СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Харків Справа № 905/2149/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.,

без виклику представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман Донецької області (вх. №573 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21 (суддя Чернова О.В., ухвалене в м.Харків, час ухвалення не зазначено, дата складення повного тексту 21.01.2022р.)

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман Донецької області,

до відповідача: Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м. Вугледар Донецької області

про стягнення штрафу у розмірі 223555,00грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 про стягнення штрафу в розмірі 223555,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неправильне зазначення відповідачем кількості вантажу у вагонах №66596420, №67569913, №65295511, №67181172, №65288136, внаслідок чого позивачем нараховано штраф в загальному розмірі 223555,00грн.

21.12.2021р. відповідачем було подано до господарського суду Донецької області відзив на позовну заяву, в якому просив суд зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати.

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафу відповідач посилався на відсутність збитків для залізниці та зазначав, що заявлений розмір штрафу фактично позбавляє відповідача на отримання будь-якої економічної вигоди; маса вантажу у вагонах не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, та вчинене відповідачем правопорушення не могло створювати небезпеку під час перевезення.

Відповідач зазначав, що стягнення штрафу перетворюється на несправедливо непомірний тягар для підприємства та джерело невиправданих додаткових прибутків позивача.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21 задоволено частково позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 про стягнення штрафу у розмірі 223555,00грн.; стягнуто з підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 на користь Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця штраф у розмірі 152327,00грн., судовий збір у розмірі 2284,90грн.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на Правила оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011р. №138), зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N863/5084, ст.ст. 22, 24, 122, 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (надалі - Статут Залізниць), п.п. 27-28 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, мотивовано доведеністю матеріалами справи факту порушення відповідачем вимог Статуту залізниць у вигляді зазначення в накладній неправильної маси вантажу.

Разом з тим, місцевим господарським судом було частково задоволено клопотання відповідача про зменшення штрафу, з посилання на те, що стягнення штрафу в такому розмірі вочевидь перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та не спрямовано на розумне стимулювання боржника виконувати зобов`язання.

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця з рішення суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21 в частині зменшення штрафних санкцій та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, оскільки відповідна санкція не є договірною, а виникає з положень Статуту залізниць України, якими визначено розмір штрафу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2022р. поновлено Акціонерному товариству Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21; встановлено відповідачу строк до 30.06.2022р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 30.06.2022р. для подання заяв і клопотань; ухвалено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця розпочати з 11.06.2022р. без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв`язку, копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2022р. не була направлена на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Магістральна, 4,м. Вугледар,Донецька область, 85670, у зв`язку із тим, що тимчасово відсутній обмін з відділенням поштового зв`язку № 84404 в умовах воєнного стану введеного на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Статтею 12-1 "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З аналізу вказаної статті випливає, що з опублікуванням відповідних оголошень сторона вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 30.08.2022р. у справі №5/530-03 (924/1340/20).

Таким чином, судом апеляційної інстанції було використано передбачений процесуальним законом засіб повідомлення відповідача, а саме опублікування відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду 25.04.2023р. та 15.05.2023р.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів частини 1 статті 210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень частини 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 20.05.2021р. за залізничною накладною №48557789 (т.1 а.с.11) Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (надалі - вантажовідправник) зі станції відправлення Південнодонбаська Донецької залізниці було відвантажено на станцію Роти Донецької залізниці на адресу ТОВ Залізнична логістика (надалі - вантажоодержувач) вугілля кам`яне у залізничних вагонах №66596420, №67569913, №65295511, №67181172, №65288136 в загальній кількості 385600кг.

Під час оформлення залізничної накладної відправником визначена маса вантажу у вагонах №66596420 - 60900кг, №67569913 - 65400кг, №65295511 - 64400кг, №67181172 - 63700кг, №65288136 - 65600кг.

Відповідно до розділів 26 та 28 вказаної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником на вагонних вагах (150т), заводський №37536.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника у розділі 55 відповідної накладної.

На станції призначення на підставі акту загальної форми ГУ-23 №172 від 24.05.2021 (т.1 а.с.12) по станції Роти Донецької залізниці, було здійснено комісійне переважування вагонів №66596420, №67569913, №65295511, №67181172, №65288136.

Так, після переважування залізничних вагонів №66596420, №67569913, №65295511, №67181172, №65288136 на 150-тонних тензометричних вагах Миронівська ТЄЦ зав.№497 ВЄТ 150 ВСД, повірених 29.03.2021 (технічний паспорт (т.1 а.с.15), встановлено, що:

- вагон №66596420 по документу тара 23200кг, нетто 60900кг, по вагам тара 23200кг, брутто 83460кг, нетто 60260кг, що менш док. 640кг,

- вагон №67569913 по документу тара 23100кг, нетто 65400кг, по вагам тара 23100кг, брутто 87840кг, нетто 64740кг, що менш док 660кг;

- вагон №65295511 по документу тара 23800кг, нетто 64400кг, по вагам тара 23800кг, брутто 87120кг, нетто 63320кг, що менш док. 1080кг;

- вагон №67181172 по документу тара 22200кг, нетто 63700, по вагам тара 22200кг, брутто 84920кг, нетто 62720кг, що менш док. 980кг;

- вагон №65288136 по документу тара 23800кг, нетто 65600кг, по вагам тара 23800кг, брутто 88580кг, нетто 64780кг, що менш. док. 820.

При комерційному огляді було виявлено, вагони технічно справні, вантаж вугілля кам`яне, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркован подовжньою смугою жовтого кольору 200мм по усій довжині вагону, слідів крадіжки не виявлено.

Вищевказаний факт нестачі вантажу у залізничних вагонах №63267785 було відображено в комерційному акті №496100/104 від 24.05.2021р. підписаному ДС Мороз А.Б., стар. а/ком. Рачкова О.М., а/ком Чабанова В.І. (т.1 а.с.8-10).

Посилаючись на вказані вище обставини щодо неправильного зазначення в накладних маси вантажу та на приписи статей 118, 122, 129 Статуту залізниць України, 13.11.2021р. Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 про стягнення штрафу у розмірі 223555,00грн. (т.1 а.с.1-38).

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21 позовні вимоги задоволено частково, з підстав викладених вище (т.1 а.с.75-79).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (стаття 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457 (далі - Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №861/5082, Правилами видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №862/5083.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з частиною 1 статті 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів (частини 1, 2, 4, 5 статті 23 Статуту залізниць України).

Відповідно до пункту 2.1 Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 «Найменування вантажу» вноситься відмітка «навалом», «насипом» або «наливом».

У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа «маса вантажу, визначена відправником» заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі «спосіб визначення маси» зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником); у графі «ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)» зазначається: відправником або залізницею; у графі «правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Пунктом 2.3 Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Відповідно до пункту 5.5 Правил, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правильність внесених до накладної №48557789 відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил, в тому числі щодо маси вантажу, своїм підписом підтвердив представник відправника Ващенко Л.І. у розділі 55 відповідної накладної, а саме: у вагонах №66596420 - 60900кг, №67569913 - 65400кг, №65295511 - 64400кг, №67181172 - 63700кг, №65288136 - 65600кг.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Тобто, зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно з пунктом 105 Статуту залізниць України залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (стаття 118 Статуту залізниць України).

Пунктом 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

З наведеними вище приписами кореспондуються положення пункту 129 Статуту залізниць України, якими визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За змістом вищенаведених положень, залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі №914/2339/17.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на станції призначення Роти Донецької залізниці на підставі акту загальної форми ГУ-23 №172 від 24.05.2021 (т.1 а.с.12), та згідно зі статтею 24 Статуту залізниць України, при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу у вагонах, про що було складено комерційний акт №496100/104 від 24.05.2021р. (т.1 а.с.8-10).

Так, у розділі Д цього акту зазначено, що при контрольному зважуванні вагону, у складі комісії: в присутності зам.нач.ТТЦ Миронівська ТЄЦ Двадцатова Ю.В., а/ком Чабанова В.І., виявилось, що у вагоні №66596420 по документу тара 23200кг, нетто 60900кг, по вагам тара 23200кг, брутто 83460кг, нетто 60260кг, що менш док. 640кг; вагон №67569913 по документу тара 23100кг, нетто 65400кг, по вагам тара 23100кг, брутто 87840кг, нетто 64740кг, що менш док 660кг; вагон №65295511 по документу тара 23800кг, нетто 64400кг, по вагам тара 23800кг, брутто 87120кг, нетто 63320кг, що менш док. 1080кг; вагон №67181172 по документу тара 22200кг, нетто 63700, по вагам тара 22200кг, брутто 84920кг, нетто 62720кг, що менш док. 980кг; вагон №65288136 по документу тара 23800кг, нетто 65600кг, по вагам тара 23800кг, брутто 88580кг, нетто 64780кг, що менш. док. 820. Посада нач. Вантажного району (двору) за шатним розкладом відсутня.

При комерційному огляді було виявлено, що вагони технічно справні, вантаж вугілля кам`яне, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркован подовжньою смугою жовтого кольору 200мм по усій довжині вагону, слідів крадіжки не виявлено.

Відповідно до пункту 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 року №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17, від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17, від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17.

Відповідно до частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018р. у справі №916/2001/17, від 23.06.2018р. у справі №916/1993/17, від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17.

Судова колегія зазначає, що комерційний акт №496100/104 від 24.05.2021р. складений та підписаний начальником станції Мороз А.Б., комерційним агентом Рачковим О.М. та комерційним агентом Чабановою В.І.

Колегія суддів відзначає, що усі три особи з боку залізниці мали право на підписання комерційного акту, зокрема начальник станції (за посадою), комерційні агенти Рачков О.М. та Чабанова В.І., яких згідно наказом начальника станції уповноважено здійснювати контрольне зважування вантажів у вагонах і на підписання від імені залізниці комерційних актів.

Отже, комерційний акт №496100/104 від 24.05.2021р. підписано уповноваженими працівниками залізниці в порядку пунктів 10, 12 Правил складання актів та вважається таким, що складений з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до частини 1 статті 118 Статуту за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як було зазначено вище, за накладною №48557789 у вагоні у вагоні №66596420 маса нетто 60900кг, норма недостачі 609кг, фактично виявлена недостача 640кг; у вагоні №67569913 маса нетто 65400кг, норма недостачі 654кг, фактично виявлена недостача 660кг; у вагоні №65295511 маса нетто 64400кг, норма недостачі 644кг, фактично виявлена недостача 1080кг; у вагоні №67181172 маса нетто 63700кг, норма недостачі 637кг, фактично виявлена недостача 980кг; у вагоні №65288136 маса нетто 65600кг, норма недостачі 656кг, фактично виявлена недостача 820кг.

У зв`язку з виявленням невідповідності маси вантажу порівняно з перевізним документом залізницею за вказане порушення на підставі статті 122 Статуту залізниць України було нараховано Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» штраф в розмірі, передбаченому статті 118 Статуту залізниць України, а саме - п`ятикратної провізної плати, який складає 223555,00грн.

Отже, враховуючи вищевказане, відправник був зобов`язаний зазначити в накладній вірну масу вантажу, який знаходився у даному вагоні, і провізна оплата в даному випадку в накладній визначалася, виходячи із маси всього вантажу, який знаходився у даному вагоні. Проте, відповідач свого обов`язку щодо зазначення у накладній №48557789 вірної маси вантажу не виконав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 223555,00грн за накладною №48557789 на підставі комерційного акта №496100/104 від 24.05.2021р. є правомірними.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що відповідач надав до суду першої інстанції клопотання про зменшення нарахованого штрафу до розміру однієї провізної плати, на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними і застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Колегією суддів враховано, що положеннями статей 118, 122 Статуту залізниць України не передбачена можливість зменшення розміру штрафу, однак їх застосування повинно відбуватись з урахуванням інших норм цивільного та господарського законодавства.

Так, Статутом залізниць України, на відміну від Цивільного та Господарського кодексів України, які мають вищу юридичну силу, взагалі не врегульовані питання зменшення розміру штрафів.

Разом з цим, правовідносини між сторонами з перевезення вантажів ґрунтуються на договорі перевезення, правове регулювання відносин за яким здійснюється положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, яким суду надано право зменшення розміру штрафу.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.04.2021р. у справі №905/1450/20, від 13.02.2018р. у справі №905/725/17, від 05.04.2018р. у справі №905/1180/17, від 13.03.2018р. у справі №905/1243/17, від 18.10.2019р. у справі №№910/1526/19.

В даному випадку колегією суддів враховано, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статті 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Однак, за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019р. у справі №910/16925/18.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Судова колегія враховує, що відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: при перевезенні мінерального палива.

Оскільки вантаж вугілля кам`яне не поіменоване в алфавіті, є мінеральним твердим паливом, норма недостачі становить 1% маси, зазначеної у перевізних документах.

Досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що з огляду на норму природної втрати (1%) недостача вугілля з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення складає:

у вагоні №66596420 маса нетто 60900кг, норма недостачі 609кг, фактично виявлена недостача 640кг, відповідальна недостача 31кг;

у вагоні №67569913 маса нетто 65400кг, норма недостачі 654кг, фактично виявлена недостача 660кг, відповідальна недостача 6кг;

у вагоні №65295511 маса нетто 64400кг, норма недостачі 644кг, фактично виявлена недостача 1080кг, відповідальна недостача 436кг;

у вагоні №67181172 маса нетто 63700кг, норма недостачі 637кг, фактично виявлена недостача 980кг, відповідальна недостача 343кг;

у вагоні №65288136 маса нетто 65600кг, норма недостачі 656кг, фактично виявлена недостача 820кг, відповідальна недостача 164кг.

Разом з тим, штраф за визначення неправильної маси вантажу у кількості 31кг у вагоні №66596420 становить 44195,00грн та у кількості 6кг у вагоні №67569913 становить 44840,00грн.

Судова колегія також враховує, що фактична маса вантажу, яка виявлена під час перевірки, не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, а отже вчинене відповідачем правопорушення не могло створювати небезпеку під час перевезення.

Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, позивачем не доведено настання або можливість настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення, та стягнення штрафу в розмірі 44840,00грн за невірно вказану масу вантажу у вагоні №67569913 менше лише на 6кг та в розмірі 44195,00грн за невірно вказану масу вантажу у вагоні №66596420 менше лише на 31кг є вочевидь неспіврозмірним вчиненому порушенню, та такий розмір штрафу не може вважатися розумним та справедливим.

Отже, за наведених обставин, стягнення штрафу в такому розмірі вочевидь перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та не спрямовано на розумне стимулювання боржника виконувати зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення клопотання відповідача, та вважає, що співрозмірний та справедливий розмір штрафу за невірно вказану масу вантажу у вагонах №66596420 та №67569913 становить розмір 1 провізної плати у вказаних вагонах, а саме, штраф за невірно вказану масу вантажу у вагоні №66596420 становить 8839,00грн. та у вагоні №67569913 становить 8968,00грн., та відповідно про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача штрафу в загальному розмірі 152327,00грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2022р. у справі №905/2149/21 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19.05.2023

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Н.О. Мартюхіна