ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. ЧернівціСправа № 926/5376/22

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ярошенко В.П., за участю секретаря судового засідання Шехтер Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом:

Керівника Чернівецької окружної прокуратури (58002, м. Чернівці, вул. Конституційна, 69, код ЄДРПОУ Чернівецької обласної прокуратури 02910120)

в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1, )

до Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» (58023, м. Чернівці, вул. Лесина, 4, )

про стягнення пайового внеску в сумі 5 337 429,74 грн

За участю представників сторін:

Прокурор: Кацап-Бацала Ю.М.

Від позивача: Кукуряк О.М.

Від відповідача: Єфтемій Р.М.

СУТЬ СПОРУ: Керівник Чернівецької окружної прокуратури (58002, м. Чернівці, вул. Конституційна, 69, код ЄДРПОУ Чернівецької обласної прокуратури 02910120) в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1, ) звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» (58023, м. Чернівці, вул. Лесина, 4, ) про стягнення пайового внеску в сумі 5 337 429,74 грн з яких: 4 736 941,31 грн - основний борг, 458 380,19 грн - пеня, 142 108,24 грн - штраф.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що 03.07.2018 між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці № 943, проте відповідач свого обов`язку щодо сплати пайового внеску не виконав, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 4 736 941,31 грн. Крім цього, за неналежне виконання договірних зобов`язань відповідачу було нараховано пеню в сумі 458 380,19 грн та штраф в сумі 142 108,24 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2022 визначено суддю по справі - Ярошенко В.П.

Ухвалою суду від 03.01.2023 відкрито провадження у справі № 926/5376/22, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 23.01.2023.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкладено підготовче засідання на 07.02.2023.

Протокольною ухвалою суду від 07.02.2023 відкладено підготовче засідання 20.02.2023.

20.02.2023 за вх. № 721 через канцелярію Господарського суду Чернівецької області від представника відповідача подано відзив на позовну заяву, за яким останній просить застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 02.12.2021 по 30.12.2021 та відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається, на те, що на момент звернення до суду з цим позовом прокурором порушено строк позовної давності за вимогами щодо стягнення неустойки пені за період з 02.12.2021 по 30.12.2021.

Крім того, відповідно до доданого прокурором до позову листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради № 18-01/9-327 від 14.11.2022 з розрахунком пені, штрафу та заборгованості за порушення умов договору, Чернівецькою міською радою пеня відповідачу нарахована за період з 01.12.2021 по 24.02.2022 в сумі 206 219,17 грн., а за період з 24.02.2022 по 01.11.2022 нарахування пені не проводилося у зв`язку із введенням на території України воєнного стану із 05 год 30 хв 24.02.2022. Однак всупереч вказаному, прокурором пред`явлено позовні вимоги щодо стягнення пені за період з 02.12.2021 по 01.06.2022.

Відповідач зазначає, що на даний час існують обставини, що істотно ускладнюють виконання ТДА «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» зобов`язань за договором, при цьому послався на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію Російської Федерації проти України та підтверджено що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідтворними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності».

Зазначив, що вказані обставини та мобілізаційні заходи, що створили додаткове навантаження на відповідача спричинили скрутне фінансово-господарське становище товариства. Даний відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 20.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 06.03.2023.

28.02.2023 за вх. № 879 через канцелярію Господарського суду Чернівецької області від прокурора надійшла відповідь відзив, відповідно до якої останній послався на пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної та спеціальної позовної давності, передбачений статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020).

Зазначив про те, що відповідно до поданого розрахунку, пеня та штраф розрахована з 02.12.2021, тобто у період дії карантину, а тому прокурором при зверненні до суду з позовом строк позовної давності не порушено. Дану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06.03.2023 відкладено підготовче засідання на 22.03.2023.

Ухвалою суду від 22.03.2023 відкладено підготовче засідання на 29.03.2023.

Ухвалою суду від 29.03.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 13.04.2023.

Ухвалою суду від 13.04.2023 відкладено підготовче засідання на 27.04.2023.

27.04.2023 за вх. № 1795 до суду від представника відповідача у справі надійшла заява про часткову сплату суми позовних вимог, копія платіжного доручення № 11040 долучена до заяви. Дану заяву суд залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 27.04.2023 відкладено підготовче засідання на 15.05.2023.

12.05.2023 за вх. № 2021 до суду від прокурора надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення 422 000 грн основного боргу. Дане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

15.05.2023 за вх. № 2041 до суду від представника відповідача у справі надійшла заява про часткову сплату суми позовних вимог, копія платіжного доручення № 11221 долучена до заяви. Дану заяву суд залучив до матеріалів справи.

Прокурор в судовому засіданні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив закрити провадження у справі в частині стягнення 422 000 грн основного боргу.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги прокурора підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

23.07.2018 між Чернівецькою міською радою, яка діє від імені та в інтересах територіальної громади м. Чернівців, в особі директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та Товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» укладено договір № 943 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців (далі - договір).

За договором про пайову участь замовник зобов`язується взяти участь у розвитку інфраструктури міста при здійсненні будівництва багатоквартирних житлових будинків з підземним паркінгом та об`єктами соцкультпобуту на вул. Героїв Майдану, 146, 150 92-11 секції) (п. 1.1 договору).

Пайова участь замовника у розвитку інфраструктури м. Чернівців полягає у перерахуванні ним до бюджету розвитку міста коштів у розмірі, в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору).

Згідно із пунктом 2.2 договору, кошти пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Чернівців у розмірі 4 736 941,31 грн підлягають до сплати замовником відповідно до розрахунку, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до додатку 1 до договору (розрахунок величини пайової участі (внеску) у розвитку інфраструктури м. Чернівців) величина пайової участі у розвитку інфраструктури становить 4 736 941,31 грн.

У пункті 2.3. договору сторони погодили, що пайовий внесок сплачується замовником до 01.12.2021, але не пізніше прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, у грошовій формі, шляхом перерахування коштів.

Пунктом 4.1 договору про пайову участь визначено, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та дії до повного виконання зазначених в ньому зобов`язань.

Відповідно до пункту 4.2 договору сплата пайового внеску повинна бути здійснена в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

12.01.2022 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради надіслав на адресу відповідача лист-претензію № 24/01-08/3-07/66 про необхідність сплати заборгованості за договором про участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців в сумі 4 975 994,62 грн (4 736 941,31 грн пайовий внесок, 96 945,07 грн - пеня та 142 108,24 грн - штраф).

Відповідь на вищезазначену претензію Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради не отримав.

Листом № 52-2639ВИХ-22 від 24.03.2022 Чернівецька окружна прокуратура звернулась до Чернівецького міського голови з проханням надати інформацію про вжиті Чернівецькою міською радою та її виконавчими органами заходи щодо стягнення заборгованості з Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76».

Листом № 01/02-29/1556 від 07.04.2022 Чернівецька міська раду повідомила Чернівецьку окружну прокуратуру про відсутність коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача.

Листом № 52-5634ВИХ-22 від 27.06.2022 Чернівецька окружна прокуратура звернулась до Чернівецького міського голови з проханням надати інформацію про вжиті Чернівецькою міською радою та її виконавчими органами заходи щодо стягнення заборгованості з Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76».

Листом № 24/01-08/1-2162 від 11.07.2022 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомив прокуратуру про відсутність коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача.

Листом № 52-9130ВИХ-22 від 11.10.2022 Чернівецька окружна звернулась до Чернівецького міського голови з проханням надати інформацію про вжиті Чернівецькою міською радою та її виконавчими органами заходи щодо стягнення заборгованості з Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76».

Листом № 18-01/9-327 від 14.11.2022 інспекція державного архітектурно-будівельного контролю повідомила Чернівецьку окружну прокуратуру про наяву заборгованість у Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці № 943 від 23.07.2018 в загальному розмірі 5 085 268,72 грн.

Листом № 52-1094ВИХ-22 від 16.12.2022 року Чернівецька окружна прокуратура повідомила Чернівецького міського голову про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, а тому прокуратурою буде подано позовну заяву в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» про стягнення заборгованості в сумі 5 337 429,74 грн.

Відповідач свої зобов`язання по сплаті пайового внеску за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівці № 943 від 23.07.2018 виконував неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 4 736 941,31 грн. Крім того, за неналежне виконання договірних зобов`язань позивачем було нараховано пеню в сумі 458 380,19 грн та штраф в сумі 142 108,24 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування Україні" сільські, селищні, сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування визначено рухоме і нерухоме майно, доходи місцеві бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Використання коштів місцевого бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, якими за ст. 142 Конституції України, у тому числі, є доходи кошти місцевих бюджетів, що у свою чергу, завдає шкоду інтересам держави яка згідно зі ст. 7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування.

Одним із основних принципів місцевого самоврядування згідно вимогами ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 18-1 того ж закону орган місцевого самоврядування має право звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів (ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодекс України, надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають зокрема кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з ч. 4 ст. 71 Бюджетного кодексу України бюджет розвитку місцевих бюджетів є складовою частиною спеціального фонду місцевих бюджетів.

Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевою бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

У разі, коли вичерпано можливості і збалансування місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій та субвенцій відповідно до закону (ст. 66 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У постанові Верховного суду від 08.02.2019 року (справа № 915/20/18) зазначено, що "інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевою самоврядування, яке не носить, загальнодержавного характеру, але направлене па виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевою самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи".

Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18.

З матеріалів справи вбачається, що прокурором дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з ч. 10 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвідку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеною пункту.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 2.3 договору про пайову участь сторони погодили, що пайовий внесок сплачується замовником до 01.12.2021, але не пізніше прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, у грошовій формі, шляхом перерахування коштів.

Відповідач був зобов`язаний сплатити розмір пайового внеску на розвиток інфраструктури міста до місцевого бюджету м. Чернівців у строк до 01.12.2021 в сумі 4 736 941,31 грн.

У статті 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Аналогічно приписами статті 193 ГК України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

12.05.2023 за вх. № 2021 до суду від прокурора надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення 422 000 грн основного боргу.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердив факт часткової оплати суми основного боргу, на підтвердження чого надав копію платіжної інструкції № 11040 від 30.03.2023 на суму 130 000 грн та копію платіжного доручення № 11221 від 28.04.2023 на суму 292 000 грн на загальну суму 422 000 грн.

Таким чином, станом на 15.05.2023 відсутній предмет спору в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 422 000 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи наведене та зважаючи на відсутність предмета спору в частині вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 422 000 грн, а тому суд вважає, що провадження у справі № 926/5376/22 у цій частині вимог підлягає закриттю.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення решти суми основного боргу у розмірі 4 314 941,31 грн, відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 4 314 941,31 грн, є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

За змістом частини шостої статей 231 та 232 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, а їх нарахування припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що у разі прострочення замовником термінів сплати пайового внеску, замовник сплачує Міській раді пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Прокурор у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань нарахував суму пеню за період з 01.12.2021 по 01.06.2022 в розмірі 458 380, 19 грн.

Розрахунок пені судом перевірено та встановлено, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.

У разі прострочення замовником термінів сплати пайового внеску понад 30 днів, останній сплачує Міській раді штраф у розмірі 3% від суми несплаченого внеску (п. 3.3 договору).

Водночас сплата неустойки не звільняє замовника від виконання зобов`язань за цим договором в натурі (п. 3.4 договору).

Позивач у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань нарахував штраф в розмірі 142 108,24 грн.

Розрахунок штрафу судом перевірено та встановлено, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, то суд зазначає таке.

По перше щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені за період з 02.12.2021 по 30.12.2021.

Суд відхиляє ці заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Так, 11.03.2020 у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 строк карантину продовжено до 24.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291 строк карантину продовжено до 11.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 строк карантину продовжено до 22.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 строк карантину продовжено з 22.05.2020 до 22.06.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 строк карантину продовжено до 31.07.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 строк карантину продовжено до 19.12.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на дату розгляду справи, з урахуванням змін та доповнень) на території України установлено карантин до 30.04.2023.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02.04.2020.

Таким чином, вищевказаним законом строк позовної давності, встановлений ст. 258 ЦК України, продовжено на строк дії карантину, а тому позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені, право на стягнення якої виникло у 2021 році, під час карантину.

По друге щодо посилання відповідача на те, що війна в країні є форс-мажором (що є загальновідомою інформацією), який звільняє відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Суд відхиляє ці заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд зауважує, що настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни не можна своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідачу потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс-мажору (а зокрема на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України) недостатньо, оскільки суд має досліджувати докази в їх сукупності.

Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі № 922/854/21.

Обставини непереборної сили засвідчуються сертифікатом Торгово-промислової палати України. Проте, листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Поряд з тим, існування листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за Договором доведе, що виключно внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.

Засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є однією з функцій ТПП, затверджених Статутом ТПП України та Законом України «Про торгово-промислові палати України». Засвідчення форс-мажорних обставин є послугою в розумінні Цивільного кодексу України, яку ТПП надає для фізичних та юридичних осіб.

Звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є належним доказом їх засвідчення відповідно до законодавства України.

Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин.

Відповідно до регламенту форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тягар доказування форс-мажорних обставин покладено на заявника, а посилання на лист не буде визнано таким.

Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

Відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів звернення до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин та не додано доказів того, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти.

Окрім того, зобов`язання по сплаті боргу виникло у відповідача ще у 2021 році, тобто значно раніше, ніж виникнення форс-мажорних обставин, військової агресії російської федерації проти України.

Отже, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про повернення судового збору задовольнити та повернути Чернівецькій обласній прокуратурі 6 330,00 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 1728 від 19.12.2022, решту судового збору в сумі 73 731,45 грн - покласти на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» (58023, м. Чернівці, вул. Лесина, 4, ) на користь Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1; код 36068147; р/р у форматі IBAN-UA0024405 в ДКСУ м. Київ код платежу 24170000) заборгованість в сумі 4 915 429,74 грн з яких: 4 314 941,31 грн основна заборгованість, 458 380,19 грн пеня, 142 108,24 грн штраф.

3. Закрити провадження у справі № 926/5376/22 в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 422 000, 00 грн.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона № 76» (58023, м. Чернівці, вул. Лесина, 4, ) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, м. Чернівці, вул. Кордуби, 21-А; код 02910120; р/р у форматі IBAN-UA 0004946 в ДКСУ м/ Київ, МФО 820172) 73 731,45 грн судового збору.

5. Повернути Чернівецькій обласній прокуратурі (58001, м. Чернівці, вул. Кордуби, 21-А; код 02910120; р/р у форматі IBAN-UA 0004946 в ДКСУ м Київ, МФО 820172) з Державного бюджету України 6 330,00 судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 1728 від 19.12.2022, оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 23.05.2023.

Суддя Вікторія ЯРОШЕНКО

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду наофіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.