ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.04.2023р. Справа №905/746/22

за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Долматова Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 720000 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Шуть А.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Пац Є.О. - адв.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Долматова Олександра Ігоровича, м.Маріуполь про стягнення 720000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ним і відповідачем був укладений договір №1 від 10.01.2022р. підряду, згідно з яким Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» в якості попередньої оплати перераховано на користь Фізичної особи-підприємця Долматова Олександра Ігоровича 720000 грн. У зв`язку з військовою агресією російської федерації та настанням форс-мажорних обстави, які тривають понад три місяці, за твердженням позивача, на підставі п.10.2 вказаного договору, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» розірвало договір в односторонньому порядку. Відтак, позивач вважає, що наявні підстави для повернення відповідних коштів на його користь.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.09.2022р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/746/22, позов вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, Фізична особа-підприємець Долматов Олександр Ігорович був належним чином повідомлений про розгляд справи, враховуючи наступні обставини.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 вказаного кодексу, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Разом з тим, ч.5 цієї статті визначає, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

За правилами п.5 ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі повинні міститися такі відомості щодо фізичної особи-підприємця - місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації, яка наявна у комп`ютерних програмах, що входять до складу LIGA 360 (https://360.ligazakon.net/company), Фізична особа-підприємець Долматов Олександр Ігорович зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що фізична особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення, з метою захисту процесуальних прав відповідача на участь у судовому розгляді, на підставі ухвали суду від 15.12.2022р. було витребувано у Національної соціальної сервісної служби України інформацію про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи Долматова Олександра Ігоровича .

У відповіді №0000-0501-4/1269-2022/30724 від 22.12.2022р. вказана служба повідомила суд, що Долматов Олександр Ігорович фактично проживає за наступною адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022р., №133/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 07.11.2022р., №58/2023 від 06.02.2023р., №58/2023 від 06.02.2023р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022р. на території України діє режим воєнного стану.

Згідно з відомостями, розміщеними на сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» (https://www.ukrposhta.ua/ua), відділення поштового зв`язку в м.Маріуполь тимчасово не функціонують.

Як визначено у наказі №75 від 25.04.2022р. Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (зі змінами та доповненнями), Маріупольська міська територіальна громада віднесена до територій, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Таким чином, направлення поштової кореспонденції за адресою зареєстрованого місцезнаходження відповідача на час розгляду справи не є можливим.

Поряд з цим, як вбачається з додатку №2 до договору підряду №1 від 10.01.2022р., Фізична особа-підприємець Долматов Олександр Ігорович має наступну електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку судом було скеровано ухвали у цій справі.

Окрім того, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу» публікувались відповідні оголошення.

Разом з тим, судом вчинялись дії, направлені на встановлення телефонного зв`язку з відповідачем (телефонограми б/н від 23.01.2023р., б/н від 30.01.2023р., б/н від 04.04.2023р.).

У цьому випадку судом також враховано, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Приймаючи до уваги те, що господарським судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення реалізації ним своїх прав на судовий захист, в т. ч. шляхом надання відповідних заяв по суті справи, спір вирішено за наявними матеріалами в порядку норм ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 26.09.2022р. та її розгляд здійснювався за правилами загального позовного провадження.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

Разом з цим, на підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022р., №133/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 07.11.2022р., №58/2023 від 06.02.2023р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022р. на території України діє режим воєнного стану.

У зв`язку із введенням на території України воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, у відповідності до розпорядження голови суду, доступ до приміщення суду тимчасово обмежений, запроваджено роботу суду у віддаленому режимі.

З огляду на наведене, рішення у справі прийнято судом з урахуванням об`єктивних обставин та в умовах неможливості розгляду відповідного спору у визначений ч.3 ст.177, ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України строк.

Ухвалою суду від 25.01.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2023р.

Проте, зазначене судове засідання не відбулось у зв`язку з повною відсутністю енергопостачання в приміщенні суду за адресою: м.Харків, проспект Науки, 5, внаслідок масованого обстрілу міста 09.03.2023р. та пошкодження об`єктів критичної інфраструктури.

На підставі ухвали суду від 31.03.2023р. розгляд справи призначено на 27.04.2023р.

Представник позивача у судове засідання 27.04.2023р. з розгляду справи по суті у режимі відеоконференції з`явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 27.04.2023р. з розгляду справи по суті не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений, судом не викликався.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

10.01.2022р. між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) був укладений договір підряду №1, за змістом п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами, або залучаючи третіх осіб, своїми способами, зі своїх матеріалів, згідно проектно-кошторисної документації та іншим умовам цього договору виконати ремонтні роботи у приміщенні, розташованому за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, просп.Миру, буд.74.

До вказаного договору були підписані додатки: №1 «Гарантійні зобов`язання», №2 «Угода про захист інформації з обмеженим доступом та забезпечення політики інформаційної безпеки», №3 «Календарний графік виконання робіт», №4 «Договірна ціна».

Відповідно до п.2.1 наведеного правочину, вартість робіт, що доручаються підряднику за цим договором, визначається на підставі договірної ціни, узгодженої сторонами і становить 1442287,41 грн без ПДВ. У вартість робіт входить вартість матеріалів. Договірна ціна є твердою і перегляду в бік підвищення не підлягає протягом усього терміну дії договору.

За змістом п.2.2.1 цим договором передбачено аванс - 720000 грн без ПДВ.

Договір набуває чинності з моменту його укладення та діє по 31.12.2022р. включно, але в будь-якому разі до моменту повного виконання зобов`язань сторін за договором. Щодо гарантійних обов`язків підрядника договір діє до закінчення гарантійних строків (п.12.1 договору підряду №1 від 10.01.2022р.)

Вказаний договір скріплений електронними цифровими підписами сторін без зауважень та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2022р. на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було перераховано на користь відповідача 720000 грн в якості авансу, про що свідчить меморіальний ордер №M1PO1797XS від 25.01.2022р.

В подальшому, листом №Е.18.0.0.0/4-220526/10639 від 26.05.2022р. з посиланням на лист №2024/02.07.1 від 28.02.2022р. Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24 лютого 2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», позивач на підставі п.10.2 договору підряду №1 від 10.01.2022р. повідомив про свою відмову від нього та просив відповідача повернути попередню оплату в розмірі 720000 грн протягом 10 календарних днів з дати отримання вказаного повідомлення.

Оскільки відповідач не відреагував на вищезазначений лист та не повернув попередню оплату після розірвання договору підряду №1 від 10.01.2022р., позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами ч.2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відносини, що виникли між сторонами цього спору на підставі зазначеного вище договору підряду, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно з положеннями ст.ст. 4, 173 - 175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Оцінюючи зміст договору підряду №1 від 10.01.2022р., з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд вважає, що цей договір за своєю правовою природою має усі ознаки договору будівельного підряду та підпадає під правове регулювання §3 Глави 61 Цивільного кодексу України, а також загальних норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які регулюють зобов`язання за договором підряду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст.875 наведеного кодексу за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У ст.844 вищезазначеного нормативно-правового акту закріплено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як визначено у ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч.4 ст.882 наведеного кодексу).

Як було зазначено вище, листом №Е.18.0.0.0/4-220526/10639 від 26.05.2022р. з посиланням на лист №2024/02.07.1 від 28.02.2022р. Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24 лютого 2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», позивач на підставі п.10.2 договору підряду №1 від 10.01.2022р. повідомив про свою відмову від нього та просив відповідача повернути попередню оплату в розмірі 720000 грн протягом 10 календарних днів з дати отримання вказаного повідомлення.

Відповідно до п.п.10.1, 10.2 договору підряду №1 від 10.01.2022р. сторона звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо невиконання стало наслідком обставин непереборної сили. Під обставинами непереборної сили розуміються будь-які фактори зовнішнього середовища, виникнення яких не залежить від волевиявлення сторін, а саме: землетруси, повені, пожежі, інші стихійні лиха, саботаж, страйки, військові дії, масові заворушення, акти державних органів та ін. Зазначені обставини мають підтверджуватися компетентними державними органами України та пред`являтися іншій стороні протягом 3-х календарних днів з моменту їх виникнення. У випадку, якщо форс-мажорні обставини тривають більше 3 (трьох) календарних місяців, кожна зі сторін може розірвати цей договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це іншу сторону, без відшкодування іншій стороні будь-яких збитків, упущеної вигоди і т.д.

З цього приводу суд зазначає про наступне.

Торгово-промислова палата України оприлюднила лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р., яким на підставі ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р., Статуту Торгово-промислової палати України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що вказаний лист Торгово-промислової палати України підтверджує невідворотність, непередбачуваність, об`єктивність обставин, тобто, наявність форс-мажору.

Зі змісту ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» вбачається, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо).

Поряд з цим, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.06.2021р. у справі №910/9258/20, про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання.

Також, судом прийнято до уваги, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021р. у справі №905/55/21, від 21.09.2022р. у cправі №911/589/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018р. у справі №915/531/17, від 26.05.2020р. у справі №918/289/19, від 17.12.2020р. у справі №913/785/17, наведено висновок щодо застосування ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.05.2022р. у cправі № 922/2475/21, де Верховний Суд констатує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідно до ст.ст.13, 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд зазначає, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору.

Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Приміщення Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», для ремонту якого укладався договір підряду №1 від 10.02.2022р., знаходиться у місті Маріуполі Донецької області, яке з самого початку військової агресії проти України перебувало в зоні активних бойових дій, під ракетними та артилерійськими обстрілами, вказане місто з майже всіма об`єктами ключової інфраструктури зруйновано або пошкоджено внаслідок обстрілів.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. №309 (зі змінами) вся територія Маріупольського району з 05.03.2022р. перебуває під тимчасовою окупацією.

За оцінкою суду, такі обставини є надзвичайними (тобто попри те, що факт настання таких обставин можливо припустити, але час, місце, тривалість, наслідки їх настання передбачити неможливо) та невідворотними (знаходяться поза контролем сторін і не пов`язані з їх діями), об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору підряду, а тому є обставинами непереборної сили у розумінні положень ст.218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

За висновками суду, позивач, укладаючи договір підряду до 24.02.2022р., тобто до початку військової агресії проти України та настання обставин непереборної сили, об`єктивно не міг допустити та розраховувати на неможливість виконання зобов`язань за цим договором (отримання результату за вказаним правочином) внаслідок обстрілів та окупації м.Маріуполь та, відповідно, зазначені обставини, незважаючи на відсутність сертифікату Торгово-промислової палати є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами (форс-мажором), за наявності яких п.10.2 договору надає замовнику право відмовитись від договору в односторонньому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, лист №Е.18.0.0.0/4-220526/10639 від 26.05.2022р. Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про відмову від договору підряду №1 від 10.02.2022р. був скерований Фізичній особі-підприємцю Долматову Олександру Ігоровичу, зокрема, на електронну пошту 06.06.2022р.

Водночас, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п.5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022р. у справі №904/5328/21).

Разом з цим, положення укладеного сторонами договору підряду №1 від 10.02.2022р. прямо не передбачають юридичні наслідки того, що замовник не повідомив підрядника в строки, визначені договором, про факт настання таких обставин (із посиланням на відповідний сертифікат Торгово-промислової палати чи без нього).

У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що порушення Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» передбаченого договором строку повідомлення Фізичної особи-підприємця Долматова Олександра Ігоровича про настання форс-мажору означає автоматичну втрату банком права посилатись на форс-мажор.

Відтак, враховуючи, що наведені позивачем обставини є дійсно форс-мажорними, суд вважає, що зобов`язання, які складають предмет договору підряду №1 від 10.02.2022р., є припиненим за наслідками направлення позивачем у відповідності до п.10.2 договору повідомлення №Е.18.0.0.0/4-220526/10639 від 26.05.2022р., яке за своєю правовою природою є одностороннім правочином, спрямованим на припинення зобов`язання.

Разом з цим, судом враховано приписи п.4.3 додатку №2 «Угода про захист інформації з обмеженим доступом та забезпечення політики інформаційної безпеки» до договору підряду №1 від 10.02.2022р., у відповідності до якого передавати інформацію з обмеженим доступом сторони домовилися наступним шляхом, зокрема, в електронному вигляді електронною поштою, захищеними, у відповідності до стандартів кожної із сторін, каналами зв`язку, із застосуванням, у випадку доцільності, архівів, доступ до яких обмежений паролем (передача паролю відбувається письмово або окремим повідомленням електронної пошти, направленим захищеними каналами зв`язку). Передача інформації з обмеженим доступом здійснюється сторонами в електронному вигляді електронною поштою в наступних доменах: домен банку - privatbank.ua, електронна адреса партнера - . Незахищена, так як це вимагається цією угодою, електронна пошта може використовуватись для вирішення оперативних питань, що не передбачають передачі інформації з обмеженим доступом з використанням захищених каналів зв`язку.

Отже, у цьому випадку, направлення листа №Е.18.0.0.0/4-220526/10639 від 26.05.2022р. Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на електронну адресу відповідача суд вважає належним доказом повідомлення Фізичної особи-підприємця Долматова Олександра Ігоровича про відмову від договору підряду №1 від 10.02.2022р.

За загальним правилом, встановленим в ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У гл.83 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Аналіз ст.1212 вказаного нормативно-правового акту дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна (майном також є грошові кошти) або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №910/1238/17).

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Випадками відпадання такої правової підстави є її скасування в установленому порядку, визнання недійсною, зміна, припинення (близькі за змістом висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018р. у справі №334/2517/16-ц, від 13.01.2021р. у справі №539/3403/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021р. у справі №910/16334/19, від 04.03.2021р. у справі №910/15621/19, від 07.12.2021р. у справі №910/13182/20).

Приймаючи до уваги те, що дія договору підряду №1 від 10.02.2022р. припинена у зв`язку з відмовою позивача від нього, правова підстава для збереження відповідачем у власності грошових коштів, перерахованих позивачем в якості попередньої оплати за спірним договором, відпала. Тому, у позивача виникло право вимагати ці грошові кошти, як такі, що безпідставно набуті (збережені) відповідачем відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, судом враховано, що відповідно до п.6.1 договору підряду №1 від 10.01.2022р. підрядник приступає до виконання робіт з 31.01.2022р. і зобов`язується виконати роботи не пізніше 31.03.2022р. Однак, доказів використання авансу та виконання робіт матеріали справи не містять.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою господарського суду від 26.09.2022р. відповідача було зобов`язано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Відповідач вимоги суду не виконав, відзиву на позовну заяву не надав, докази повернення Акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» суми попередньої оплати за договором підряду №1 від 10.02.2022р. або виконання робіт на цю суму, не представив.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця Долматова Олександра Ігоровича про стягнення 720000 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 10800 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Долматова Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) 720000 грн, а також судовий збір в сумі 10800 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 27.04.2023р.

Повний текст рішення складено 08.05.2023р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця