винагороду керуючому реструктуризацією за три перших місяці.

У поданому боржником плані реструктуризації вказано, що загальні витрати боржника в місяць перевищують її доходи на 370,95 грн., при цьому в переліку зазначених витрат відсутні витрати на оплату послуг арбітражного керуючого на підставі поданого договору в розмірі 1950 грн. протягом 10 місяців.

Відповідно до ч.3 ст.37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до ч.2 ст.174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до ч.4 ст.174 ГПК України встановлено, що у разі, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Із врахуванням фактичних обставин суд першої інстанції вірно застосував наведені процесуальні норми.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що згідно із ч. 8 ст.174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків, відтак безпідставиними є доводи в частині того, що повернення заяви має наслідком обмеження апелянта в доступі до правосуддя.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 01.03.2021 у справі №907/21/21 слід залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог Фізичної особи ОСОБА_1 б/н від 20.03.2023 (вх.ЗАГС. №01-05/845/23 від 21.03.2023) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.03.2023 у справі №926/954-б/23 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст складено 19.05.2023.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.