ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2372/20(509/1385/19)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників сторін:

Від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Бабенко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021

суддя першої інстанції - Найфлейш В.Д.

по справі № 916/2372/20(509/1385/19)

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління,

до відповідачів

- ОСОБА_1

- ОСОБА_2

- ОСОБА_5

про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

в межах справи № 916/2372/20

про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

21.03.2019 АТ "Державний ощадний банк України" звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2019 по справі №509/1385/19 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

16.04.2019 позивачем АТ "Державний ощадний банк України" надано до суду уточнену позовну заяву, а також клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.04.2019 клопотання представника позивача Туфекчі І.Д. - задоволено, замінено неналежних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на належних відповідачів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) по цивільній справі 509/1385/19.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020, серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1457 від 12.07.2013).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2020 у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лук`ян С.Г про закриття провадження у справі відмовлено, матеріали цивільної справи №509/1385/19 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, передано у порядку статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства до Господарського суду Одеської області, в провадженні якого перебуває справа № 916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2021 прийнято справу №509/1385/19 до свого провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в межах справи №916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та присвоєно справі №916/2372/20(509/1385/19).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 в задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що станом на 07.10.2021 діє мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом якого звернення стягнення на предмет іпотеки заборонено, а також питання погашення заборгованості відповідачем ОСОБА_1 за іпотечним договором перед АТ "Державний ощадний банк України" вирішено в межах справи про неплатоспроможність, що зумовлює відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з наведеним рішенням Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Одеса звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі № 916/2372/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

АТ "Ощадбанк" вважає, що вищевказане рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про відсутність фінансової можливості у боржника погашати вимоги забезпеченого кредитора та встановив мінімальну суму щомісячного виконання плану реструктуризації у розмірі 3 000,00 грн. до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання перед AT «Ощадбанк» в сумі 882 427,47 грн. Тобто судом першої інстанції встановлено строк виконання зобов`язань боржником на 24 роки та 5 місяців. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, AT «Ощадбанк» просив суд першої інстанції закрити провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та задовольнити позов AT «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки є незаконною ухвала Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі 916/2372/20, якою відмовлено у закритті провадження у справі про неплатоспроможність.

На думку апелянта, неповнота дослідження місцевим судом зібраних у справі доказів та обставин справи, що входять до предмета доказування у даному спорі, без урахування норм спеціального законодавства, яке визначає порядок задоволення вимог кредиторів боржника - фізичної особи у справі про його неплатоспроможність, свідчить про передчасність висновку суду першої інстанції, а відтак, оскаржуване рішення не може вважатися таким, що відповідає критеріям справедливого судового розгляду відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

22.12.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Відповідач вказав, що судом першої інстанції було вірно застосовано положення ст. 121 КУзПБ щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів, який унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач також вказав, що ухвала Господарського суду Одеської області від 07.10,2021 у справі № 916/2372/20 є такою, що набула законної сили та в апеляційному порядку не скасована, тому посилання скаржника на таку підставу незаконності прийнятого судом рішення, як незаконність даної ухвали, є неналежним доводом.

Керуючись викладеним вище, відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги АТ «Ощадбанк» на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 - відмовити повністю.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 (колегія суддів у складі головуючої судді Лавриненко Л.В., суддів - Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі №916/2372/20(509/1385/19) скасовано; справу №916/2372/20(509/1385/19) за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення передано до Овідіопольського районного суду Одеської області для розгляду по суті.

11.07.2022 ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просив скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі №916/2372/20(509/1385/19) залишити в силі.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 17.11.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 у справі № 916/2372/20 (509/1385/19) скасовано; справу № 916/2372/20(509/1385/19) передано на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Дана постанова обґрунтована тим, що апеляційний господарський суд, не переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції по суті та передавши цю справу на розгляд суду цивільної юрисдикції, не врахував наведеного висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство у справі № 5017/2833/2012 та допустив порушення положення статей 7 Кодексу України з процедур банкрутства, статей 4, 12, 31, 269 ГПК України, а тому прийняту постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 не можна визнати законною та обґрунтованою.

05.01.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2372/20(509/1385/19).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 справу № 916/2372/20(509/1385/19) передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 призначено справу №916/2372/20(509/1385/19) за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 до нового розгляду на 02.03.2023 о 10:00 год.

02.03.2023 у судовому засіданні було оголошено перерву до 30.03.2023 о 11:00 год.

30.03.2023 судове засідання по справі №916/2372/20(509/1385/19) у зв`язку з перебуванням головуючого судді Богатиря К.В. у відряджені у період з 30.03.2023 по 01.04.2023, про що було складено довідку секретаря судового засідання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 призначено розгляд справи № 916/2372/20(509/1385/19) за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 на 11 травня 2023 року о 10:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, 29, в залі засідань № 7, 3-й поверх; явка представників учасників у справі не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

11.05.2023 у судовому засіданні прийняв участь представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Бабенко Н.С. Представники інших сторін у справі у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.

Відповідно до наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023, якою призначено розгляд справи № 916/2372/20(509/1385/19) на 11 травня 2023 року о 10:00, була отримана ОСОБА_1 - 11.04.2023, ОСОБА_2 - 11.04.2023, ОСОБА_5 - 11.04.2023.

Статтею 120 частиною 3, 6, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 11.05.2023, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 по справі №916/2372/20(509/1385/19), до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 по справі №916/2372/20(509/1385/19) по суті, не дивлячись на відсутність представників відповідачів, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників відповідачів у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.

23 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит №1130, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 62000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12% річних, строком до 23 квітня 2027 року.

29 січня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про іпотечний кредит від 23.04.2007, згідно якої внесено зміни до п. 1.5 та викладено його в наступній редакції: здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 264 дол.США та сплату нарахованих процентів до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту в сумі 272 дол. США здійснити не пізніше 23 квітня 2027 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем (Іпотекодержателем) та відповідачем ( ОСОБА_1 - Іпотекодавцем) був укладений договір іпотеки, посвідчений 23.04.2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за №2523, згідно якого цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя до Боржника, що випливає з кредитного договору №1120 від 23.04.2077, а також всіх додаткових угод до нього, з умовами якого Іпотекодавець ознайомлений і згодний, і згідно якого зобов`язаний не пізніше 23.04.2027 повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 62 000,00 доларів США, що складає 313 100,00 грн. по курсу НБУ на 23 квітня 2007 року, сплатити нараховані відсотки за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку в розмірі і у випадках, передбачених кредитним і цим договором, та витрати, пов`язані з реалізацією заставленого майна, що понесені Іпотекодержателем.

У відповідності до даного договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижчевказаних умовах.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що предметом іпотеки є нерухоме майно:

- житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 , шо складається в цілому з одного ракушнякового житлового будинку під літ. «А-1», житловою площею 30,7 кв.м., сарай під літ. «Б» (з врахуванням всіх реконструйованих та новостворених об`єктів нерухомості), розташований на земельній ділянці належній ОСОБА_1 , розміром 591 кв.м., належний Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Куркан Н.Ф., приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області 23.04.2007 року за реєстром № 2514, та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за номером 2036175, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 2044760 від 23.04.2007 року, наданого Куркан Н.Ф., приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області;

- земельна ділянка площею 0,0591 га, в тому числі по угіддям: 0,0591 га - рілля, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована в АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Куркан Н.Ф., приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області 23.04.2007 року за реєстром N° 2516, зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за номером 2044813, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 38783326 від 23.04.2007 року, наданого Куркан Н.Ф. , приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області.

Пунктом 4.2. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання Боржником основного зобов`язання у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строки сум процентів та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій);

- у разі порушення Боржником встановленого кредитним договором обов`язку цільового використання коштів.

Пунктом 4.4. Договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється:

- за рішенням суду;

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015 №514/212/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 47 685, 53 дол. США та 8945 гривень 24 копійки.

Вказана заборгованість складається з:

- строковий основний борг по кредиту - 30863,69 дол. США,

- прострочений основний борг по кредиту - 10011, 32 дол. США,

- прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.05.2007 року по 23.01.2015 року - 4064,08 дол. США,

- прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.05.2007 року по 23.01.2015 року - 7440 гривень,

- пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 23.01.2014 року по 23.01.2015 року - 1861,55 дол. США,

- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 23.01.2014 року по 23.01.2015 року - 637, 35 дол. США,

- пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 23.01.2014 року по 23.01.2015 року - 1505 гривень 24 копійки,

- 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 01.05.2012 року - 247, 54 дол. США.

У зв`язку з невиконанням заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року, АТ «Ощадбанк» 12.03.2019 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а резулютивна частина рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а мотивувальна частина підлягає зміні, виходячи з таких підстав.

Щодо наявності мораторію на задоволення вимог кредиторів, колегія суддів зазначає наступне.

21.03.2019 АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2019 по справі №509/1385/19 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р., серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1457 від 12.07.2013р.), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2020 у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лук`ян С.Г про закриття провадження у справі відмовлено, матеріали цивільної справи №509/1385/19 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, передано у порядку статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства до Господарського суду Одеської області, в провадженні якого перебуває справа № 916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2021 прийнято справу №509/1385/19 до свого провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в межах справи №916/2372/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та присвоєно справі №916/2372/20(509/1385/19).

В межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 подано декларації за 2017-2019р.р., відповідно до яких встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 є єдиним місцем проживання ОСОБА_1 , доказів, що спростовують вказані доводи банком, який є кредитором у справі про неплатоспроможність не надано, також банком не надано доказів наявності у ОСОБА_1 іншого житла.

З моменту відкриття стосовно боржника справи про неплатоспроможність він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Частиною 1 статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника: пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом; арешт майна боржника та інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про неплатоспроможність, а попередньо накладені арешти та обмеження можуть бути зняті на підставі ухвали господарського суду; припиняється нарахування штрафів та інших фінансових санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника; здійснення корпоративних прав боржника та реалізація майнових прав відбуваються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом; вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав; будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Частиною 1 статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться строком на 120 днів, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Однак, Законом України від 18.06.2020 «Про внесення зміни до Кодексу України з процедур банкрутства щодо недопущення зловживань у сфері банкрутства на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби COVID-19» Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства (Відомості Верховної Ради України, 2019 р., № 19, ст. 74) доповнено пунктом 1-2, яким, серед іншого, продовжуються строки проведення попереднього засідання суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність), звернення у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником, дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, оголошення про проведення першого, повторного та/або другого повторного аукціону, виконання плану санації чи реструктуризації боргів боржника, процедури розпорядження майном, ліквідації, реструктуризації боргів боржника та погашення боргів боржника.

Згідно ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства ( в редакції чинній станом на 07.10.2022), дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий. Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 41 Кодексу, під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність діє мораторій, протягом якого звернення стягнення на предмет іпотеки заборонено.

В той же час, АТ «Державний ощадний банк України» подало клопотання (вх.№13965/21 від 24.05.2021) про закриття провадження, яке мотивовано наданням недостовірної інформації в деклараціях.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.10.2021, окрім іншого, в задоволенні клопотання АТ «Державний ощадний банк України» про закриття провадження у справі - відмовлено; в задоволенні клопотання арбітражного керуючого Шалашного Л.О. про надання дозволу на залучення спеціаліста БТІ - відмовлено; клопотання боржника ОСОБА_1 від 05.08.2021 задоволено, в затвердженні плану реструктуризації боргів боржника - відмовлено; встановлено щомісячну мінімальну суму у розмірі половини мінімальної заробітної плати, встановленої Кабінетом Міністрів України на день ухвалення рішення - 3000 грн (кожного 7 числа відповідного місяця, або наступного за вихідними або святковими днями з дня прийняття цієї ухвали) до моменту повного погашення реструктуризованого зобов`язання перед АТ «Державний ощадний банк України» в сумі 882427,47 грн, повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Шалашного Л.О. - припинено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 задоволено апеляційну скаргу АТ "Ощадбанк", ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 скасовано, провадження у справі № 916/2372/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 закрито.

Мотивуючи це рішення апеляційний суд вказав на те, що боржник надав у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та у деклараціях про майновий стан за 2017, 2018 та 2019 роки недостовірну інформацію щодо площі іпотечного майна, адже замість реальної площі житлового будинку, яка згідно з останньою оцінкою складає 255,52 кв. м, ОСОБА_1 було вказано значно меншу площу (57,9 кв. м), що вплинуло на оцінку предмета іпотеки та розрахунок вимог кредитора, що підлягають задоволенню та списанню (прощенню), отже суттєво зменшило відповідальність боржника.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ, позаяк під час звернення до суду першої інстанції з заявою про порушення справи про неплатоспроможність, ОСОБА_1 у деклараціях про майновий стан було надано недостовірні відомості щодо належного йому нерухомого майна.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.09.2023, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 у справі № 916/2372/20 залишено без змін.

Таким чином, судами апеляційної та касаційної інстанції було зроблено висновок про те, що Господарський суду Одеської області дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Державний ощадний банк України» про закриття провадження у справі №916/2372/20, провадження у такій справі мало бути закрито ще 07.10.2022 під час розгляду цієї заяви.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваного рішення по справі №916/2372/20 (509/1385/19) провадження у справі про неплатоспроможність №916/2372/20 мало бути закритим та відповідно був би відсутній мораторій, протягом якого звернення стягнення на предмет іпотеки заборонено.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у позові у зв`язку з наявністю мораторію, протягом якого звернення стягнення на предмет іпотеки заборонено.

Щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.11.2022 по справі №344/19567/19.

Звернення банку з позовом з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Разом з тим, як встановлено судом, АТ «Державний ощадний банк України» скористався своїм правом вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором, та таким чином змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто настав строк виконання договору у повному обсязі.

З вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся у лютому 2015 року (пред`явивши позов до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором), тому саме з цього часу настав строк виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі та саме з цього часу позивач мав право накласти стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором та відповідно невиконання таких зобовязань з боку ОСОБА_1, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги АТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

В той же час, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Щодо строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

09.07.2019 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України», в якому відповідач зазначив про сплив строків позовної давності щодо вимоги про накладення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, відповідач 09.07.2019 подав окрему заяву про відмову у задоволення позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15 (провадження № 61-20952св19).

Права на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18).

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

У справі, що переглядається, встановлено:

- у кредитному договорі від 23 квітня 2007 року № 1130 сторони передбачили остаточну дату повернення кредиту - 23 квітня 2027 року;

- у лютому 2015 року АТ «Державний ощадний банк України» скористалося своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінило строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з позовом до позичальника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, за результатом розгляду якого рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015 №514/212/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 47 685, 53 дол. США та 8945 гривень 24 копійки.;

- з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду 21 березня 2019 року;

- відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності внаслідок зміни банком строку виконання основного зобов`язання.

За таких обставин, оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор звернувся у лютому 2015 року, то строк на звернення АТ «Державний ощадний банк України» до суду з цим позовом сплив у лютому 2018 року. Банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в березні 2019 року, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року (справа № 914/3224/16) зроблено правовий висновок про те, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням (пункт 7.20).

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 29 березня 2019 року в справі № 6-1996цс16, переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що позивач усупереч положенням частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надав доказів того, що відповідачами вчинено дії, що свідчать про визнання іпотеки, або зверненням позивача із відповідним позовом до суду в межах строку позовної давності, що свідчило б про переривання позовної давності, колегія суддів вважає, що строк позовної давності у даному випадку не переривався.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про накладення стягнення на предмет іпотеки з підстав пропуску позовної давності.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині виселення відповідачів, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку наявне нез`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, що не вплинуло на правильність резолютивної частини рішення, однак таке рішення було винесено з хибними мотивами, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, резолютивна частина рішення не підлягає скасуванню, а мотивувальна частина підлягає зміні з врахуванням мотивів, викладених у даній постанові.

Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 по справі №916/2372/20(509/1385/19) - залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 по справі №916/2372/20(509/1385/19) з врахуванням мотивів, викладених у даній постанові.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 по справі №916/2372/20(509/1385/19) - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.05.2023.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран