ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2342/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді): Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від позивача - Харін О.М.;

Від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (приватна форма власності)

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022

по справі №916/2342/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ"

до Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (приватна форма власності)

про стягнення 3 230 571,57 грн.,

(суддя місцевого господарського суду: Литвинова В.В., Господарський суд Одеської області),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство зобмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (далі - ТОВ «МІЗОЛ») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (приватна форма власності) про стягнення 3230571,57грн, з яких - 2688469,71 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу від 04.11.2021 № ГТ272-1121, 51927,97 грн. 3% річних та 490173,89 грн. втрат від інфляції.

В обгрунтування позовних вимог ТОВ «МІЗОЛ» вказало, що відповідач всупереч умовам Договору, зобов`язання по оплаті отриманого товару виконало частково, сплативши 1000000 грн., що підтверджується даними банківської виписки від 25.11.2021.

Позивач зазначив, що станом на 24.08.2022 ВКФ «КВАРЦ» зобов`язання по оплаті отриманого товару на суму 2688469,71 грн. не виконало.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з ВКФ «КВАРЦ» (приватна форма власності) на користь ТОВ «МІЗОЛ» суму основної заборгованості, що становить 2 688 469 (два мільйони шістсот вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн. 71 коп., три проценти річних у сумі 51927 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот двадцять сім) грн. 97 коп., інфляційні втрати у сумі 490 173 (чотириста дев`яносто тисяч сто сімдесят три) грн. 89 коп., судовий збір у сумі 48 458 (сорок вісім тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн. 57 коп.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що відповідач зобов`язання по оплаті отриманого товару виконав частково у розмірі 1 000 000,00 грн., що підтверджується даними банківської виписки від 25.11.2021, у зв`язку з чим заборгованість відповідача по оплаті отриманого товару складає 2 688 469 грн. 71 коп.

Крім того, суд перевірив розрахунки інфляційних і річних та дійшов висновку, що позовні вимоги щодо їх стягнення у розмірі, визначеному позивачем, підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ВКФ «КВАРЦ» зувернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в редакції прохальної частини апеляційної скарги, а саме стягнути з ВКФ «КВАРЦ» на користь ТОВ «МІЗОЛ» суму основної заборгованості у розмірі 1979 030,14 грн., 3% річних у сумі 51927 грн. 97 грн., інфляційні втрати в сумі 490 173,89 грн., судовий збір в сумі 48458,57 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що присуджена до стягнення сума не відповідає дійсній заборгованості ВКФ «КВАРЦ» перед ТОВ «МІЗОЛ» на дату ухвалення рішення, тому його виконання неминуче завдасть майнової шкоди відповідачеві.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи і до ухвалення рішення по справі №916/2342/22 ВКФ «КВАРЦ» сплатила ТОВ «МІЗОЛ» за договором 1150000 грн., а станом на дату подання апеляційної скарги - 1300000 грн., про що свідчать платіжні доручення №6907 від 25.11.2021, №7998 від 29.08.2022, №8302 від 21.11.2022 та №8620 від 30.12.2022, звіт по проводках за субрахунком 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

На переконання заявника апеляційної скарги сума боргу за договором на дату ухвалення рішення становила 2129030,14 грн., а станом на дату подання апеляційної скарги зменшилась до 1979030,14 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 апеляційну скаргу ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22 залишено без руху.

14.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 17 052,71 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2342/22.

28.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2342/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 року призначено розгляд апеляційної скарги ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22 на 22.05.2023 року о 12-30 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

Разом з тим, у зв`язку з виявленням судом технічної описки у п. 1 резолютивної частини ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023, а саме помилково вказано дату розгляду справи (апеляційної скарги), замість "15.05.2023 року" вказано " 22.05.2023 року", ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.05.2023 виправлено описку в п.1 резолютивної частини ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 року у справі №916/2342/22, замінено дату призначення розгляду справи: з "22.05.2023 року" на "15.05.2023 року.

03.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2023 задоволено клопотання ТОВ "МІЗОЛ" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/2342/22 поза межами приміщення суду, розгляд справи №916/2342/22 за апеляційною скаргою ВКФ "КВАРЦ" (приватна форма власності) на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 призначено на 15.05.2023 року о 12-30 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

15.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі його представника, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, яке судовою колегією в судовому засіданні задоволено.

В судове засідання з`явився представник позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матерілаів справи, між ТОВ «МІЗОЛ» і ВКФ «КВАРЦ» (приватна форма власності) укладено договір купівлі-продажу №ГТ272-1121 від 04.11.2022.

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування, кількість, асортимент і ціна товару, який Продавець зобов`язаний передати за цим Договором, а також терміни передання окремих партій товару встановлені у Специфікації, що укладається Сторонами при підписанні цього Договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 4.1. Договору розрахунки за відвантажений товар здійснюються у національній валюті України - гривні. Покупець здійснює часткову попередню оплату товару шляхом перерахування грошової суми у розмірі 50% вартості партії товару на розрахунковий рахунок Продавця не пізніше 30 календарних днів до настання терміну передання партії товару. Покупець здійснює повну оплату товару шляхом перерахування решти грошової суми у розмірі 50% вартості партії товару на розрахунковий рахунок Продавця протягом 5 календарних днів з моменту готовності товару до відвантаження.

На виконання умов Договору, відповідно до Специфікації № 1 від 04.11.2021 до Договору та видаткової накладної № 4775177 від 31.12.2021 ТОВ «МІЗОЛ» поставлено товар ВКФ «КВАРЦ» на суму 3 688 469 грн. 71 коп.

Факт прийняття товару підтверджується довіреністю № 106 від 31.12.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання по оплаті отриманого товару відповідач виконав частково, сплативши 1 000 000,00 грн., що підтверджується даними банківської виписки від 25.11.2021. (а.с.11)

Заборгованість відповідача по оплаті отриманого товару склала 2 688 469 грн. 71 коп., що стало підставою для звернення ТОВ «МІЗОЛ» до Господарського суду Одеської області з відповідними позовними вимогами.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 Цивільного кодексу України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ст.662 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно зі ст.689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» здійснення господарської операції підтверджується первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та має містити особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, факт приймання-передачі товару доводиться лише зазначеним засобом доказування.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5 пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19.

Дослідивши обставини спору та матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами укладеного між сторонами договору остаточної та своєчасної оплати вартості товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач не заперечує проти факту купівлі товару на відповідну суму.

Разом з тим, на переконання відповідача неправильною є сума заборгованості, яку суд стягнув з ВКФ «КВАРЦ» на користь ТОВ «МІЗОЛ».

В свою чергу суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта щодо неврахування місцевим господарським судом сплати коштів за поставлений товар у розмірі 1000000 грн., оскільки вказаному платіжному дорученню надано оцінку, а позовні вимоги заявлені з врхування сплаченої 25.11.2021 року суми.

Стосовно сплачених відповідачем коштів на рахунок позивача після звернення ТОВ «МІЗОЛ» до суду з позовом та подання доказів сплати таких коштів разом з апеляційною скаргою, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Стаття 269 Господарського процесуального кодексу України визначає межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 даної статті).

Апеляційний господарський суд вказує, що відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Отже, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які саме докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції, що заявником зроблено не було.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відтак ст. 119 Господарського процесуального кодексу України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та має зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні ст. 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на приписи процесуального закону встановлення поважності (неповажності) причин пропуску процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ВКФ «КВАРЦ» взагалі не порушує питання щодо поновлення строку на подання доказів сплати заборгованості та їх долучення до матеріалів справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи приписи чинного процесуального законодавства України, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає за наобхідне відмовити в долученні до матеріалів справи відповідних платіжних доручень про часткову сплату заборгованості, доданих до апеляційної скарги.

Крім того, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта стосовно порушення його майнових прав на стадії примусового виконання рішення, оскільки вказані обставини спростовуються приписами Закону України «Про виконавче провадження», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Таким чином, доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційна скарга Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (приватна форма власності) на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "КВАРЦ" (приватна форма власності) на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 по справі №916/2342/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.05.2023 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: С.І. Колоколов

А.І. Ярош