ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Справа № 906/265/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Миханюк М.В. , суддя Тимошенко О.М.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро"

на ухвалу Господарського суду Житомирської області, постановлену 27.03.23р. суддею Тимошенком О.М. у м.Житомирі, повний текст складено 27.03.23р.

у справі № 906/265/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро"

до Приватного підприємства "Оріон"

про стягнення 57666,67грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023р. у справі №906/265/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" до Приватного підприємства "Оріон" про стягнення 57666,67грн. зупинено провадження у справі №906/265/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №240/6657/23.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та справу направити до Господарського суду Житомирської області для продовження слухання.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.234 ГПК України, оскільки, суд першої інстанції не обґрунтував, яким чином встановлення факту наявності чи відсутності протиправних дій ДПС щодо відповідача в тому числі, надання оцінки цим доводам щодо добросовісності дій відповідача та щодо дій ДПС у справі №240/6657/23 може вплинути на розгляд справи №906/265/23, предметом якої є стягнення 57 666,67грн. збитків, при цьому суд першої інстанції жодним чином в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів та не надав жодних висновків, чому саме суд першої інстанції позбавлений можливості встановити по даній справі №906/265/23 зазначені вище факти;

- зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що податкова накладна №10 від 16.12.2022р. є зареєстрованою в ЄРПН. При чому відповідач підтверджує факт такої не реєстрації у своєму клопотанні;

- покликається на те, що Господарський суд Житомирської області у винесеній ухвалі обмежився встановленням факту пов`язаності справи №240/6657/23 з даною справою. Між тим для правильного застосування п.5 ч.1 ст.227 ГПК України він мав встановити саме об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої, тоді як таких відомостей ухвала не містить;

- вважає, що в оскаржуваній ухвалі Господарський суд Житомирської області не навів доказів неможливості розгляду справи №906/265/23, неможливості оцінки обставин, що мають суттєве значення для вирішення даного спору, не зазначив у чому полягає неможливість здійснення ним перевірки законності і обґрунтованості доводів щодо порушення прав Позивача внаслідок незаконних дій відповідача;

- вказує на те, що оскаржувана ухвала суперечить вимогам ст.234 ГПК України, оскільки зазначена ухвала не містить жодних мотивів та висновків, чому суд першої інстанції позбавлений можливості по даній справі №906/265/23 надати правову оцінку та встановити факти, які ніби мають бути встановлені в адміністративній справі №240/6657/23;

- зазначає, що посилання відповідача в клопотанні про зупинення провадження на вжиття ним певних заходів щодо оскарження на його думку протиправних дій та зобов`язання ДПС України зареєструвати податкову накладну в рамках розгляду справи №240/6657/23, що розглядається в порядку адміністративного судочинства у Житомирському окружному адміністративному суді не можуть жодним чином обмежувати розгляд даної справи №906/265/23, оскільки саме відповідачем допущено недодержання правил здійснення господарської діяльності, що і зумовило відмову податкового органу у реєстрації податкової накладної, а тому доведення/недоведення відповідачем протиправних дій ДПС України у судовій справі №240/6657/23 не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання;

- вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстав для зупинення провадження у цій справі, які передбачені п.5 ч.1 ст.227 ГПК України. При цьому наявні в матеріалах справи №906/265/23 докази є достатніми для повної, всебічної та об`єктивної оцінки обставин справи, які є предметом цього судового розгляду;

- зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки, незалежно від результату розгляду справи №240/6657/23, місцевий господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/265/23/2145/21 від 06.04.2023р. матеріали справи №906/265/23 витребувано з Господарського суду Житомирської області.

19.04.2023р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/265/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023р. у справі №906/265/23, ухвалено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023р. у справі №906/265/23 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження та запропоновано відповідачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Оріон" про стягнення 57666,67грн. збитків, які позивач поніс у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків щодо реєстрації податкової накладної по факту здійснення господарської операції з поставки товару за видатковою накладною №О-67 від 16.12.2022р. на суму 346000,00грн..

Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" посилається на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, в результаті чого позивач позбавився права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та зазнав збитків.

В якості правових підстав позивач зазначає ст.22 Цивільного кодексу України, ст.224 Господарського кодексу України, ст.ст.14, 198, 201 Податкового кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.02.2023р. відкрито провадження у справі №906/265/23 за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

21.03.2023р. до Господарського суду Житомирської області надійшло клопотання Приватного підприємства "Оріон" про зупинення провадження у справі №906/265/23 до набрання законної сили рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/6657/23.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023р. зупинено провадження у справі №906/265/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі 240/6657/23.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованихКонституцією Українита законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави,Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція Українивизначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно доКонституціїта в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК Українивстановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Оріон" про стягнення 57666,67грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, в результаті чого позивач позбавився права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та зазнав збитків.

В якості правових підстав позивач зазначає ст.22 Цивільного кодексу України, ст.224 Господарського кодексу України, ст.ст.14, 198, 201 Податкового кодексу України.

21.03.2023р. до Господарського суду Житомирської області надійшло клопотання Приватного підприємства "Оріон" про зупинення провадження у справі №906/265/23 до набрання законної сили рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/6657/23.

Обґрунтовуючи подане клопотання ПП "Оріон" покликається на те, що Житомирським окружним адміністративним судом вирішується спір у справі №240/6657/23 за позовом Приватного підприємства "Оріон" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Житомирській області, про визнання протиправним та скасування Рішення комісії ДПС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації №7978157/31318631 від 29.12.2022р., яким відмовлено підприємству в реєстрації податкової накладної №10 від 16.12.2022р. на суму 346000,00грн., ПДВ 57666,67грн.; про зобов`язання ДПС України зареєструвати податкову накладну. Відповідач посилається на те, що Рішенням комісії ДПС України від 29.12.2022р. у реєстрації вказаної податкової накладної було відмовлено з підстав ненадання платником податків первинних документів на постачання товару, документів на підтвердження права власності на товар, паспорту товару, розрахункових документів, пояснень та акту звірки з контрагентом хоча усі необхідні документи були подані разом з поясненнями на підтвердження інформації зазначеної у накладній.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження по справі це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по господарській справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які перешкоджають здійснювати її розгляд.

Підстава, передбачена п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, виникає в процесі тоді, коли ухвалення рішення можливе після підтвердження фактів, що мають преюдиціальне значення для даної справи, в іншій справі, яка розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі, і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2020р. у справі №916/2739/19.

У разі застосування наведеної правової норми за вимогами ст.234 ГПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Подібний правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі №904/3935/18, від 29.04.2020р. у справі №903/611/19, від 18.05.2020р. у справі №905/1728/14-908/4808/14.

Судом встановлено, між Приватним підприємством "Оріон" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" (покупець) було укладено договір №В16/12 від 16.12.2022р. (далі - договір), згідно п.1.1 якого, постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити обладнання (далі і - "товар") відповідно до умов даного договору.

Найменування, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна товару зазначається у Сспецифікації, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною, (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору, оплата по даному договору здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника наступним чином:

Попередня оплата в розмірі 50% від загальної вартості договору, яка зазначена у специфікації (додаток №1) здійснюється покупцем після укладення цього договору, протягом 2 (двох) банківських днів з дат підписання договору сторонами та за наявності рахунку постачальника, (п.3.1.1 договору). Остаточний розрахунок здійснюється покупцем до відвантаження товару, (п.3.1.2 договору).

У відповідності до видаткової накладної №0-67 від 16.12.2022р. відповідачем було здійснено поставку товару позивачу, а саме: розкидач піску та солі RPS-1500-Е у кількості 1 шт. та причіп-платформа для RPS-1500 №06-013963 рік випуску 2022 у кількості 1 шт. загальною вартістю 346000,00грн. в т.ч. ПДВ 20% 57666,67грн..

На виконання умов договору позивачем було здійснено оплату за товар у розмірі 346000,00грн. в т.ч. ПДВ 20% 57666,67грн., що підтверджується платіжним дорученням №5637 від 22.12.2022р..

За результатами вищевказаної господарської операцій з поставки товару, Приватне підприємство "Оріон" склало в електронній формі та направило на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну: від 16.12.2022р. №10 на суму 346 000,00грн. (у тому числі ПДВ 20%: 57666,67грн.).

Проте податковим органом було зупинено реєстрацію вищезазначеної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних із посиланням, зокрема на наступне: "Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 16.12.2022р. №10 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 8479, відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Пропонуємо надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Додатково повідомляємо: показник "D"= 13.6054%, "Р"=694.51".

Рішенням комісії податкового органу у реєстрації податкової накладної від 16.12.2022р. №10 було відмовлено.

У рішенні про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 29.12.2022р. №7978157/31318631 підставою відмови у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначено: "Прийнято рішення про: відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку з: ... неподанням платником податку копій документів: ... первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки.

Додаткова інформація відсутні: право власності на товар відповідно п.1.3, паспорт товару відповідно п.2.2, розрахункові документи відповідно п. З договору від 16.12.2022р. №91316/12. Крім того, відсутні пояснення та акт звірки з контрагентом".

З огляду на викладене, спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідач не виконав обов`язку щодо реєстрації податкової накладної №10 від 16.12.2022р. по факту здійснення господарської операцій з поставки товару за видатковою накладною від 16.12.2022р. №0-67 на суму 346000,00грн. (у тому числі ПДВ: 57666,67грн.), що позбавило ТОВ "СТ-Прозоро" можливості отримати податковий кредит на відповідну суму ПДВ - 57666,67грн..

Отже, предметом позову у даній справі №906/265/23 є стягнення з Приватного підприємства "Оріон" 57666,67грн. збитків, які позивач поніс у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків щодо реєстрації податкової накладної по факту здійснення господарської операції з поставки товару за видатковою накладною №О-67 від 16.12.2022р. на суму 346000,00грн..

Водночас, як встановлено судом, предметом позову у адміністративній справі №240/6657/23 за позовом Приватного підприємства "Оріон" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Житомирській області є визнання протиправним та скасування Рішення комісії ДПС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації №7978157/31318631 від 29.12.2022р., яким відмовлено підприємству в реєстрації податкової накладної №10 від 16.12.2022р. на суму 346000грн., ПДВ 57666,67грн.; про зобов`язання ДПС України зареєструвати податкову накладну.

Відповідно до частин 1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.225 ГК, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (п.6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020р. у справі №925/1196/18).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п.1 ст.611 ЦК та ст.224 ГК є порушення зобов`язання.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15 та 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020р. у справі №925/1196/18).

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п.14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17).

Враховуючи вище викладене слід зазначити, що місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи №906/265/23, а також неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Водночас, суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі №906/265/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №240/6657/23, зазначив, зокрема, те, що оскільки предметом позову є стягнення збитків, то господарський суд, серед іншого, має встановити наявність вини відповідача; спростовуючи винність своїх дій відповідач зазначає, що відмова в реєстрації податкової накладної є наслідком протиправних дій ДПС щодо відповідача; таким чином суд має, в тому числі, дати оцінку цим доводам щодо добросовісності дій відповідача та щодо дій ДПС, правомірність яких наразі є предметом спору у Житомирському окружному адміністративному суді по справі №240/6657/23.

Однак, зазначені висновки місцевого суду не містять обґрунтування того, що зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а за цих обставин згідно із положеннями п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи.

За вказаних обставин, не звернувши уваги на наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі, чим порушив приписи п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.

Крім того, слід зазначити, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки, незалежно від результату розгляду справи №240/6657/23, місцевий господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи.

З огляду на викладене, а також приписи вказаних вище норм закону, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вирішення спору у даному провадженні між Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" до Приватного підприємства "Оріон" про стягнення 57666,67грн. збитків, є можливим без вирішення спору у справі №240/6657/23, а тому місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та надані докази, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність зупинення провадження у справі №906/265/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №240/6657/23, що розглядається у Житомирському окружному адміністративному суді.

Відповідно до ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на зазначене вище, в силу п.1 ч.1 ст.280 ГПК України ухвала Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023р. у справі №906/265/23 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписівст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.3ст.271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023р. у справі №906/265/23 - скасуванню, з направленням даної справи до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду.

Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 246, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Прозоро" задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023р. у справі №906/265/23 скасувати.

3. Справу №906/265/23 направити до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "18" травня 2023 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Тимошенко О.М.