ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 р. Справа № 917/235/23

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Технотитан", вул. Вербова, 1, м. Миргород, Полтавська область, 37600,

до Приватного підприємства "Ареал", с. Степне, Полтавський район, Полтавська область, 38744,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технотитан" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою від 08.02.2023 року (вх. № 250/23 від 13.02.2023 року) до Приватного підприємства "Ареал" про стягнення заборгованості за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року у розмірі 532 558,02 грн. з яких: 508 076,99 грн. - основний борг, 5 842,89 грн. - пеня, 13 835,77 грн. - інфляційні втрати та 4 802,37 грн. - 3% річних.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у договірних відносинах, проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року не виконав, грошові кошти за поставлений товар в повній мірі не сплатив.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.02.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/235/23, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

11.04.2023 року від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про закриття провадження у справі в частині основного боргу (вх. № 4546), у якому він просить суд провадження у справі № 917/235/23 в частині стягнення 508 076,99 грн. закрити та стягнути з Приватного підприємства "Ареал" 5 842,89 грн. пені, 13 835,77 грн. інфляційних втрат, 4 802,37 грн. 3% річних, 7 988,37 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3 ухвали суду від 17.02.2023 року про відкриття провадження у даній справі було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

14.04.2023 року від відповідача надійшло клопотання від 14.04.2023 року (вх. № 4739), у якому він просить суд поновити строк для подання відзиву на позовну заяву. Обгрунтовуючи клопотання відповідач посилається на відсутність штатного юриста на підприємстві, збройну агресію РФ на території України, обстрілами енергосистеми нашої країни та як наслідок, систематичних перебоїв енергопостачання.

За приписами ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на клопотання відповідача щодо поновлення процесуального строку, з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин даної справи суд поновлює Приватному підприємству "Ареал" строк для подачі відзиву на позовну заяву.

19.04.2023 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву від 19.04.2023 року (вх. № 4989), у якому просить суд:

- зменшити розмір штрафних санкцій до 584,29 грн.;

- зменшити заявлену до стягнення суму 3 % річних за порушення грошового зобов`язання на 90 % до 480,24 грн.;

- зменшити суму інфляційних втрат на 90 % до 1 383,58 грн.;

- зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги до 3 000,00 грн. та задовольнити їх розмір пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог;

- стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач через систему "Електронний суд" надіслав відповідь на відзив від 28.04.2023 року (вх. № 5384), у якій заперечує проти доводів викладених у відзиві та просить суд відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій. При цьому підтримує позовні вимоги в редакції заяви про закриття провадження у справі в частині основного боргу від 11.04.2023 року за вх. № 4546.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

15.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТИТАН" (постачальник) та Приватним підприємством "АРЕАЛ" (покупець) було укладено договір поставки №09/07-22 за яким постачальник зобов`язався передати окремими партіями у власність покупцеві зерно сої (далі - товар), а покупець зобов`язався прийняти і сплатити за зерно на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1 договору кількість і асортимент кожної окремої партії товару визначається згідно специфікацій, рахунків-фактур і товарних накладних від постачальника, які узгоджуються сторонами до постачання кожної партії товару.

За умовами п. 3.1 договору покупець зобов`язався оплачувати товар за ціною, встановленою в рахунках-фактурі. Оплата за товар здійснюється на підставі рахунку-фактури протягом 8 (вісім) календарних днів від дати рахунку-фактури, виставленого постачальником, в національні валюті України - гривні, на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний в рахунку (п. 3.2 договору).

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 договору покупець зобов`язався своєчасно здійснювати оплату за товар, що набуває, згідно виставленим рахункам і розділу 3 цього договору

За період з 21.07.2022 р. по 12.10.2022 р. позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 4 927 076,99 грн.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, сплативши постачальнику грошові кошти в розмірі 4 419 000,00 грн.

Відповідно до рахунку на оплату № 46 від 07.10.2022 року сторонами було погоджено поставку сої в кількості 74,52 т за ціною 14 035,09 грн. без ПДВ за 1 т на загальну суму 1 192 320,20 грн., в т.ч. ПДВ.

07.10.2022 року вказаний рахунок було надіслано покупцю електронною поштою на адресу , яка також була зазначена в Договорі.

Крім того, рахунок було передано нарочно під час підписання видаткових накладних.

Постачальник на виконання умов договору та рахунку на оплату № 46 від 07.10.2022 року поставив відповідачу сою, що підтверджується відповідними видатковими накладними, зокрема:

- видаткова накладна № 46 від 12.10.2022 року про поставку сої в кількості 26,44 т на суму 423 040,07 грн. з ПДВ;

- видаткова накладна № 47 від 11.10.2022 року про поставку сої в кількості 25,1 т на суму 401 600,07 грн. з ПДВ.

Таким чином ТОВ "ТЕХНОТИТАН" на умовах договору поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року та рахунку № 46 поставило ПП "АРЕАЛ" сою в загальній кількості 51,54 т на загальну суму 824 640,14 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем в частині оплати поставленого товару склала 588 076,99 грн.

20.01.2023 року сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2022 року - 20.01.2023 року, за яким покупець визнав заборгованості в розмірі 588 076,99 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до ПП "Ареал" претензією № 2 від 20.01.2023 року в якій просив погасити заборгованість в повному обсязі протягом 5 банківських днів з дня отримання претензії.

Згідно виписки по банківському рахунку відповідач 03.02.2023 року в рахунок погашення заборгованості сплатив позивачу 80 000,00 грн. Таким чином, заборгованість ПП "Ареал" становить 508 076,99 грн.

З огляду на те, що відповідач свого обов`язку в частині повного погашення заборгованості за поставлений товар не виконав, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "Ареал" заборгованості за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року у розмірі 532 558,02 грн. з яких: 508 076,99 грн. - основний борг, 5 842,89 грн. - пеня, 13 835,77 грн. - інфляційні втрати та 4 802,37 грн. - 3% річних.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, і відповідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, на виконання взятих на себе договірних зобов`язань ТОВ "ТЕХНОТИТАН" поставило ПП "АРЕАЛ" сою в загальній кількості 51,54 т на загальну суму 824 640,14 грн.

В свою чергу, відповідач за поставлений товар розрахувався не в повному обсязі, у зв`язку з чим, станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом у останнього виникла заборгованість в розмірі 508 076,99 грн.

Після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач в рахунок погашення заборгованості сплатив на користь ТОВ "Технотитан" грошові кошти в розмірі 508 076,99 грн., у зв`язку з чим позивач надав суду заяву про закриття провадження у справі в частині основного боргу. До заяви долучено наступні платіжні документи:

- платіжну інструкцію № 1020 від 13.02.2023 року про сплату 215 000,00 грн.;

- платіжну інструкцію № 134 від 20.02.2023 року про сплату 100 000,00 грн.;

- платіжну інструкцію № 1023 від 20.02.2023 року про сплату 110 000,00 грн.;

- платіжну інструкцію № 1042 від 14.02.2023 року про сплату 83 076,99 грн.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на дану норму, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про закриття провадження у справі в частині основного боргу не суперечить чинному законодавству, не порушує інтереси та права інших осіб, отже, підлягає задоволенню.

Відтак, провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача основного боргу за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року у розмірі 532 558,02 грн. підлягає закриттю, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

Пунктом 8.2 договору поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року сторони погодили, що в разі порушення Покупцем термінів оплати, вказаних в пункті 3.2 цього Договору, він оплачує постачальнику штрафну неустойку в розмірі 0,01% від своєчасно несплаченої суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язань.

На підставі вказаного пункту договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 5 842,89 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на дану норму, позивач заявив до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4 802,37 грн. та 13 835,77 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши за допомогою системи "Ліга:Закон" перевірну наданих позивачем розрахунків суд встановив правильність їх нарахування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, зокрема: зменшити заявлену до стягнення з відповідача пеню на 90% на суму 5842,89 грн. до 584,29 грн., зменшити заявлену до стягнення з відповідача суму 3% відсотків річних за порушення грошового зобов`язання на 90% до 480,24 грн. та зменшити суму інфляційних втрат на 90 % до 1383,58 грн.

Згідно з статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності зі п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18, вирішуючи, в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зміст зазначених норм свідчить, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач просить суд зменшити розмір заявлений до стягнення розмірі пені, 3 % річних та інфляційних втрат на 90%. Обгрунтовуючи клопотання останній посилається на ту обставину, що ним основна заборгованість у розмірі 508 076,99 грн. сплачена у повному обсязі. При цьому, просить врахувати відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій ПП "Ареал" з виконання умов договору.

Позивач заперечує проти вказаного клопотання, посилаючись на те, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року. Виконання відповідачем умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку контрагентів боржника, наявності коштів на рахунках тощо.

Статтями 7, 13 ГПК України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проаналізувавши обставини справи та надані відповідачем обґрунтування в підтвердження клопотання про зменшення штрафних санкцій до 90%, суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено належними доказами наявність виняткових обставин та поважності причин прострочення та не виконання договірних зобов`язань.

При цьому, суд зазначає, що 3 % річних та інфляційні втрати (розмір яких відповідач просить зменшити на 90 %) не є штрафними санкція, відтак, відсутні правові підстави для застосування ст. 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 ЦК України.

Крім того, до матеріалів справи не надано будь-яких доказів, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача.

До того ж, реалізуючи свої повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, беручи до уваги заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій (5 842,89 грн.), не доведення відповідачем скрутного матеріального становища та поважності причин прострочення виконання зобов`язання за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5 842,89 грн. пені, 13 835,77 грн. - інфляційних втрат та 4 802,37 грн. - 3% річних підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілення між сторонами судових витрат.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При подачі даного позову позивачем було сплачено 7 988,37 грн. судового збору за платіжним дорученням № 635 від 07.02.2023 року.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи п. 1 ст. 129 ГПК України, суд приходить до висновку, що на відповідача слід покласти судовий збір в розмірі 367,22 грн.

При цьому, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Позивачем також заявлено до стягнення з Приватного підприємства "Ареал" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 136 від 22.09.2020 року видане Данильчук Сергія Григоровича.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З поданих документів судом встановлено, що 07.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технотитан" (клієнт) та адвокатом Данильчук Сергієм Григоровичем (адвокат) було укладено договір № 2022/11/07-01 про надання правової допомоги, за яким адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язався оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. Обсяг та характер правової допомоги визначаються сторонами у відповідному додатку, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.1 договору вартість правової допомоги за цим договором складається із суми гонорару, який встановлюється в фіксованому розмірі або як погодинна оплата. Розмір, порядок і строк оплати гонорару зазначається у відповідному додатку, який є невід`ємною частиною договору (п. 3.2 договору).

Пунктами 3.3, 3.4 договору про надання правової допомоги сторони погодили, що факт надання правової допомоги підтверджується відповідним актом приймання-передачі наданої правової допомоги, підписаним у двосторонньому порядку сторонами. Акти приймання-передачі наданої правової допомоги оформлюються адвокатом та надаються (надсилаються) клієнту після повного і належного виконання всього обсягу правової допомоги, визначеного відповідним додатком.

Відповідно до п. 1 додатку № 5 до вказаного договору від 07.02.2023 року сторони погодили надання адвокатом правової допомоги у вигляді наступних послуг:

- консультація з посиланням на норми законодавчих актів, роз`яснення обов`язків та прав, збір та аналіз усіх документів по справі щодо стягнення заборгованості з ПП "Ареал" за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року;

- дослідження та оцінка переданих клієнтом документів на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні;

- написання та подання позовної заяви до господарського суду Полтавської області та копії позовної заяви відповідачу.

За умовами п. 2 додатку до договору сума гонорару за цим додатком становить 5 000,00 грн., без ПДВ. Сума гонорару підлягає сплаті клієнтом адвокату протягом 10 робочих днів з дати підписання даного додатку до договору.

Додатком № 8 до договору про надання правової допомоги від 01.04.2023 року сторони погодили, зокрема, наступне:

1. … надання адвокатом правової допомоги у вигляді наступних послуг:

- представництво інтересів клієнта у справі № 917/235/23 у господарському суді Полтавської області;

- складання та подання до суду заяви про закриття провадження у справі, відповіді на відзив, та інших необхідних заяв та клопотань.

2. Сума гонорару за цим додатком становить 5 000,00 грн., без ПДВ.

3. Сума гонорару підлягає сплаті клієнтом адвокату протягом 5 робочих днів з дати прийняття господарським судом Полтавської області рішення у справі № 917/235/23.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У ч. 2. ст. 126 ГПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України, а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року по справі № 910/23210/17 та від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

Судом встановлено, що пунктом 3.3 договору про надання правової допомоги сторони погодили, що факт надання правової допомоги підтверджується відповідним актом приймання-передачі наданої правової допомоги, підписаним у двосторонньому порядку сторонами.

До матеріалів справи долучено Акт № 7 приймання-передачі наданих послуг від 08.02.2023 року, за яким адвокатом були надані клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги № 2022/11/07-01 від 07.11.2022 року, а клієнт прийняв наступні послуги:

- консультація з посиланням на норми законодавчих актів, роз`яснення обов`язків та прав, збір та аналіз усіх документів по справі щодо стягнення заборгованості з ПП "Ареал" за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року;

- дослідження та оцінка переданих клієнтом документів на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні;

- написання та подання позовної заяви до господарського суду Полтавської області та копії позовної заяви відповідачу.

Вартість наданих та прийнятих клієнтом послуг становить 5 000,00 грн.

Будь-які інші акти приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Данильчук С.Г. професійної правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Технотитан" у справі № 917/235/23 в розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 126, 231, 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Ареал" (с. Степне, Полтавський район, Полтавська область, 38744, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технотитан" (вул. Вербова, 1, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) заборгованість за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року в розмірі 24 481,03 грн., з яких: 5 842,89 грн. - пеня, 13 835,77 грн. - інфляційні втрати, 4 802,37 грн. - 3% річних, 367,22 грн. судового збору та 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 508 076,99 грн. основного боргу за договором поставки № 09/07-22 від 15.07.2022 року - закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.