ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023м. ХарківСправа № 630/832/16-а

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Слобожанське" (62433, Харківська область, м. Люботин, вул. Некрасова, 10) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Харківська обласна державна адміністрація (61002, м. Харків, вул. Сумська,62, )
до Люботинської міської ради Харківської області (62433, Харківська область, м. Люботин, Слобожанська, 26) треті особи, які не заявляють самостійних вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Товариство риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка, (62434, Харківська область, м. Люботин, вул. Козацька, 5) Головне управління Держгеокадастру в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, підїзд 1, поверх 6) Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області (62433, Харківська область, м. Люботин, вул.Слобожанська,151)
про скасування рішення
за участю представників:

позивача - Мосін А.В.,

відповідача - Кондратенко О.С.,

3-ї особи (ХОДА) - не з`явився,

3-ї особи (Товариство риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка) - не з`явився,

3-ї особи (ГУ Держгеокадастру в Х/о) - не з`явився,

3-ї особи (Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області) - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Державне підприємство "Слобожанське" (далі ДП "Слобожанське") звернулося до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до Люботинської міської ради Харківської області про (з урахуванням уточнень) визнання протиправним та скасування рішення від 25.12.1992 "Про вилучення земель із користування господарств радгоспів" в частині пункту 1.4 та пункту 2, які стосуються ДП "Слобожанське" .

Позов обґрунтовано тим, що ДП "Слобожанське" (колишнє найменування ДСП "Комунар") є користувачем суміжної до м. Люботин Харківської області земельної ділянки відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ХР-25-07-000343, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 60 від 10.10.1994. Під час проведення інвентаризації земель, що знаходяться в постійному користуванні підприємства, позивач дізнався з листа Люботинської міської ради Харківської області від 28.10.2016 про те, що частину земель було вилучено на підставі рішення від 25.12.1992. Позивач наголошує, що положення Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття спірного рішення) не допускали вилучення земель сільськогосподарських науково-дослідних установ для несільськогосподарських потреб.

Постановою Люботинського міського суду Харківської області від 13.06.2017 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25.12.1992 "Про вилучення земель із користування господарств радгоспів" в частині пункту 2 щодо вилучення в ДСГ "Комунар" землі під водою (ставок) площею 20,1 га. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 прийняту судом першої інстанції постанову скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 29.01.2021, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 справу № 630/832/16-а передано до Господарського суду Харківської області.

Господарським судом Харківської області 20.09.2021 прийнято рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу позовної давності.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду від 07.09.22р. касаційну скаргу Державного підприємства "Слобожанське" задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 та рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі № 630/832/16-а скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.22р. справу передано для розгляду судді Шарко Л.В.

Ухвалою суду від 03.10.22р. призначено справу №630/832/16-а до розгляду у підготовчому засіданні.

20.10.22р. від Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка надійшли письмові пояснення по справі в яких просить суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності та просить відкласти розгляд справи до скасування в України воєнного стану або в окремій його частині.

Суд, розглянувши заяву Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка про відкладення розгляду справи до закінчення дії правового режиму воєнного стану, не вбачає підстав для її задоволення, оскільки статтями 183 та 202 Господарського процесуального кодексу України не передбачено підстав для відкладення провадження по справі, зокрема, такі як - введення воєнного стану.

21.10.22р. від Люботинської міської ради Харківської області надійшли письмові пояснення по справі в яких просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову та зазначає про те, що позивачем не надано до суду доказів поважності пропуску строку позовної давності.

Відповідач у своїх письмових поясненнях (вх.№11221) зокрема вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято 24 роки тому. ДП "Комунар" правонаступником якого є позивач вказаний строк не використовував вилучені землі, не сплачував земельний податок, ставок перебував всі ці роки на балансі Виробничого управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області та з 2012 року знаходиться у користуванні Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка на підставі Режиму любительського рибальства, погодженого Державним агентством рибного господарства України від 02.08.2012 та Режиму рибогосподарської експлуатацій Верхнього Старолюботинського ставка, розташованого біля м. Люботин та території Люботинської міської ради Харківської області погодженого Державним агентством рибного господарства України від 10.10.2018, а також Дозволу №110 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, виданого Державним агентством рибного господарства України в Харківській області 17.12.2018. Зазначив, що в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують, що земельні ділянки про вилучення яких позивач начебто не знав до 2016 року перебувають у власності та користуванні фізичних осіб, які на відміну від позивача, використовують їх за цільовим призначенням. Також, вказав, що у січні 2005 року відбулося приймання - передача майнового комплексу ДГ "Комунар", копія акту приймання - передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут грунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної адміністрації від 09.02.2005, який було складено за результатами проведеного 11.01.2005 року комісійного обстеження об`єктів цілісного майнового комплексу міститься в матеріалах справи. Вказаний акт підписаний з боку директора ДГ "Комунар" щодо передачі майна. Крім того, зазначив, що відповідно до вимог Інструкції №69, від 11.08.1994, що діяла на час передачі ДГ "Комунар" до сфери управління іншого державного органу, проведення інвентаризації, тобто перевірка фактичної наявності основних фондів в натурі, є обов`язковим, результатом якої є акт від 11.01.2005 додатком до якої є інвентаризаційні описи основних фондів, зокрема земельних ділянок та ставків. На думку відповідача за приписами п.12.7. Інструкції №69 інвентаризація основних фондів в натурі, а також перевірка наявності правовстановлюючих документів на земельні ділянки, водойоми та інші природні ресурси проводяться одночасно та не можуть виключати один одного, що знайшло відображення у п.49-51 Постанови Верховного суду від 29.01.2021 у даній справі. Отже, позивач пропустив строк позовної давності, наслідком чого є відмова у позові.

25.10.2022 від позивача у справі надійшли письмові пояснення (вх. №12533), в яких позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням постанови Верховного суду від 07.09.2022 у даній справі.

27.10.2022 від відповідача - Люботинської міської ради надійшло клопотання про витребування доказів (вх. №12740), в якому відповідач просив суд витребувати у Державного підприємства "Слобожанське" оригінал або належним чином засвідчені копії Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної адміністрації від 09.02.2005 р. з усіма додатками та інвентаризаційними описами, що додаються до Акту.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.10.2022 клопотання Харківської обласної державної адміністрації про розгляд справи без участі їх представника, яке надійшло до суду 20.10.2022 задоволено. Письмові пояснення Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка, які надійшли до суду 20.10.2022 долучені до матеріалів справи. Письмові пояснення Люботинської міської ради Харківської області, які надійшли до суду 21.10.2022 долучені до матеріалів справи. Письмові пояснення позивача, які надійшли до суду 25.10.2022 долучені до матеріалів справи. Клопотання Люботинської міської ради про витребування доказів, яке надійшло до суду 27.10.2022 було задоволено. Витребувано у Державного підприємства "Слобожанське": оригінал або належним чином засвідчені копії Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної адміністрації від 09.02.2005 р. з усіма додатками та інвентаризаційними описами, що додаються до Акту. Підготовче засідання було відкладено на 24.11.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.11.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 01.01.2023 та відкладено підготовче засідання на 21.12.2022.

04.01.2023 відповідачем у справі - Люботинською міською радою Харківської області надано клопотання про витребування доказів (вх. №228), в якому відповідач просить витребувати у Харківської обласної державної адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: оригінал або належним чином засвідчені копії акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут грунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Xарківської обласної адміністрації від 09.02.2005 з усіма додатками та інвентаризаційними описами, що додаються до акту.

16.01.2023 відповідачем у справі - Люботинською міською радою Харківської області надана заява про долучення матеріалів до справи (вх. №977), зокрема копії додатків до акту приймання - передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут грунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної адміністрації від 09.02.2005.

В підготовчому засіданні 16.01.2023 у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів від 04.01.23 було відмовлено, оскільки витребувані судом документи були надані до суду представником відповідача; клопотання відповідача про долучення доказів від 16.01.2023 задоволено; підготовче засідання відкладено на 10.02.2023 протокольними ухвалами суду, які занесені до протоколу підготовчого засідання від 16.01.2023. Сторони були повідомлені про дату наступного підготовчого засідання ухвалою - повідомленням від 20.01.2023.

Підготовче засідання у справі №630/832/16-а було закрито протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 10.02.2023 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 10.03.2023 о 12:30. Сторони були повідомлені про дату судового розгляду справи по суті ухвалою - повідомленням від 13.02.2023.

10.03.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з масованими ракетними ударами, зокрема, по місту Харків.

У зв`язку з чим, було складено Акт за підписами Керівника апарата суду, Заступника начальника відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) та В.о. начальника відділу державних закупівель та матеріально-технічного забезпечення суду, про те, що внаслідок масованого ракетного обстрілу України в період з 09:00 години 09.03.2023 до 18:00 години 10.03.2023 у приміщенні Господарського суду Харківської області була відсутня електроенергія та зв`язок з Інтернет. Судові засідання, що мали бути проведені в цей проміжок часу, не відбулися та поштова кореспонденція не могла бути оброблена та внесена до АСДС з незалежних від суду причин, а також не було можливості приймати та відправляти електронну пошту.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.03.2023 повідомлено учасників процесу про те, що судове засідання відкладено на 06.04.2023 о 10:00.

У судовому засіданні 06.04.2023 судом оголошено перерву до 18.04.2023 о 11:00, протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 06.04.2023. Сторони були повідомлені про дату судового розгляду справи по суті ухвалою - повідомленням від 06.04.2023.

У судовому засіданні 18.04.2023 судом оголошено перерву до 26.04.2023 о 10:00, протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 18.04.2023. Сторони були повідомлені про дату судового розгляду справи по суті ухвалою - повідомленням від 19.04.2023.

У судовому засіданні 26.04.2023 судом оголошено перерву до 10.05.2023 о 10:00, протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 26.04.2023. Сторони були повідомлені про дату судового розгляду справи по суті ухвалою - повідомленням від 26.04.2023.

05.05.2023 від третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Харківській області через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи 10.05.2023 за відсутності третьої особи, яке судом задоволено протокольною ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 10.05.2023.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 10.05.2023 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні 10.05.2023 проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити у зв`язку із пропущенням позивачем строку позовної давності.

Представники третіх осіб: Харківської обласної державної адміністрації; Товариства риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка, Головного управління Держгеокадастру в Харківській області; Виробничого управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області, - не з`явилися. Під час розгляду справи надавили письмові пояснення щодо своєю правової позиції по справі.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, судом встановлено наступне.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії статуту Дослідного господарства "Комунар", затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів №469 від 27.03.1992, Дослідне господарство "Комунар" було створено на підставі постанови Ради міністрів УСРР №732 від 23.06.1969 як експериментальна база "Комунар", а на підставі наказу по Українській академії аграрних наук України № 292 від 03.12.1991 перейменовано на дослідне господарство "Комунар". В пункті 1.2. цього Статуту зазначено, що дослідне господарство "Комунар" являється сільськогосподарським підприємством, що є експериментально-виробничою базою Української науково-дослідного інституту ґрунтознавства і агрохімії ім. О.Н. Соколовського.

Пунктом 1.8. Статуту Підприємства згідно з Земельним кодексом України земля дослідному господарству надається для проведення дослідів, пропаганди передового досвіду і для ведення сільськогосподарського господарства. Вилучення у нього цінних продуктивних земель і земель дослідних полів не допускається. На базі дослідних господарств не можуть створюватись відособлені сільськогосподарські кооперативи, яким надаються земельні ділянки, що вилучаються із складу земель господарства. Із його земель господарства не вилучаються земельні ділянки для ведення селянського господарства.

Виходячи з вищевикладеного, позивач мав статус дослідного господарства у складі науково-дослідної установи та не відносився до радгоспів.

25 грудня 1992 року Люботинською міською радою народних депутатів було прийнято рішення про вилучення земель із користування господарств радгоспів. Зокрема, у пункті 1.4. цього рішення вказано про вилучення з дослідного господарства "Комунар" орної землі площею 96,8 га, а в пункті 2 цього ж рішення про вилучення інших сільськогосподарських угідь з дослідного господарства "Комунар" площею 92,9 га, в тому числі: сіножати - 35,7 га, пасовища - 14,7 га, ліси - 18,2 га, під водою (ставок) - 20,1 га, болота - 4,2 га.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею №ХР-25-07-000343 від 10.10.1994, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №60, Дослідному господарству "Комунар" було надано в постійне користування 1820,90 га землі в межах згідно з планом землекористування. Те, що вказаний державний акт обліковується та являється дійсним, підтвердило Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в своєму листі від 10.03.2017.

За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.03.2017, в Управлінні Держгеокадастру у Харківському районі Харківській області обліковується проект землеустрою експериментальної бази "Комунар" (ДГ "Комунар"), розроблений в 1986 році республіканським проектним інститутом по землеустрою "Укрземпроект", Харківська філія.

З метою отримання державного акту на право постійного користування землею Дослідним господарством «Комунар» було отримано від Харківської філії інституту по землеустрою технічний звіт про корегування картографічних матеріалів минулих років по землекористуванню, розроблених в 1986 році.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України №815 від 13.06.2002 цілісний майновий комплекс дослідного господарства "Комунар" був переданий з сфери управління Української академії аграрних наук України до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації.

Згідно зі Статутом, затвердженим розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації №144 від 22.04.2016, позивач являється правонаступником Державного сільськогосподарського підприємства "Комунар", утвореного в результаті реорганізації Дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства і агрохімії ім. О.Н.Соколовського" на підставі розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації №692 від 30.12.2005.

За наявною в розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області статистичної звітності форми 6-зем станом на 01.01.2016 за позивачем на території Люботинської міської ради Харківської області обліковується землекористування в складі 472,95 га, до яких входять в тому числі водні об`єкти площею 19,2344 га.

Як вказує позивач, з листа Люботинської міської ради Харківської області від 28.10.2016 йому стало відомо про те, що частину земель було вилучено на підставі рішення міської ради ХІІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25.12.1992 "Про вилучення земель із користування господарств радгоспів".

З таким рішенням позивач не погодився з тих підстав, що діючі на момент прийняття міською радою рішення норми Земельного кодексу України не допускали вилучення земель сільськогосподарських науково-дослідних установ для несільськогосподарських потреб, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

В ч. 1 ст. 27 ЗК України 1990 року визначені підстави припинення права користування землею, зокрема такі, як: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Відповідно до ст. 31 ЗК України 1990 року вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. Вилучення земель (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) у межах міста для усіх потреб провадиться за рішенням міської Ради народних депутатів.

Таким чином, вилучення земельної ділянки з власності або постійного користування можливо лише у власника або постійного користувача, а відповідно до оскаржуваного рішення землі вилучаються з постійного користування ДГ Комунар, що свідчить про визнання відповідачем факту постійного користування земельною ділянкою позивачем, тоді як дозволу на вилучення вказаних земельних ділянок від позивача отримано не було, а в судовому порядку вказане рішення не вирішувалось.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", чинного на час прийняття оскаржуваного рішення, Ради народних депутатів правомочні розглядати питання, віднесені законодавством України до їх відання, зокрема, регулювання земельних відносин, виключно на пленарних засіданнях.

В ст. 22 цього Закону передбачено, що рішення Ради надсилаються відповідним підприємствам (об`єднанням), організаціям і установам, посадовим особам і доводяться до відома громадян не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття. Рішення Ради набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо не встановлено іншого строку введення цих рішень у дію. Рішення Ради не повинні суперечити Конституції України і чинним законам.

З тексту оскаржуваного рішення від 25 грудня 1992 року та витягу з протоколу засідання сесії міської ради від 25 грудня 1992 року вбачається, що вилучення земель відбулось на підставі усної інформації землевпорядника міської ради про недостатність землі для задоволення заяв громадян, які виявили бажання отримати від органу місцевого самоврядування земельні ділянки під забудову, городи і дачі.

За наявною в розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області статистичної звітності форми 6-зем станом на 01 січня 2016 року за позивачем на території Люботинської міської ради Харківської області обліковується землекористування в складі 472,95 га, до яких входять в тому числі водні об`єкти площею 19,2344 га. Це свідчить про те, що найбільший водний об`єкт, яким за визначенням осіб, які беруть участь в справі, є саме ставок "Старолюботинський", перебував в користуванні позивача як на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так і на момент звернення до суду з даним позовом.

Також, згідно зі статтею 31 ЗК України 1990 року, вилучення земель у межах міста провадиться за рішенням міської Ради народних депутатів, за винятком випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу. Вилучення земель на території району за межами населених пунктів для надання їх для сільськогосподарського використання в порядку, передбаченому статтями 77 і 79 цього Кодексу, а також для ведення селянського (фермерського) господарства провадиться за рішенням районної або міської Ради народних депутатів, в адміністративному підпорядкуванні якої є райони.

З огляду на зазначене компетенція Люботинської міської Ради народних депутатів Харківського району, щодо вирішення земельних питань, зокрема вилучення земель, встановлювалась межами населеного пункту, а як встановлено з інформації, яка надавалась органами Держземагенства (що міститься в матеріалах справи), земельні ділянки, які вилучались в ДГ Комунар розташовані за межами міста.

У статті 33 ЗК України 1990 року встановлювалась пряма заборона щодо вилучення земель дослідних полів науково дослідних установ, крім випадків надання їх для будівництва шляхів, ліній електропередачі і зв`язку, трубопроводів, проте відповідачем доказів в підтвердження вищевказаних обставин не надано, отже при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, порушивши встановлену законом заборону, відтак існують законні підстави для визнання протиправним та скасування рішення ХІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 25.12.1992 Про вилучення земель із користування господарств радгоспів.

Оцінюючи вище викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Люботинською міською радою народних депутатів Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення не були дотримані вимоги Земельного кодексу України 1990 року щодо наявності згоди землекористувача, а також не були враховані обставини виникнення у позивача прав землекористувача та їх існування станом на 25 грудня 1992 року.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо протиправності прийнятого відповідачем рішення.

Разом із тим, відповідачем (Люботинська міська рада Харківської області) та третьою особою (Товариство риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка) заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, утворення ДСГ "Комунар" було здійснено в результаті реорганізації Дослідного господарства "Комунар" національного наукового центру "Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського", проведено на підставі розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 30.12.2005 року.

Згідно постанови Кабінету міністрів України №815 від 13.06.2002 року дослідне господарство "Комунар" передано зі сфери управління Української академії аграрних до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації.

У відповідності до п. 3 наказу Міністерства фінансів України "Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків" №69 від 11.08.1994 р., діючого на час передачі ДСГ "Комунар" до сфери управління іншого державного органу, проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, при передачі підприємств та їх структурних підрозділів (на дату передачі). Інвентаризація може не проводитися у разі передачі підприємств та їх структурних підрозділів в межах одного органу, до сфери управління якого входять ці підприємства; ліквідації (реорганізації) підприємства.

У випадках, коли проведення інвентаризації є обов`язковим, інвентаризації підлягають також майно і матеріальні цінності, що не належать підприємству.

Так, постанова Уряду України є лише підставою для реалізації передбачених законодавством заходів, пов`язаних із передачею підприємства до сфери управління відповідного органу державної влади і не встановлює конкретних строків завершення процедури такої передачі.

Заявляючи про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з відповідним позовом відповідач та 3-я особа вказували про те, що в матеріалах справи міститься акт приймання - передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління обласної державної адміністрації, від 09.02.2005 року, в якому міститься також підпис директора ДСГ "Комунар" щодо передачі майна.

На підставі вищезазначеного, відповідач (Люботинська міська рада) вказував, що обґрунтування позивача, ДП"Слобожанське", про виявлення оскарженого рішення Люботинської міської ради від 25.12.1992 року в жовтні 2016 р. є безпідставним та зазначав, що вказаним підтверджується, що під час проведення приймання-передачі у 2005 році мав змогу та обов`язок знати про стан своїх майнових прав та дізнатися про порушення свого цивільного права.

Проте, Касаційний господарський суд, переглядаючи рішення та постанову судів попередніх інстанції та повертаючи справу на новий розгляд, зазначив наступне.

Так, згідно із пунктом 12.7 Інструкції при інвентаризації перевіряється наявність документів на земельні ділянки, водоймища та інші об`єкти природних ресурсів, що підтверджують право власності підприємства на них. Наведене вірогідно свідчить про те, що при інвентаризації перевірялася тільки наявність документів, які посвідчують права на земельні ділянки, а у позивача в наявності Державний акт на право постійного користування землею від 10.10.1994 № ХР-25-07-000343, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 60.

Отже, як зазначено в Постанові, посилання судів на пункт 3 Інструкції, на підпис директора ДСГ "Комунар" на акті приймання - передачі цілісного майнового комплексу ДГ "Комунар" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації не може однозначно свідчити про обізнаність позивача щодо порушення його прав щодо спірної земельної ділянки у 2005 році.

Так, за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Відтак, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (такий правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 926/2260/19, від 24.04.2018 у справі № 902/538/14).

При застосуванні зазначених положень законодавства слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права (пункти 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду). Тому позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною справи тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, що міститься в постанові від 31 жовтня 2018 року ухваленої в справі №367/6105/16-ц, для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронювані законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Згідно вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду суди для правильного вирішення справи, повинні з`ясувати та перевірити обставини, з якого моменту позивач довідався або міг довідатись про порушення свого права.

З огляду на таке слід зазначити, що у відповідності до ст. 22 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" від 07 грудня 1990 року, рішення Ради надсилаються відповідним підприємствам (об`єднанням, організаціям і установам, посадовим особам і доводяться до відома громадян не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття, що відповідачем виконано не було та оскаржуване рішення не було доведено до позивача та відповідних державних органів, що здійснюють облік земель (на даний час ГУ Держтеокадастру у Харківській області).

Доказів направлення оскаржуваного рішення на адресу ДГ Комунар в матеріалах справи не міститься.

Окрім того у 2005 році відбулась передача ДСП "Комунар" із сфери управління Української академії аграрних до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації, про що було складено відповідний акт приймання-передачі датований 09.02.2005, який міститься в матеріалах справи.

Як вже встановлено вище судом відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ХР-25-07-000343 виданого 10 жовтня 1994 року Харківського районною радою народних депутатів Харківського району Харківської області, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №60, позивачу було надано в постійне користування 1820,90 га землі.

В своїх поясненнях, відповідач посилається на те, що статтею 10 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.

Згідно пункту 3 Інструкції про інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994р. № 69 (далі Інструкція № 69), яка діяла на час передачі ДГ "Комунар до сфери управління іншого державного органу, проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, при передачі підприємств та їх структурних підрозділів (на дату передачі). Інвентаризація може не проводитися лише у разі передачі підприємств та їх структурних підрозділів в межах одного органу, до сфери управління якого входять ці підприємства. Пунктом 6 Інструкції № 69 встановлено, що у випадках, коли проведення інвентаризації є обов`язковим, інвентаризації підлягають навіть майно і матеріальні цінності, що не належать підприємству, та облік яких ведеться на позабалансових рахунках.

Відповідно до підпункту а) пункту 8 Інструкції № 69 основними завданнями інвентаризації є виявлення фактичної наявності основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, цінних паперів та інших грошових документів, а також обсягів незавершеного виробництва внатурі.

Згідно з положеннями Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 р. № 291 (далі Інструкція № 291), яка діяла на час передачі дослідного господарства "Комунар до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації, до основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік). Основні засоби обліковуються за рахунком 10, який містить субрахунки 101 "Земельні ділянки" та 102 "Капітальні витрати на поліпшення земель".

Комплекс робіт із перевірки наявності і стану земельних ділянок, сформованих на основі права на земельну ділянку проводиться на основі зняття з наявних геодезичних і картографічних матеріалів копій планів об`єктів та уточнення їх шляхом порівняння з натурою.

Відповідач стверджує, що проведення інвентаризації активів і зобов`язань є обов`язковим, зокрема, при передачі підприємства до сфери управління іншого державного органу, під час якої перевіряються їх наявність, стан і оцінка. Основними завданнями інвентаризації є виявлення фактичної наявності основних Фондів в натурі. Земельні ділянки відносяться до основних Фондів підприємства та повинні обліковуватися на його балансі у порядку, встановленому Інструкцією № 291, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Тобто, як вказує відповідач, відповідно до вимог Інструкції № 69, під час інвентаризації ДСГ "Комунар У 2005 році обов`язково проводилася перевірка фактичної наявності основних Фондів в натурі, перевірка їх стану та оцінка. Результатом такої перевірки є акт від 11.01.2005 р., додатками до якого є інвентаризаційні описи основних фондів, зокрема, земельних ділянок та ставків (копія опису "Сооружения податку 1 до акту приймання-передачі долучена позивачем до матеріалів справи). Відповідно до п. 12.7. Інструкції № 69 під час інвентаризації основних Фондів в натурі проводиться, зокрема, також перевірка наявності правовстановлюючих документів на земельні ділянки, водоймища та інші природні ресурси. Тобто, перевірка наявності і стану земельних ділянок в натурі здійснюється на підставі наявної правовстановлюючої документації, а відповідно, вказані заходи, є пов`язанними під час інвентаризацій, проводяться одночасно та не можуть виключати один одного. Вказана правова позиція підтверджується у пунктах 49-51 Постанови Верховного Суду від 29,01.2021 по даній справі № 630/832/16-а.

За твердженнями відповідача, відповідно до Акту приймання-передачі ДСГ "Комунар, 11 січня 2005 року було проведено обстеження об`єктів передачі цілісного майнового комплексу та встановлено, що до сфери управління обласної державної адміністрації передаються основні засоби за інвентаризаційними описами № 1-№ 10). Тобто, як наполягає відповідач, в Акті чітко визначено, що під час приймання-передачі підприємства здійснювалося обстеження саме об`єктів передачі та передавалися основні засоби, а не тільки перевірка наявності документів, які посвідчують права на земельні ділянки.

На переконання відповідача, відповідно до пункту 3 Інструкції № 69, складанню Акту приймання-передачі повинно було передувати проведення інвентаризації, під час якої ДСГ Комунар повинно було виявити, що частка майна, яка обліковується на балансі підприємства та підлягає передачі, фактично знаходиться у розпорядженні інших осіб.

Відтак, за твердженнями відповідача, під час проведення приймання-передачі у 2005 році позивач мав змогу та обов`язок знати про стан своїх майнових прав та дізнатися про порушення свого цивільного права.

Як вбачається з пояснень відповідача, як на підставу обізнаності позивача щодо порушення його прав щодо спірної земельної ділянки у 2005 році, останній, знову ж таки, посилається на Акт приймання - передачі цілісного майнового комплексу ДГ "Комунар" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації з підписом директора ДСГ "Комунар", втім колегією Верховного суду по даній справі вже зазначено про те, що посилання судів на пункт 3 Інструкції, на підпис директора ДСГ "Комунар" на акті приймання - передачі цілісного майнового комплексу ДГ "Комунар" до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації не може однозначно свідчити про обізнаність позивача щодо порушення його прав щодо спірної земельної ділянки у 2005 році.

Щодо тверджень відповідача про те, що відповідно до пункту 3 Інструкції № 69, складанню Акту приймання-передачі повинно було передувати проведення інвентаризації, під час якої ДСГ Комунар повинно було виявити, що частка майна, яка обліковується на балансі підприємства та підлягає передачі, фактично знаходиться у розпорядженні інших осіб шляхом проведення обстеження саме об`єктів передачі, а не тільки перевірка наявності документів, які посвідчують права на земельні ділянки, з даного приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що сам факт обстеження об`єктів передачі не може надати підстави встановити, що дані об`єкти можуть перебувати в користуванні інших осіб.

Так, при розгляді даної справи відповідач звертався до суду із клопотанням про витребування у Державного підприємства "Слобожанське" оригіналу або належним чином засвідчених копій Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної адміністрації від 09.02.2005 з усіма додатками та інвентаризаційними описами, що додаються до Акту.

Позивач надав до суду з цього приводу письмові пояснення, в яких, зокрема, зазначив наступне:

Згідно з розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 10.12.2004 року № 518 Про створення комісії з питань передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства Комунар створеною комісією проведена робота із передачі майнового комплексу та 09.02.2005 складено приймання-передачі, що затверджений 14 лютого 2005 року головою обласної державної адміністрації.

Сторонами вказаного акту приймання-передачі є Харківська обласна державна адміністрація та Національний науковий центр Інститут ґрунтознавства агрохімії імені О.Н. Соколовського Української академії аграрних наук, в яких і знаходяться примірники оригіналів вищезазначеного акту із всіма додатками.

В той же час законодавством, яке регулює передачу об`єктів права державної власності не передбачено передачу на зберігання, а також перебування складеного акту приймання-передачі в підприємств, що передаються..

Отже, у позивача не було акту прийому передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної адміністрації від 09.02.2005 з усіма додатками та інвентаризаційними описами, що додаються до Акту, він й не має у нього знаходитись.

Проте позивач зазначив, що звернувся до Національного наукового центру Інститут ґрунтознавства агрохімії імені О.Н. Соколовського Української академії аграрних наук та вказана установа надала копію акту приймання передачі цілісного майнового комплексу дослідного господарства "Комунар" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського" до сфери управління Харківської обласної адміністрації від 09.02.2005 із наявними додатками, що наданий до справи та долучений судом до матеріалів справи (аркуші справи №162-185 том №6).

Так, позивач посилається на те, що зазначений державний акт на право постійного користування землею серії ХР-25-07-000343 станом на 2005 рік та на час розгляду даної справи є чинним, що також встановлено під час судового розгляду, а тому в ході інвентаризації та приймання-передачі майна перевірявся саме акт, а не наявність земель та ставка.

Суд звертає увагу на той факт, що доказів, які б свідчили б про обізнаність позивача щодо наявності спірного рішення суду не надано.

Відповідно до п. 7 Розділу VII Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року, до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також встановлення їх цільового призначення може здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, яка здійснюється відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ви 23.05.2012 №513 (далі - Порядок).

Згідно п. 2 Порядку інвентаризація земель проводиться з метою, серед іншого узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі.

Пунктом 8 Порядку визначено, що підставами для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, договори, судові рішення, але з огляду на обставини справи та наявні докази підстав для проведення інвентаризації земель, що перебували у постійному користуванні позивача не було.

Суд приймає посилання позивача, що протягом 2016 року здійснював заходи щодо інвентаризації земель, які перебували у його постійному користуванні та з метою виявлення фактів незаконного вилучення земельних ділянок, листом за вх. №25 від 26 вересня 2016 року звернувся до відповідача. Розглянувши зазначений лист відповідач листом від 28.10.2016 вх. №03-36/4417 повідомив позивача про наявність оскаржуваного рішення, тому саме вказана дата є початком перебігу позовної давності. У вказаний час позивач довідався про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення і порушення своїх прав та звернувся до суду за їх захистом.

Даний спір стосується захисту права власності на земельні ділянки у тому числі земельні ділянки водного фонду, які були незаконно вилучені рішенням органу місцевого самоврядування, тоді як Верховний Суд у висновку, викладеному в постанові від 11 вересня 2019 року ухваленої у справі №487/10132/14-ц, зазначив, що вимога зобов`язати повернути земельну ділянку водного фонду розглядається як негаторний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та з урахуванням висновків Постанови касаційного суду по даній справі, суд не приймає посилання відповідача щодо наявності пропуску позовної давності і доходить висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 15, 16, 20, 256, 258, 261, 267 Цивільного кодексу України; ст..ст.27, 31, 32 ЗК України 1990 року; ст. 19, 22 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» (чинного на час прийняття оскаржуваного рішення); ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності, - відмовити.

В задоволенні заяви 3-ї особи (Товариство риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка) про застосування позовної давності, - відмовити.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ХІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 25.12.1992 "Про вилучення земель із користування господарств радгоспів" в частині, що стосується Державного підприємства "Слобожанське", а саме про вилучення із користування Державного господарства "Комунар" всього орної землі 98,8 га. (п. 1.4. Рішення) та інші сільськогосподарські угіддя площею 92,9 га. (п. 2 Рішення).

Стягнути з Люботинської міської ради Харківської області (62433, Харківська область, м. Люботин, Слобожанська, 26) на користь Державного підприємства "Слобожанське" (62433, Харківська область, м. Люботин, вул. Некрасова, 10) судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "22" травня 2023 р.

Суддя Л.В. Шарко