РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2023Справа № 910/3665/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 2)

до Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7)

про стягнення 69 981,18 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» про стягнення заборгованості у розмірі 69 981,18 грн., з яких: 3 % річних у розмірі 12 451,76 грн, та інфляційні втрати у розмірі 57 529,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Даною Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 суд, у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 926 від 15.03.2023 вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем було отримано 20.03.2023, проте, у визначений судом строк, відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

05.01.2021 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір №04/21 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця металопродукцію (далі - товар), а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього Договору.

На підставі видаткових накладних позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму в розмірі 724 863,54 грн, проте, відповідачем розрахунку за товар на суму в розмірі 724 863,54 грн проведено не було.

У зв`язку з не оплатою вартості товару на зазначену суму позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 724 863,54 грн, суму 3% річних в розмірі 8 473,19 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 102 050,42 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 позов було задоволено повністю, вирішено стягнути з Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» основну суму заборгованості в розмірі 724 863,54 грн, суму 3% річних в розмірі 8 473,19 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 102 050,42 грн та суму судового збору в розмірі 12 530,81 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі №910/7031/22 залишено без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 910/7031/22 залишено без змін.

Згідно приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судове рішення, прийняте у справі № 910/7031/22, залишене в силі Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023, має преюдиційне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання Рішення Господарського суду міста Києва №910/7031/22 від 13.11.2022 відповідачем було сплачено 724 863,54 грн, а саме:

- 645 000, 00 грн відповідно до платіжного доручення № 625 від 24.02.2023;

- 48 676,44 грн відповідно до платіжного доручення № 624 від 24.02.2023;

- 31 187,10 грн відповідно до платіжного доручення № 626 від 24.02.2023.

Оскільки відповідач заборгованість сплатив із порушенням строків встановлених договором №04/21 від 05.01.2021, позивач просив стягнути з відповідача 12 451,76 грн 3% річних за період з 30.07.2022 по 23.02.2023 та інфляційні втрати у розмірі 57 529,42 грн за період з 30.07.2022 по 23.02.2023.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Отже чинне законодавство не пов`язує наявність судових рішень про стягнення заборгованості з припиненням грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України в справі №6-1206цс15 та постанові Верховного Суду від 18.01.2018 в справі №309/4208/13-ц.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, за період визначений позивачем з 30.07.2022 по 23.02.2023, суд дійшов висновку, що останні є обґрунтованими, арифметично вірними та таким, що не спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 12 451,76 грн та 57 529,42 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, ідентифікаційний код: 05523398) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 2, ідентифікаційний код: 32769087) 3% річних у розмірі 12 451 грн 76 коп., інфляційні втрати у розмірі 57 529 грн 42 коп. та 2 684 грн 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.05.2023.

Суддя Л.Г. Пукшин