ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 травня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/345/23
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В. розглянув заяву б/н від 05.05.2023 (вх. № 378 від 15.05.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА", вул. Коломийська ,2Ж, м. Чернівці, 58007

до боржника Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

про видачу судового наказу щодо стягнення суми заборгованості в сумі 4 650,55 грн за договором позички обладнання № 19411/48021, відмовляє у його видачі.

При цьому, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 ГПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Однак, як вбачається із тексту заяви ТОВ "Рома", остання не містить повного (правильного) місцезнаходження боржника.

Так, заявник вказує юридичну адресу боржника як: АДРЕСА_1 , тоді як згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, здійсненого на запит суду за кодом 18 від 16.05.2023, місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 .

Зазначені вище обставини є підставою для відмови у видачі судового наказу, згідно п.п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України, належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження, суд не розглядає обґрунтованість вимог заявлених стягувачем по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права, в т.ч. щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником. Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника, в т. ч. у певній частині, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження), а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Згідно п.п. 1, 8 ч. 1 та ч. 2 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу та із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, про що постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують відсутність спору (безспірність вимог).

В обґрунтування поданої заяви, ТОВ "РОМА" зазначає, що за умовами договору поставки товару № 48021 від 10.10.2019 боржнику поставлявся товар компанії ПрАТ "Оболонь", офіційним дистриб`ютором якого на території Івано Франківської області є ТОВ "Рома". З метою популяризації напоїв ПрАТ "Оболонь" заводом-виробником надається сприяння суб`єктам підприємницької діяльності в торгівлі своєю брендовою продукцією шляхом встановлення в місцях реалізації допоміжних засобів: холодильників, меблів, рекламних пристроїв та інше.

Все це майно є власністю ПрАТ "Оболонь" і протягом багатьох років встановлюється фахівцями ТОВ "Рома" в місцях здійснення торгівлі суб`єктами підприємницької діяльності. При цьому, право власності на майно до суб`єктів не переходить, у вільному продажу таке спеціально брендове майно не перебуває.

При втраті належного вигляду рекламних логотипів, поломці чи порушенні умов співпраці ПрАТ "Оболонь" все належне вказаному підприємству обладнання повертається на ТОВ "Рома" і в подальшому передається їх власнику - ПрАТ "Оболонь".

Оскільки, ФОП ОСОБА_1 реалізовував продукцію торгової марки "Оболонь", компанією ТОВ "Рома" в приміщенні магазину "Шанс" за адресою АДРЕСА_4 для тимчасового використання, на підставі Договору позички обладнання без дати № 19411/48021 та Акта № 19411/48021 приймання передачі обладнання до Договору позички обладнання № 19411/48021, також без дати, було передано обладнання вартістю 6 348,54 грн, а саме: кліщі, кран, охолоджувач Пінгвін 1к, холодильник Інтер 501Т Оболонь.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 не реалізовує продукцію торгової марки ПрАТ "Оболонь", брендове обладнання підлягало поверненню до ТОВ "Рома" в п`ятиденний термін з моменту отримання претензії або компенсації вартості неповернутого обладнання.

Згідно накладної на повернення від покупця від № 115082 від 07.02.2023 ФОП ОСОБА_1 повернуто частину обладнання - холодильник Інтер 501Т Оболонь вартістю 2 298,54 грн.

10.02.2023 заявник звернувся до боржника із вимогою повернути залишок обладнання вартістю 4 050,00 грн або компенсувати вартість даного обладнання. Однак боржник не задовольнив цю вимогу, обладнання не повернув та не компенсував його вартість.

Враховуючи, що відповідач товар не повернув та кошти в розмірі вартості неповернутого обладнання не сплатив, ТОВ "Рома" звернулося до суду із даною заявою про видачу судового наказу.

Окрім того, відповідно до п. 4.2 Договору позички обладнання № 19411/48021, у випадку якщо користувач не виконує обов`язок щодо повернення майна, він сплачує позичкодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неповернутого майна за кожен день прострочення повернення майна.

Враховуючи вказані вище умови договору позички, боржнику нараховано 410,55 грн пені, стягнення якої також включено до вимог заяви про видачу судового наказу.

До заяви про видачу судового наказу, на підтвердження заборгованості, додані копії доказів:

- Договору поставки товару № 48021 від 10.10.2019;

- Договору позички обладнання № 19411/48021 без дати;

- Акта № 19411/48021 приймання передачі обладнання до Договору позички обладнання № 19411/48021 без дати;

- накладної на повернення від покупця від № 115082 від 07.02.2023;

- претензії без номера і дати.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

За умовами п. 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Відповідно до п. 3.2.5. Договору позички обладнання № 19411/48021 сторони визначили, що у разі припинення та/або розірвання цього договору (або вимоги позичкодавця чи власника) у вказаний термін повернути обладнання за актом приймання- передачі обладнання у стані не гіршому, ніж на дату передачі його в безоплатне користування, з урахуванням фізичного зносу та відшкодувати позичкодавцю чи власнику збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) використовуваного обладнання з вини користувача. Право вилучення обладнання при порушенні вимог договору має право здійснювати представник позичкодавця/власника.

Разом з тим, Договором позички обладнання № 19411/48021 не визначено умов щодо можливості позичкодавця/власника у разі припинення та/або розірвання цього договору (або вимоги позичкодавця чи власника), за умови не повернення обладнання, вимагати від користувача компенсації його вартості.

Окрім цього, у пункті 6.1 Договору позички обладнання № 19411/48021 встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання і діє протягом двох років. Якщо сторони протягом десяти днів до закінчення строку договору не повідомили одна одну про розірвання договору, він вважається автоматично продовженим (пролонгованим) щоразу на один календарний рік. Кількість таких пролонгацій не обмежена.

Однак, Договір позички обладнання № 19411/48021 не містить дати його підписання.

Відсутність дати підписання згаданого вище договору позички унеможливлює встановлення факту набрання ним чинності та припинення.

Враховуючи вищезазначене, заявником не додано належних і допустимих доказів, які доводять відсутність спору щодо повернення спірного обладнання чи компенсації його вартості, а також виникнення права грошової вимоги до боржника у заявленому розмірі станом на момент звернення до суду за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, згідно п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених, зокрема, п. п. 1 та 8 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ст. ст. 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рома" у видачі судового наказу за заявою б/н від 05.05.2023 (вх. № 378 від 15.05.2023) щодо стягнення з боржника - Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 4 650,55 грн за договором позички обладнання № 19411/48021.

2. Копію ухвали направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рома", вул. Коломийська ,2Ж, м. Чернівці, 58007.

Ухвала набирає законної сили відповідно до приписів ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк та порядку, визначеному ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Ухвалу підписано 19.05.2023.

Суддя Н.В. Охотницька