РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2023Справа № 910/3161/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗВ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 186 761, 75 грн,

Суддя Я.А. Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗВ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі-відповідач) про стягнення суми вартості недостачі вантажу в розмірі 186 761, 75 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ст. 4, 12, 23, 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 110, 113-115, 129-131, 133 Статуту залізниць України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо забезпечення схоронності вантажу (вугілля кам`яного) при перевезенні за залізничними накладними: № 53990289 (досилочна накладна № 41409095), № 53992483 № 53990289 (досилочна накладна № 41409079), № 53992970, № 53993465 (досилочна накладна № 46459913), № 53994570 (досилочна накладна № 46459905), № 53995270, № 53997011 (досилочна накладна № 41409194), № 53999512, № 53992236, № 53992210 (досилочна накладна № 41409087) та № 53994760 (досилочна накладна № 41409202).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 відкрито провадження в справі № 910/3161/23 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

29.03.2023 відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зокрема, зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження вартості відправленого вантажу та на підтвердження того, що втрата вантажу відбулась саме під час перевезення, вважає, що виходячи з позовної заяви, спір в даній справі виник саме із стягнення боргу за поставку товару, а не договору перевезення. Крім того вказує, що покладення на нього відшкодування збитків має місце лише за наявності причино-наслідкового зв`язку між його неправомірними діями і збитками, що позивачем не доведено.

Відповіді на відзив матеріали справи не містять.

Також 29.03.2023 відповідачем подано клопотання про витребування в позивача доказів, а саме: посвідчень про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результатів лабораторій, які відповідають типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість» встановленою «Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України», затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 № 466 - зазначені документи містять інформацію щодо % вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними № № 53990289 (дос. № 41409095), 53990289 (дос. № 41409095), 53990289 (дос. № 41409095), 53990289 (дос. № 41409095), 53990289 (дос. № 41409095), 53990289 (дос. № 41409095), 53990289 (дос. № 41409095), 53992483 (дос. № 41409079), 53992483 (дос. № 41409079), 53992970, 53992970, 53993465 (дос. № 46459913), 53993465 (дос. № 46459913), 53993465 (дос. № 46459913), 53994570 (дос. № 46459905), 53997011 (дос. № 41409194), 53999512, 53992236, 56111503 № 53992210 (дос. № 41409087), 53992210 (дос. № 41409087), 53994760 (дос. № 41409202), оскільки вона не може бути рівною 0%.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на таке.

Суд зазначає, що відомості щодо вологості вугілля, що перевозилось відповідачем, вказано в залізничних накладних №№ 53990289, 53992483, 53990289, 53992970, 53993465, 53994570, 53995270, 53997011, 53999512, 53992236, 53992210. При цьому норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) обраховується з урахуванням приписів п. 27 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), а тому підстави для витребування таких відомостей відсутні.

За таких обставин, також, відсутні підстави для витребування посвідчень про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результатів аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 "Посвідчення про якість", встановленій "Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України", затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 № 466, які містять інформацію щодо % вологості вугілля, що перевозилось за вказаними вище залізничними накладними.

Враховуючи викладені вище обставини, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вимог ст. 908 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 6 квітня 1998 р., Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів; Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Частинами 1, 2, 5 ст. 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Судом встановлено, що в жовтні 2022 року позивачем (відправник) на адресу ДТЕК «Бурштинська ТЕС» (одержувач) були відправлені залізничні вагони №№53518353, 56124688, 56951007, 60359684, 62112230, 61078184, 53541454, 62200803, 62966080, 56298417, 56166671, 56970205, 55328447, 59952812, 56625916, 63784185, 62464441, 53560645, 60519659, 56111503, 63541759, 52595386 з вугіллям кам`яним.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи залізничними накладними № 53990289 (досилочна накладна № 41409095), № 53992483 № 53990289 (досилочна накладна № 41409079), № 53992970, № 53993465 (досилочна накладна № 46459913), № 53994570 (досилочна накладна № 46459905), № 53995270, № 53997011 (досилочна накладна № 41409194), № 53999512, № 53992236, № 53992210 (досилочна накладна № 41409087) та № 53994760 (досилочна накладна № 41409202).

Тому, враховуючи зазначене вище, твердження відповідача, що спірні правовідносини виникли саме з стягнення боргу за поставку товару є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику. Можливість передачі права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній).

Вантажоодержувач (ДТЕК «Бурштинська ТЕС») зробив на залізничних накладних переуступний напис відправнику вантажу (позивачу) на пред`явлення претензії та позову до залізниці. Переуступний напис засвідчений підписами директора та головного бухгалтера, печаткою підприємства-вантажоодержувача.

Під час перевезення зазначеного вантажу на станціях Знам`янка Одеська залізниця, Бурштин Львівська залізниця, Нижньодніпровськ-вузол Придніпровська залізниця було проведено перевірку та переважування вантажу та встановлено недостачу вугілля кам`яного, в зв`язку з чим складені наступні комерційні акти:

- № 410006/163/431 недостача у вагоні № 53518353 складає 2,800 тон;

- № 410006/164/432 недостача у вагоні № 56124688 складає 3,250 тон;

- № 410006/165/433 недостача у вагоні № 56951007 складає 1,600 тон;

- № 410006/166/434 недостача у вагоні № 60359684 складає 3,200 тон;

- № 410006/167/435 недостача у вагоні № 62112230 складає 2,900 тон;

- № 410006/168/436 недостача у вагоні № 61078184 складає 2,650 тон;

- № 388103/421 недостача у вагоні № 53541454 складає 1,250 тон;

- № 388103/416 недостача у вагоні № 62200803 складає 1,950 тон;

- № 410006/170/438 недостача у вагоні № 62966080 складає 2,600 тон;

- № 388103/419 недостача у вагоні № 56298417 складає 1,850 тон;

- № 388103/420 недостача у вагоні № 56166671 складає 1,800 тон;

- № 450003/284/444 недостача у вагоні № 56970205 складає 6,600 тон;

- № 450003/283/442 недостача у вагоні № 55328447 складає 6,700 тон;

- № 388103/441 недостача у вагоні № 59952812 складає 1,100 тон;

- № 450003/282/443 недостача у вагоні № 56625916 складає 4,000 тон;

- № 388103/440 недостача у вагоні № 63784185 складає 0,900 тон;

- № 410006/172/453 недостача у вагоні № 62464441 складає 1,200 тон;

- № 388103/439 недостача у вагоні № 53560645 складає 1,550 тон;

- № 388103/417 недостача у вагоні № 60519659 складає 1,950 тон;

- № 410006/169/437 недостача у вагоні № 56111503 складає 3,350 тон;

- № 388103/418 недостача у вагоні № 63541759 складає 1,600 тон;

- № 410006/173/454 недостача у вагоні № 52595386 складає 1,600 тон.

Згідно ст.ст. 113, 114, 115 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем, який є відправником за вказаними залізничними накладними (графа 1) надано довідки про вартість вугільної продукції, які в силу положень ст. 114, 115 Статуту є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу, оскільки указані положення не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21 листопада 2000 р. (далі - Правила) визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

З матеріалів справи слідує, що позивач передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19 вересня 2013 р. (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України № 163 від 19 березня 2002 р. є мінеральним паливом.

Отже, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними № 53990289 (досилочна накладна № 41409095), № 53992483 № 53990289 (досилочна накладна № 41409079), № 53992970, № 53993465 (досилочна накладна № 46459913), № 53994570 (досилочна накладна № 46459905), № 53995270, № 53997011 (досилочна накладна № 41409194), № 53999512, № 53992236, № 53992210 (досилочна накладна № 41409087) та № 53994760 (досилочна накладна № 41409202) було вугілля кам`яне - мінеральне паливо, то позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1 % від маси вантажу при розрахунку збитків.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості втраченого вантажу в розмірі 186 761, 75 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним (а. с. 11).

Згідно вимог ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Враховуючи зазначене, оскільки при перевезенні залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу в №№53518353, 56124688, 56951007, 60359684, 62112230, 61078184, 53541454, 62200803, 62966080, 56298417, 56166671, 56970205, 55328447, 59952812, 56625916, 63784185, 62464441, 53560645, 60519659, 56111503, 63541759, 52595386, прийнятого до перевезення, в зв`язку з чим виявилась нестача вантажу на загальну суму 186 761, 75 грн. Відповідачем у свою чергу не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, доказів відшкодування на користь позивача заявлених до стягнення збитків не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення вартості нестачі вантажу є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 186 761, 75 грн збитків.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗВ» (85621, Донецька область, Мар`їнський район, село Вовчанка (п), вулиця Нагорна, будинок 1-а, ідентифікаційний код 33959754) 186 761 (сто вісімдесят шість тисяч сімсот шістдесят одну) грн 75 коп. збитків та судовий збір у розмірі 2 801 (дві тисячі вісімсот одну) грн 43 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань