ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"24" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2797/22
про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі за позовом ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства "Дежавний експортно-імпортний банк України
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська БІОТЕС"
про розірвання договорів та визнання припиненими іпотеки
Суддя Карпечкін Т.П.
За участю представників сторін:
від позивача: Кізленко В.А. (ордер АІ № 1318516 від 09.12.2022 року);
від третьої особи: не з`явився.
В провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/2797/22 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , Іпотекодавець) до Публічного акціонерного товариства "Дежавний експортно-імпортний банк України" (далі - відповідач, ПАТ "Дежавний експортно-імпортний банк України", Банк, Іпотекодержатель) за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська БІОТЕС" (далі - третя особа, ТОВ "Придніпровська БІОТЕС", Позичальник) про розірвання договорів та визнання припиненими іпотек.
Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 року у справі № 911/2797/22 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Згідно ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про надання доказів, в підтвердження понесених витрат на правову правничу допомогу, в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

27.03.2023 року до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, до якої додано докази в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 911/2797/22 в розмірі 369 682,23 грн.

Статтею 221 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вказана заява подана позивачем в межах встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як визначено ч. ч. 3, 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на вищевикладене, ухвалою суду від 03.04.2023 року представника позивача заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у судовому засіданні на 24.04.2023 року.

У судове засідання 24.04.2023 року представником відповідача надано усні заперечення на заяву позивача про стягнення судових витрат також зазначено, що у письмовому вигляді такі заперечення направлено до суду.

Заперечуючи проти заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на надання професійної правничої допомоги, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 369 682,23 грн.

В обґрунтування вказаних заперечень представник відповідача посилається на те, що:

- позивачем до заяви не додано, ні акту приймання-передачі наданих послуг, ні будь-яких інших документів за підписом позивача у справі;

- у договорі не вказано будь-яких даних щодо представництва в суді, можливого предмету чи підстав позову, номеру судової справи, тощо, відсутність таких даних не дає підстав вважати, що надані представником позивача рахунки та зазначені у них дії, пов`язані з судовою справою № 911/2797/22.

- не визначено розмір гонорару (погодинної чи іншої) представника позивача, який брав участь у справі - адвоката;

- до складу витрат на правову допомогу, зокрема, згідно рахунку № 38707, включено виготовлення та направлення позовної заяви у справі № 911/2589/22, яка немає жодного відношення до справи № 911/2797/22. Також Позивач до складу витрат на правову допомогу включає виготовлення та направлення заяви від 26.12.2022 про усунення недоліків у справі № 911/2589/22, яка також не має жодного відношення до справи № 911/2797/22;

- в обґрунтування понесених витрат позивач зазначає про обговорення з клієнтом питання щодо передачі оригіналів документів витребуваних судом у справі № 911/2797/22, проте суд, розглянувши справу за три судових засідання, у жодної зі сторін не витребував оригіналів документів, не витребував жодного додаткового доказу тим більш в оригіналі;

- не надано будь-яких доказів понесення витрат чи їх пов`язаності з правовою допомогою у конкретній справі на дорогу;

- безпідставно включино до складу понесених витрат телефонні дзвінки ОСОБА_1 , серед яких дзвінки від 14.03.2023, 15.03.2023 та 20.03.2023, що, включали в себе обговорення правової позиції фактично на стадії судових дебатів, які не підтверджені жодними доказами;

- витрати щодо надсилання засобами поштового зв`язку документів не є правничою допомогою;

- включено судовий збір, який був сплачено при поданні позовної заяви. Так, в рахунку № НОМЕР_1 зазначено судовий збір в розмірі 450.82 Євро, що не є правничою допомогою;

- заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є значно завищений та неспівмірний з предметом спору, тому підлягає зменшенню в силу приписів Закону.

Розглянувши в судовому засіданні заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів та наданих заперечень, дійшов наступних висновків.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога ОСОБА_1 у цій справі надавалась Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Ілляшев та Партнери" в особі адвоката Кізіленко В.А. який діяв на підставі ордеру АІ № 1318516 від 09.12.2022 року.

Суд установив, що 21.11.2019 року між Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Ілляшев та Партнери" та Тинним Ігорем Владиславовичем (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги № 1604-169 (далі - Договір), відповідно до Розділу 1 Договору Юридична фірма зобов`язується здійснити захист, представництво, надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах визначених цим договором та «Умовами надання юридичних послуг юридичною фірмою «Ілляшев та партнери» (далі - Умови надання послуг), які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що вартість послуг Юридичної фірми, що надаються відповідно до цього Договору, визначається згідно з Умовами надання послуг.

Згідно пункту 5.1. Умов надання послуг вартість послуг «Ілляшев та Партнери», якщо інше не обумовлено з Клієнтом або не визначено фіксованим тарифом, розраховується, виходячи з почасової ставки, встановленої «Ілляшев та Партнери» для Виконавця, та часу, витраченого на виконання завдання Клієнта, при цьому одна година розподіляється на 10 (десять) шестихвилинних часток. Кожна шестихвилинна частка, що розпочалася, з метою визначення розміру гонорару враховується як повна (копія додається).

На підставі Договору ОСОБА_1 , як Клієнту, виставлялися рахунки на загальну суму 369 682,23 грн., які включали в себе суму судового збору, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи (поштові витрати, кур`єрські послуги тощо).

На виконання Договору позивачеві виставлено рахунки в яких зазначено детальний опис робіт та наданих послуг:

1) № 38707 від 18.01.2023 р. на суму 138 401,95 грн.;

2) № 38936 від 15.02.2023 р. на суму 37 444,29 грн.;

3) № 39162 від 20.03.2023 р. на суму 85 604,44 грн.;

4) № 39267 від 23.03.2023 р. на суму 108 231,55 грн.

Досліджуючи надані документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих представником позивача доказів достатньо для встановлення факту надання Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Ілляшев та Партнери" професійної правничої допомоги позивачу за позовом у цій справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати позивача за позовом на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1 Закону).

Положення статті 19 Закону передбачають, що видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Частиною п`ятою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем надало заперечення проти заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, за змістом яких вважає витрати позивача на правову допомогу недоведеними і перебільшеними та завищеними.

Суд погоджується, що до заперечень відповідача в частині що до складу витрат на правову допомогу, зокрема, згідно рахунку № 38707, включено виготовлення та направлення позовної заяви у справі № 911/2589/22, яка немає жодного відношення до справи № 911/2797/22. Також позивач до складу витрат на правову допомогу включає виготовлення та направлення заяви від 26.12.2022 про усунення недоліків у справі № 911/2589/22, яка також не має жодного відношення до справи № 911/2797/22.

Оскільки, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, враховуючи означене, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи 911/2589/22 у суді, має здійснювати судом в провадженні якого перебувала справа, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї вимоги, оскільки вона не стосується розгляду справи № 911/2797/22.

Окрім того, щодо вимоги представника позивача про включення в витрати судового збору, суд відмовляє, оскільки судовий збір стягнуто з відповідача в судовому рішенні в порядку 123, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд погоджується з доводами відповідача, що до ненаданя позивачем підтверджуючих доказів понесення витрат у конкретній справі на дорогу, на телефонні дзвінки ОСОБА_1, та витрат щодо надсилання засобами поштового зв`язку документів.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та постанові від 12.07.2022 у справі № 903/261/21).

Що до інших доводів відповідача, слід також зазначити, що доводи, викладені у запереченнях за позовом про необхідність повної відмови у стягненні з нього витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу, адже повною відмовою у їх стягненні нівелюється одна з основних засад (принципів) господарського судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, передбачена п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши подані заявником докази понесених витрат на професійну правову допомогу, беручи до уваги вищезазначені норми законодавства, обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для спору, приймаючи до уваги наведені вище обставини в їх сукупності, з огляду на спірні правовідносини, зважаючи на рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у цій справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником позивача документів та доказової бази, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та заперечення відповідача суд дійшов висновку, що відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати позивача на правову допомогу у сумі 95 000,00 грн,

Відповідно до приписів частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Зважаючи на те, що позов задоволено повністю, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 95 000,00 грн суд покладає на відповідача у розмірі 95 000,00 грн..

Згідно із частиною третьою статті 221 Господарського процесуального кодексу України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 221, 233, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ідентифікаційний код 00032112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 95 (дев`яносто п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання додатковим судовим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено: 19.05.2023 року.

Суддя Т.П. Карпечкін