РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.05.2023Справа № 910/347/23

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП Віплан»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 34 486,19 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСП Віплан» (надалі - ТОВ «ІСП Віплан») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант») про стягнення 34 486,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди (надалі - «ДТП») було пошкоджено автомобіль Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу, при цьому, на момент скоєння ДТП відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого його скоєно, була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201330650, у зв`язку з чим позивач вказує, що обов`язок з відшкодування йому збитків покладається саме на відповідача. При цьому, у зв`язку із здійсненням відповідачем позивачу відшкодування у розмірі 110 000,00 грн., а також передбаченою у вказаному полісі страхової суми за шкоду майну у розмірі 130 000,00 грн., ТОВ «ІСП Віплан» вказує на наявність у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» заборгованості у розмірі 20 000,00 грн. Крім того, позивач заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 186,31 грн., 3% річних у розмірі 710,00 грн. та інфляційних у розмірі 5 589,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

08.02.2023 через канцелярію суду від ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що між сторонами була укладена угода про розмір страхового відшкодування від 25.05.2022, в якій погоджено суму страхового відшкодування по спірному випадку у розмірі 110 000,00 грн., яка повністю була сплачена відповідачем позивачу.

16.02.2023 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «ІСП Віплан» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач стверджує про те, що жодних угод між сторонами не укладалось, а до копії відзиву на позов, який надійшов на адресу позивача, копії такої угоди не долучено, у зв`язку з чим позивачем подано клопотання про витребування оригіналу такої угоди у відповідача в порядку ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 задоволено клопотання ТОВ «ІСП Віплан» про витребування доказів, витребувано у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в строк до 28.04.2023 оригінал угоди про розмір страхового відшкодування від 25.05.2022, укладеної між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСП Віплан».

28.04.2023 до Господарського суду міста Києва від ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надійшла заява на виконання ухвали, відповідно до якої витребувана судом угода була отримана працівником відповідача за допомогою програми «Вайбер», а після виплати страхового відшкодування неодноразові звернення до позивача з проханням надіслати оригінали такої угоди проігноровані.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

15.08.2021 близько 18:35 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по автодорозі Одеса-Южний, на перехресті, рухаючись на заборонений сигнал світлофору, з увімкненими проблисковими маячками, не надав дорогу автомобілю Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався на дозволений сигнал світлофора, у зв`язку з чим здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2021 у справі №504/3055/21, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10.01.2022, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно із висновком автотоварознавчого дослідження (звіту) №0459-VV, складеного 08.09.2021 суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Абрамкіним Б.П., вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 269 711,10 грн.

Оскільки на момент скоєння вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована відповідачем, ТОВ «ІСП Віплан» звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування.

В свою чергу, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснило виплату ТОВ «ІСП Віплан» страхового відшкодування у розмірі 110 000,00 грн., що підтверджується платіжної інструкцією №28782 від 02.06.2022 та не заперечується сторонами.

20.10.2022 ТОВ «ІСП Віплан» направив на адресу ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» претензію, в якій вказувало на неповну сплату страхового відшкодування та наявність заборгованості у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Крім цього, особливі правила ст. 1187 Цивільного кодексу України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так, шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами ст. 1187 Цивільного кодексу України тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником пошкодженого під час спірної ДТП автомобіля Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201330650.

Вказаним полісом передбачено, що сума страхового відшкодування за шкоду майну становить 130 000,00 грн., а франшиза 0 грн.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, унаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у договірному зобов`язанні є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, як третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

В силу приписів п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування має здійснюватись з урахуванням приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, постанові Верховного Суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду №686/17155/15-ц від 03.10.2018).

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричиненого в наслідок спірного ДТП, становить 269 711,10 грн.

30.08.2021 ТОВ «ІСП Віплан» звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, яка зареєстрована відповідачем за №ЦВ/21/2484.

Також, після вирішення спору стосовно винної у ДТП особи, що встановлено постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2021 у справі №504/3055/21, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10.01.2022, 25.01.2022 ТОВ «ІСП Віплан» направив на адресу ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» чергову заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) №201330650 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, в даному випадку, відповідач мав сплатити позивачу страхове відшкодування не пізніше 29.11.2021.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд відзначає, що вимога позивача про виплату страхового відшкодування задоволена відповідачем на суму 110 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №28782 від 02.06.2022.

Так, за твердженням відповідача, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» повністю і належним чином виконано зобов`язання із сплати позивачу страхового відшкодування, оскільки між сторонами була укладена угода про розмір страхового відшкодування від 25.05.2022, в якій позивач і відповідач дійшли згоди про розмір страхового відшкодування за спірним випадком у сумі 110 000,00 грн.

Виходячи з того, що позивач заперечив щодо укладення з відповідачем будь-яких угод стосовно спірної ДТП, судом задоволено клопотання про витребування доказів та ухвалою суду від 12.04.2023 у відповідача було витребувано оригінал угоди про розмір страхового відшкодування від 25.05.2022.

Оригіналу вказаної угоди відповідачем не подано, а надано пояснення, що працівником відповідача за допомогою програми «Вайбер» від позивача отримано угоду про розмір страхового відшкодування, на якій містився підпис представника та проставлена печатка ТОВ «ІСП Віплан». Після усного (телефонного) погодження з представником позивача всіх умов щодо виплати страхового відшкодування така угода була зареєстрована 25.05.2023 та підписана відповідачем. Крім того, відповідачем зауважено, що неодноразово звертався до позивача з проханням якнайшвидше надіслати обидва оригінала угоди про погодження розміру страхового відшкодування, однак такі прохання залишились без відповіді та було повне ігнорування дзвінків, листів та повідомлень в месенджерах з боку ТОВ «ІСП Віплан».

Суд відзначає, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу в підтвердження вказаних тверджень відповідача, а його пояснення та зміст самої угоди, зокрема її п. 5 та 6, дають підстави для висновку про те, що вона між сторонами не укладалась.

По-перше, до тверджень відповідача про те, що вказана угода є електронним документом суд відноситься критично, оскільки роздруківка електронного доказу не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Згідно з частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Саме накладання електронного підпису завершує створення електронного документа.

Таким чином, без накладеного електронного цифрового підпису електронний документ не може вважатися створеним і тому не може розглядатися судом як доказ (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 19.01.2021 у справі № 922/788/19 та від 19.01.2022 у справі №202/2965/19.

По-друге, в п. 5 та 6 угоди про розмір страхового відшкодування від 25.05.2022 визначено, що дана угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами, вона укладена у (двох) однакових примірниках - по одному для кожної із сторін, кожен із яких має однакову юридичну силу.

Отже, якщо вказана угода складена у двох примірниках, які, як стверджує сам відповідач, знаходяться у позивача і вимогу про їх надіслання останнім проігноровано, то суд дійшов висновку, що її так і не було укладено, а тому суд не приймає до уваги твердження відповідача про досягнення між сторонами згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Більш того, відповідно до призначення платежу платіжної інструкції №28782 від 02.06.2022 страхове відшкодування сплачувалось згідно страхового акта №ЦВ/21/4684, який відсутній в матеріалах справи, і будь-яких посилань на угоду про розмір страхового відшкодування від 25.05.2022 судом не встановлено.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином, враховуючи встановлений судом розмір страхового відшкодування, який перейшов до відповідача на праві зворотної вимоги, визначені полісом розміри лімітів відповідальності та франшизи (0 грн.), вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 20 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 186,31 грн., 3% річних у розмірі 710,00 грн. та інфляційних у розмірі 5 589,88 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 28.04.2022 по 28.12.2022.

Стосовно заявленої позивачем пені суд відзначає, що відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Щодо правомірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних на прострочене грошове зобов`язання із сплати страхового відшкодування зазначав Верховний Суд України у своїй постанові №3-295гс16 від 01.06.2016, а також Верховний Суд у постановах від 20.04.2018 у справі №910/12028/17 та від 07.02.2018 у справі №910/18319/16.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 8 186,31 грн., 3% річних у розмірі 710,00 грн. та інфляційні у розмірі 5 589,88 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 28.04.2022 по 28.12.2022.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ТОВ «ІСП Віплан» страхового відшкодування у розмірі 20 000,00 грн., пені у розмірі 8 186,31 грн., 3% річних у розмірі 710,00 грн. та інфляційних у розмірі 5 589,88 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, складаються із судового збору у розмірі 2 481,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 021,42 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ІСП Віплан» посилається на те, що факт надання правової допомоги позивачу підтверджується договором про надання правової допомоги №10/07-2022 від 10.07.2022, укладеним з Адвокатським об`єднанням «Ро Лекс», додатковою угодою №1 від 10.07.2022 до вказаного договору, розрахунком наданих послуг від 30.12.2022.

Судом встановлено, що 10.07.2022 між Адвокатським об`єднанням «Ро Лекс» (адвокатське об`єднання) та ТОВ «ІСП Віплан» (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги №10/07-2022, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу, здійснювати представництво інтересів клієнта, захищати його права, свободи і законні інтереси в обсязі та на умовах, встановлених цим договором, з будь-яких питань, які стосуються прав, свобод чи інтересів клієнта, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар (винагороду), визначену цим договором та додатковими угодами до нього.

Додатковою угодою №1 від 10.07.2022 до договору про надання правової допомоги №10/07-2022 від 10.07.2022 сторонами погоджено, зокрема, наступне:

1. За надання адвокатським об`єднанням правової допомоги клієнту за договором, щодо захисту його порушених прав, а саме: відшкодування збитків завданих клієнту на наслідками ДТП, яка мала місце 15.08.2021 по автодорозі Одеса-Южний за участю транспортних засобів ЗІЛ, н.з. НОМЕР_2 , та Nissan, д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом стягнення страхового відшкодування з ТДВ СК «Альфа-Гарант» в межах страхових сум (лімітів страхового відшкодування) передбачених договором ОСЦПВВНТЗ №201330650, клієнт зобов`язується:

1.1 сплатити адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) за виконану роботу/надані клієнту юридичні послуги (надання юридичних послуг у вигляді надання консультацій, дослідження судової практики, ведення переговорів від імені клієнта, збір доказів, складання процесуальних документів, представництво інтересів, тощо) адвокатами адвокатського об`єднання з розрахунку 1 500,00 грн. за годину роботи адвоката адвокатського об`єднання, але не менше 15 000,00 грн.

1.2 окремо від гонорару (винагороди), передбачених п. 1.1 сплатити адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) за участь адвоката адвокатського об`єднання у судовому засіданні з розрахунку 2 500,00 грн. за одне судове засідання в незалежності від його тривалості.

1.3 окремо від гонорарів (винагород), передбачених п. 1.1 та 1.2, у разі, якщо буде досягнуто мету надання правової допомоги за цим договором - відшкодування шкоди в межах страхових сум (лімітів страхового відшкодування) передбачених договором ОСЦПВВНТЗ №201330650, завданої клієнту за наслідком ДТП, яка мала 15.08.2021 по автодорозі Одеса-Южний за участю транспортних засобів ЗІЛ, н.з. 7708ч1, та Nissan, д.н.з. НОМЕР_3 , (прийнято судове рішення чи рішення будь-якого іншого контролюючого органу, яке буде трактуватися на користь клієнта), сплатити адвокатському об`єднанню додаткову винагороду (гонорар успіху) в розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми коштів, що підлягають відшкодуванню завданої шкоди.

Крім того, в п. 3 Додаткової угоди №1 від 10.07.2022 до договору про надання правової допомоги №10/07-2022 від 10.07.2022 передбачено, що гонорар (винагороду) передбачений п. 1.1-1.3 додаткової угоди клієнт сплачує адвокатському об`єднанню не пізніше 30-ти днів з дня ухвалення рішення суду чи будь-якого іншого компетентного органу, яке буде прийнято за результатами надання правової допомоги адвокатським об`єднанням/його представниками клієнту з метою захисту його порушених/оспорюваних прав.

Відповідно до розрахунку від 30.12.2022 наданих послуг за Договором про надання правової допомоги №10/07-2022 від 10.07.2022 адвокатським об`єднанням надано та передбачалось надання клієнту наступних послуг: надання усної юридичної консультації, тривалістю 0,5 год. та вартістю 750,00 грн.; ознайомлення з матеріалами, тривалістю 0,5 год. та вартістю 750,00 грн.; правовий аналіз, дослідження судової практики, тривалістю 1 год. та вартістю 1 500,00 грн.; підготовка та направлення адвокатських запитів, тривалістю 2 год. та вартістю 3 000,00 грн.; підготовка та направлення претензії, тривалістю 2 год. та вартістю 3 000,00 грн.; підготовка позовної заяви, тривалістю 5 год. та вартістю 7 500,00 грн.; витрати на поштову кореспонденцію, вартістю 300,00 грн.; участь у судових засіданнях, вартістю 2 500,00 грн.; гонорар успіху передбачений п. 1.3 додаткової угоди, вартістю 1 721,42 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим.

По-перше, суд не вбачає обґрунтованою, співмірною та розумною витрату суб`єктом професійної діяльності в сфері надання юридичних послуг (професійним адвокатом) часу для вивчення судової практики.

Послуги адвоката зі здійснення аналізу, пошуку і вивчення судової практики в аналогічних справах (вивчення нормативної бази, публікацій науковців, коментарів спеціалістів тощо) охоплюються послугою зі здійснення підготовки заяв по суті спору (в межах яких і формується правова позиція сторони по суті спору).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20.

Окрім того, неправомірним є включення вартості витрат на участь у судових засіданнях, оскільки справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін.

По-друге, дані правовідносини не передбачають обов`язкового досудового врегулювання спору, в даному випадку, для звернення до суду та захисту своїх прав позивачу не було необхідним двічі звертатись до відповідача із претензіями, а відтак витрати пов`язані із підготовкою та направленням претензій не були необхідними для вирішення даного спору, як і не були необхідними підготовка та направлення адвокатських запитів, метою яких було отримання копії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201330650.

По-третє, стосовно гонорару успіху у розмірі 1 721,42 грн. суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,90 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Суд дійшов висновку, що в частині стягнення «гонорару успіху» в розмірі 1 721,42 грн. такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, без понесення яких у позивача буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування «гонорару успіху» за рахунок відповідача.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим.

Виходячи із наданого позивачем розрахунку наданих послуг, в даному випадку, обґрунтованою є витрати позивача на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн., що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягом робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги №10/07-2022 від 10.07.2022.

Враховуючи викладене, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП Віплан» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП Віплан» (04119, м. Київ, вул. Деревлянська, будинок 19 Б, Нежитлове Приміщення, нежилі приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 39) (в літ. А); ідентифікаційний код 38620972) страхове відшкодування у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 8 186 (вісім тисяч сто вісімдесят шість) грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 710 (сімсот десять) грн. 00 коп. та інфляційні у розмірі 5 589 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) 88 коп., втрати на професійну правничу допомогу у розмір 9 000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий