РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.04.2023Справа № 910/429/22 (910/5266/22)

За позовом Арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхім»

(ідентифікаційний код: 32716564)

2) Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»

(ідентифікаційний код: 14352406)

третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю

«ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОІМПОРТ ЛТД»

про визнання недійсними правочинів боржника

у межах справи № 910/429/22

за заявою Акціонерного товариства «Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд «Фьюче Інвестментс» (ідентифікаційний код: 42732781)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхім»

(ідентифікаційний код: 32716564)

про банкрутство

Суддя Омельченко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Олійника Б.М.

Особи, які беруть участь у справі:

від позивача - не з`явився;

від відповідача 1 - не з`явився;

від відповідача 2 - Сухая М.В. на підставі довіреності № 214 від 21.11.2022;

від третьої особи - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2022 року арбітражний керуючий Гусар І.О. звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «Поліхім», АТ «Банк Кредит Дніпро», третя особа: ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» про визнання правочинів недійсними, в якому просив суд:

- визнати недійсним Договір поруки № 291021-П/2 від 29.10.2021, який укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬН ІСТЮ «ПОЛІХІМ» () та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» ();

- визнати недійсним Договір застави № 291021-30/1 від 29.10.2021, який укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬН ІСТЮ «ПОЛІХІМ» () та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» ();

- визнати недійсним Договір іпотеки № 291021-1/2 від 29.10.2021, який укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬН ІСТЮ «П ОЛІХІМ» () та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» () і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2359.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що наведені правочини були укладені протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (за чотири місяці до відкриття провадження у справі про банкрутство), завдали збитків боржнику і кредиторам та:

а) були укладені з заінтересованою особою;

б) внаслідок укладення таких договорів боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог;

в) внаслідок укладення таких договорів боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки оспорювані правочини не передбачають здійснення будь-якої оплати чи винагороди на користь боржника (поручителя/майнового поручителя), тобто мають безоплатний характер;

г) уклавши оскаржувані договори боржник взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним і виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим.

Позивач стверджує, що укладення спірних договорів переслідувало не мету реального забезпечення виконання зобов`язання, а заволодіння майном боржника, в тому числі, шляхом ініціювання процедури банкрутства ТОВ «ПО ЛІХІМ» та її контролю за рахунок досить великого розміру кредиторських вимог, а отже вважає ці правочини фіктивними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2022, серед іншого, було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 05.09.2022 о 12:45; залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОІМПОРТ «ЛТД».

11.08.2022 через відділ документообігу суду від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (ідентифікаційний код: 14352406) надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві АТ «Банк Кредит Дніпро» зазначає, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували той факт, що Договори поруки, іпотеки та застави суперечать нормам Цивільного кодексу України, КУзПБ та іншим актам цивільного законодавства, що вони завдали збитків боржнику або кредиторам, а також не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірні правочини та не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Гусара І.О. в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2022, серед іншого, було відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 24.10.22, встановлено строк до 17.10.2022 учасникам справи для подачі до суду додаткових пояснень/заперечень по суті спору.

У судове засідання 24.10.2022 з`явилися представник позивача та представник АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 було відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 23.11.22 о 10:20; встановлено строк до 21.11.2022 учасникам справи для подачі до суду додаткових пояснень/заперечень по суті спору; викликано у судове засідання учасників справи; повідомлено учасників справи, що згідно з ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї; повідомлено учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

У судове засідання 23.11.2022 з`явилися представник позивача Леонов К.Ю. та представник відповідача 2 Сухая М.В., які повідомили про відсутність додаткових заяв та клопотань по справі та не заперечували проти переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 23.11.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/429/22 (910/5266/22) до судового розгляду по суті; постановлено розпочати розгляд справи по суті у загальному позовному провадженні та призначити судове засідання на 19.12.22 о 12:50; здійснено виклик у судове засідання учасників справи; повідомлено учасників справи, що інформація по справі, яка розглядається, є доступною на офіційному веб - порталі судової влади України у мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/ та на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua; копію ухвали надіслано учасникам справи.

У судове засідання 19.12.2022 з`явився представник позивача Леонов К.Ю., представник відповідача-2 Сухая М.В. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 19.12.2022 відкладено розгляд справи на 27.02.23 о 10:00; здійснено виклик у судове засідання та визнано явку обов`язковою учасників справи; повідомлено учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/; копію ухвали направлено учасникам справи.

У судове засідання 27.02.2023 з`явилась представник відповідача-2 Сухая М.В., інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, завчасно. До початку судового засідання від розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича надійшло клопотання про неможливість участі у судовому засіданні, призначеному на 27.02.2023 з клопотанням слухати справу у його відсутність.

Ухвалою суду від 27.02.2023 відкладено розгляд справи на 27.03.23 о 14:00 год.; здійснено виклик у судове засідання учасників справи; повідомлено учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

19.04.2023 від розпорядника майна ТОВ «Поліхім» Гусара І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 19.04.2023 з`явилась представник АТ «Банк Кредит Дніпро» Сухая М.В. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Ухвалою суду від 19.04.2023 відкладено розгляд справи на 26.04.23 об 11:00 год.; здійснено викликано у судове засідання учасників справи.

У судове засідання 26.04.2023 з`явилась представник АТ «Банк Кредит Дніпро» Сухая М.В., інші учасники справи в судове засідання не прибули, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача Сухая М.В. заперечувала щодо відкладення розгляду справи , просила суд розглядати справу по суті.

Згідно пунктів 2, 4, 6, 7 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною першою статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зазначити, що згідно рішення ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи те, що позивач втретє не з`являється у судове засідання, поважних причин для чергового відкладення розгляду справи ним не наведено, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті у судовому засіданні.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд

ВСТАНОВИВ:

29.10.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» () та ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» () було укладено Кредитний договір № 291021- МКЛВ, відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у формі кредитної лінії в межах ліміту кредитування в розмірі 105 000 000,00 гривень зі строком кредитування до 27.10.2024.

29.10.2021 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було надано Позичальнику кредитні кошти в розмірі 65 300 000.00 гривень на строк до 28.10.2022 з ціллю поповнення обігових коштів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» перед АТ «БАН К КРЕДИТ ДНІПРО» ТОВ «ПОЛІХІМ » узяв на себе заставні наступні зобов`язання, зокрема:

- між ТОВ «ПОЛІХІМ» та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» 29.10.2021 було укладено Договір поруки № 291021-П/2, за змістом якого ТОВ «ПОЛІХІМ» зобов`язався перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відповідати за виконання ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» зобов`язань, що випливають із Кредитного договору № 291021-МКЛВ від 29.10.2021 (п. 1.1.), зокрема Основного зобов`язання 1 та Основного зобов`язання 2;

- між ТОВ «ПОЛІХІМ » та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» 29.10.2021 було укладено Договір застави № 291021-30/1, за змістом якого ТОВ «ПОЛІХІМ» зобов`язався перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відповідати за виконання ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» зобовязань, що випливають із Кредитного договору № 291021-МКЛВ від 29.10.2021 (п. 1.1.);

- між ТОВ «ПОЛІХІМ» та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» 29.10.2021 було укладено Договір іпотеки № 291021-1/2, за змістом якого ТОВ «ПОЛІХІМ» зобов`язався перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відповідати за виконання ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» зобов`язань, що випливають із Кредитного договору № 29І021-МКЛВ від 29.10.2021 (п. 2.1.).

Арбітражний керуючий Гусар І.О., мотивуючи свої позовні вимоги про визнання вказаних договорів недійсними, стверджував, що із умов договорів не вбачається винагороди ТОВ «ПОЛІХІМ» за вчинені правочини забезпечення, так само як не вбачається, що між ТОВ «ПОЛІХІМ» та ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» укладено будь-які угоди, які б свідчили про те, що ТОВ «ПОЛІХІМ» отримало вигоду із укладення вчинених спірних правочинів. На переконання позивача, такі дії свідчать про те, що ТОВ «ПОЛІХІМ» узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» на вкрай невигідних для себе умовах. Також позивач зазначив, що укладення між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 оспорюваних правочинів 28.10.2021 здійснено протягом трьох років до відкриття провадження у справі № 910/429/22 про банкрутство ТОВ »ПОЛІХІМ», у зв`язку з чим такі правочини, на його думку, є сумнівними, стверджував, що укладення спірних договорів забезпечення фактично збільшило поточну неплатоспроможність боржника та в співвідношенні із загальною сумою грошових зобов`язань боржника збільшилась частка, в якій виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стає неможливим.

Аналізуючи наведені позивачем обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог про визнання правочинів недійсними, суд виходить з наступного.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання,забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено

договором поруки.

Поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (стаття 558 ЦК України). Однак, як вірно зазначив відповідач - АТ «Банк Кредит Дніпро», Законом не встановлено такої істотної умови договору поруки як оплатність. За своєю правовою природою застава (іпотека) та порука є способами забезпечення виконання зобов`язань сторонами договору, Законом передбачено їх укладання на безоплатній основі.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як вбачається з укладеного між сторонами договору застави № 291021-ЗО/1 від 29.10.2921, зокрема п. 1 Предмет договору (Підтвердження), особа, що підписала даний Договір від імені Заставодавця, є повністю дієздатною особою, усвідомлює зміст дій, що вчинює та правові наслідки, які створюють її дії. Даний договір підписаний добровільно - не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, не є фіктивним та удаваним.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В укладеному між сторонами Договорі іпотеки № 291021-І/2 від 29.10.2021 сторони засвідчили та підтвердили, що вони попередньо ознайомлені з наслідками вчинюваної нотаріальної дії, розуміють значення та умови цього Договору, його правові наслідки, цей Договір не є мнимим або удаваним правочином.

Отже, судом встановлено, що сторони оспорюваних правочинів досягли згоди за істотними умовами вказаних вище договорів, згідно положень ст. 204 ЦК України такі правочини створюють презумпцію правомірності та є обов`язковими до виконання сторонами.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Виходячи з встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними. Припущення позивача відносно того, що оспорювані розпорядником майна боржника договори укладено за декілька місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство з метою завдання збитків боржнику та настання його неплатоспроможності перед кредиторами, не знайшло свого підтвердження у матеріалах справи. Крім того, судом не встановлено неправомірності дій тієї чи іншої сторони під час укладання правочинів. Сторонами оспорюваних правочинів було дотримано форми та змісту щодо конкретного виду правочину, досягнуто істотних умов та дотримано вимог ст. 203 Цивільного кодексу України під час їх укладення.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання оспорюваних правоичнів недійсними, тому в задоволенні позовних вимог арбітражного керуючого Гусара І.О. до ТОВ «Поліхім», АТ «Банк Кредит Дніпро», третя особа ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» про визнання правочинів недійсними слід відмовити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів ліквідатора банкрута, позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення формулювання рішень.

Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини зазначає, що тривалість розгляду справи повинна відповідати розумним строкам. Таку розумність треба оцінювати у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див. рішення Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі «Вергельський проти України» (Vergelskyy v. Ukraine, заява № 19312/06).

Такими критеріями у розумінні суду наразі є те, що внаслідок триваючої широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було постановлено про часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30-ть діб, а у подальшому 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року, в подальшому Указом Президента України від 12.08.2022, затвердженим Законом № 2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб - до 21 листопада 2022, в подальшому Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб - до 19 лютого 2023 року, в подальшому Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб - до 20 травня 2023 року, тому повний текст рішення був складений зважаючи на появу можливості більш безпечного здійснення правосуддя у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою його місцезнаходження.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. ст. 3, 12, 73, 216, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхім» , Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД» про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом двадцяти днів з дня його проголошення до або через відповідні суди. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 15.05.2023.

Суддя Л.В. Омельченко