ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"15" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/622/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

перевіривши матеріали позовної заяви

Фізичної особи-підприємця Білеуш Світлани Вікторівни (м.Житомир)

до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (м.Житомир)

про про зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ФОП Білеуш Світлана Вікторівна звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом у якому просить зобов`язати КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР здійснити перерахунок за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2021 по 15.04.2023 за нежитлове приміщення площею 70,60кв.м. за адресою м.Житомир, вул.Чуднівська, 98 як для окремого приміщення з транзитними мережами опалення довжиною 53,7м, з яких неізольовано 5 м (стояки).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на неправомірне нарахування відповідачем плати за житлово-комунальну послугу з розподілу спожитої теплової енергії.

Дослідивши матеріали позовної заяви від 03.05.2023, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.

Статтями 162 та 164 ГПК України встановлено вимоги щодо предмета спору, їх обґрунтування та комплектності документів, які повинні додаватися до неї.

Відповідно до частини 1 статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Як встановлено судом, позовна заява всупереч п.4 ч.3 ст.162 ГПК України не містить правого обґрунтування щодо необхідності застосування вказаного у позові способу захисту порушених прав позивача (зобов`язання здійснити перерахунок), який не узгоджується з положеннями ч.2 ст.16 ЦК України та ч.2 ст.20 ГК України.

Так, у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути реальним та можливий до виконання у примусовому порядку.

Суд зазначає, що позбавлений права визначати замість позивача позовні вимоги, оскільки відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини та правові підстави позову.

Приписами ч.2 ст.164 ГПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ФОП Білеуш С.В. вказує, що правовідносини між сторонами виникли на підставі типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджений постановою КМУ від 21.08.2019. Натомість з долученої до матеріалів позову копії рахунку на оплату послуги з постачання теплової енергії №2241П за листопад 2022 вбачається, що підставою виставлення рахунку є договір №2241П, однак позивачка в порушення приписів ч.2 ст.164 ГПК України та п.5 ч.3 ст.162 ГПК України, до матеріалів позову не долучає ні примірника типового договору, ні копії договору №2241П на підставі якого виставлений рахунок за листопад 2022.

Також суд вважає за необхідне відзначити, що у рахунку на оплату за листопад 2022 року вказано, що споживачем є ф і з и ч н а о с о б а Епік Світлана Вікторівна, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є Епік Світлана Вікторівна.

При цьому до позовної заяви не додано доказів того, що позивач - ФОП Білеуш С. В. та Епік С.В., яка є власником (як фізична особа) нежитлового приміщення за адресою: вул.Черняховського, 98, м.Житомир є однією особою.

Крім того, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів. У постанові ВПВС від 13.02.2019. у справі №910/8729/18 (п.4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові ВПВС від 07.08.2019р у справі №646/6644/17 (п.74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

В даному випадку позивачка звернулась до господарського суду із позовом як суб`єкт підприємницької діяльності, однак не подала жодних доказів, які свідчить про наявність між сторонами господарських правовідносин.

З урахуванням наведеного, позивачці слід додатково обґрунтувати та подати відповідні докази на підтвердження виникнення між сторонами господарських відносин.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху із встановленням позивачці строку для усунення виявлених недоліків, шляхом:

- письмового правового обґрунтування обраного способу захисту про зобов`язання здійснити перерахунок, виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.20 ГК України та правових позицій Верховного Суду;

- подання всіх наявних доказів (засвідчених в порядку, встановленому чинним законодавством), що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі договори на підставі яких між сторонами виникли правовідносини, документи, які підтверджують, що ФОП Білеуш Світлана Вікторівна та Епік Світлана Вікторівна є однією особою.

- письмового додаткового обґрунтування на підтвердження виникнення між ФОП Білеуш С.В. та КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР господарських відносин.

Приписами ч.3, 4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст.176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 162, 164, 172, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Фізичній особі-підприємцю Білеуш Світлані Вікторівні протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про усунення недоліків з доказами надіслання її копії відповідачу листом з описом вкладення.

3. Роз`яснити Фізичній особі-підприємцю Білеуш Світлані Вікторівні , що в разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою на підставі ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

4. Ухвала набрала законної сили 15.05.2023 та оскарженню не підлягає.

Суддя Соловей Л.А.

друк. 2 прим.

1- до матеріалів позовної заяви;

2- позивачу (рек)