ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.05.2023 Справа№914/1519/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З.,

розглянувши матеріали заяви представника позивача Приватного агропромислового підприємства «Дзвін», м. с. Звиняч Чортківського району Тернопільської області

про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р.

у справі № 914/1519/23

за позовом: Приватного агропромислового підприємства «Дзвін», м. с. Звиняч Чортківського району Тернопільської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд Групп», м.Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 804 505,00 грн.

Без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Приватного агропромислового підприємства «Дзвін» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд Групп» про стягнення заборгованості в розмірі 804 505,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023 р., справу № 914/1519/23 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.05.2023 р., заяву Приватного агропромислового підприємства «Дзвін» про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р., передано на розгляд судді Долінській О.З.

Згідно з ч.2 ст.136 ГПК України, забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 138 ГПК України, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно ч.1 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У поданій заяві про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р., Приватне агропромислове підприємство «Дзвін» просить суд накласти арешт на грошові кошти в сумі 804 505,00 грн. на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд Групп» для забезпечення майбутніх вимог Приватного агропромислового підприємства «Дзвін», посилаючись, зокрема, на те, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 804 505,00 грн., а також що за даними сайту Судова влада у відношенні відповідача мають місце чотири судові процеси, в яких останній також виступає відповідачем через несплату заборгованості за поставлену продукцію, а саме, позивач зазначає наступні справи: 914/669/23, 914/640/23, 914/1238/23, 914/2035/22. Крім цього, позивач зазначає про те, що наявність такої кількості судових справ про стягнення заборгованості з відповідача, які ініціювали інші постачальники, за короткий проміжок часу, свідчить про те, що відповідач систематично та умисно не виконує свої зобовязання з оплати за поставлену продукцію. На думку позивача, це, в свою чергу, дає підстави стверджувати, що наявність, у випадку прийняття на користь позивача судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача, виконання останнього може бути істотно ускладнено або неможливе через наявність інших судових рішень про стягнення заборгованості з відповідача.

Розглянувши заяву Приватного агропромислового підприємства «Дзвін» про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р., суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується, як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Розглядаючи заяву, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.6.2 постанови від 25.02.2019р. у справі №908/685/18, п.13 постанови від 15.01.2019р. у справі №915/870/18).

Проаналізувавши зміст заяви Приватного агропромислового підприємства «Дзвін» про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р. та додані до неї документи, суд зазначає, що заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом з тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.6.4 постанови від 25.02.2019р. у справі №908/685/18, п.14 постанови від 15.01.2019р. у справі №915/870/18).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.17 постанови від 26.02.2019р. у справі №914/1353/16, в п.6.3. постанови від 25.02.2019р. у справі №924/789/18, в п.14 постанови від 25.02.2019р. у справі №922/2673/18).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.6.4 постанови від 25.02.2019р. у справі №908/658/18, п.14 постанови від 15.01.2019р. у справі №915/870/18).

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, саме лише покликання позивача у заяві про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р. на наявність судових справ, в яких відповідач виступає боржником через несплату заборгованості за поставлену продукцію без наведення відповідного обґрунтування, на думку суду, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати і підтвердити відповідними доказами необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

З поданих заявником матеріалів судом встановлено, що відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що подана позивачем заява про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р. містить лише покликання на те, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, проте, жодного обґрунтування наявності підстав для таких висновків позивачем не наведено, як і не долучено відповідних доказів.

Потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що посилання позивача у заяві про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р. на справу № 914/669/23, сторонами у якій є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Парашар Інтастріз та відповідач - Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування є недоречним, оскільки не стосується відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд Групп» у справі № 914/1519/23.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову, є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні, у випадку задоволення позову.

Проте, в даному випадку всі доводи заявника зводяться лише до ймовірної можливості ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовом. Докази, які б могли свідчити про наявність таких обставин, в матеріалах справи відсутні.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне, відмовити у задоволенні заяви Приватного агропромислового підприємства «Дзвін» про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р. у справі № 914/1519/23.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного агропромислового підприємства «Дзвін» про забезпечення позову за вх. № 1940/23 від 16.05.2023 р. у справі № 914/1519/23 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 254-259 ГПК України.

Веб-адреса сторінка суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Долінська О.З.