ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/205/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В.Г., при секретарі судового засідання Гупалюк О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагроцентр"

до відповідача 2: Фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 935 292 грн 77 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Патана Арсен Аркадійович (поза межами залу);

від відповідача 1: Пономарьова Г.П. (довіреність від 24 квітня 2023 року);

від відповідача 2: не з`явився.

Описова частина:

01 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагроцентр" до відповідача 2 Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 935 292 грн. 77 коп.

Ухвалою суду від 06 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі 918/205/23 за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагроцентр" до відповідача 2 Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 935 292 грн 77 коп. Визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначити на 28 березня 2023 року.

Ухвалою суду від 28 березня 2023 року відкладено підготовче засідання на 11 квітня 2023 року.

Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу по суті на 25 квітня 2023 року.

24 квітня 2013 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагроцентр" надійшла заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

24 квітня 2023 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагроцентр" надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє просить суд у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" відмовити повністю.

24 квітня 2023 року на адресу суду від фізичної особи ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі.

09 травня 2023 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісагроцентр" надійшла заяву про затвердження мирової угоди, в якій просить суд затвердити відповідну мирову угоду.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Із зазначеного вбачається, що мирова угода, подається за підписом усіх сторін позову.

Позаяк, із поданої мирової угоди, вбачається, що така підписана тільки представником відповідача 1.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що не обізнаний про мирову угоду, також на адресу позивача мирова угода не надходила.

Враховуючи усе зазначене вище, суд відмовляє у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, як такій яка не відповідає вимогам ГПК України.

В судовому засіданні 09 травня 2023 року приймав участь уповноважений представник позивача, який просив суд позов задоволити, у свою чергу представник відповідача 1 заперечила проти позову, відповідач 2 не забезпечив явку уповноважених представників, хоча про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 09 травня 2023, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені в позові, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Мотивувальна частина:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (надалі-Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісагроцентр" (надалі-Покупець) було укладено договір Поставки №АП-19-2038 від 11 травня 2022 року (надалі - Договір, а.с. 8- 17).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, після підписання цього Договору, сторонами оформляються і підписуються Специфікації на поставку Товару в яких відображається асортимент, кількість, ціна Товару, умови і терміни поставки Товару. Постачання Товару Покупцю здійснюється партіями на умовах погоджених Сторонами відповідно до укладених Сторонами Специфікації.

Сторони домовилися про те, що "партією Товару" буде вважатись поставлена Постачальником і прийнята Покупцем кількість товару згідно однієї накладної (видаткової та/або товарно-транспортної), якщо інше не погоджено сторонами в Специфікації до цього Договору (пункт 2.2. договору).

Згідно пункту 3.1. Договору ціна Товару, що поставляється, визначається та вказується Сторонами на підставі Специфікації. У погоджену Сторонами ціну Товару входять усі витрати, що несе Постачальник при виготовленні та поставці Товару. Постачальник має право приймати рішення про зміну цін та Товар, що поставляється, на свій розсуд з обов`язковим письмовим обґрунтуванням причини зміни ціни на Товар.

Відповідно до пункту 8.5. Договору Покупець відповідає за несвоєчасну оплату Товару й оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє у період нарахування пені.

Пунктом 8.6. Договору встановлено, що у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 3 даного Договору та відповідними Специфікаціями до Договору, більше, ніж 10 (десяти) днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним Договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни відповідної Специфікації, по якій відбулось порушення строків сплати.

Згідно п. 8.7. Договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості Товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли Товар повинен бути сплачений Покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни Товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній Специфікації, вважається, що Постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу Постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а Покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів.

Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.10.1 цього Договору та закінчується 31.12.2022, а в частині розрахунків - до моменту повного їх проведення між Сторонами (п. 10.2 Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 Специфікації №АП-19-2038Сп1 від 11 травня 2022 (далі - Специфікація №1, а.с. 26-27) позивач поставив Товар Покупцю товар на суму 870 883 грн. 93 коп, що підтверджується:

- видатковою накладною №АП-19-02991 від 14 травня 2022 (а.с. 28) на суму 515 266, 80 грн.;

- видатковою накладною №АП-19-03689 від 26 травня 2022 (а.с. 29) на суму 218 524, 81 грн.;

- видатковою накладною №АП-19-04331 від 14 червня 2022 (а.с. 30) на суму 52 018, 88 грн.;

- видатковою накладною №АП-19-04346 від 13 червня 2022 (а.с. 31) на суму 59 696, 64 грн.;

- видатковою накладною №АП-19-04455 від 15 червня 2022 (а.с. 32) на суму 15 376, 80 грн.;

Згідно пункту 4 Специфікації 1 відповідач 1 зобов`язався оплатити поставлений товар: - не пізніше 11 травня 2022 - у розмірі 87 088, 39 грн. та не пізніше 21 листопада 2022 - у розмірі 783 795, 54 грн.

Відповідач у порушення умов Договору допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати, встановленого у Специфікації 1 та не здійснив повний розрахунок, оплативши лише 137 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 12 травня 2022 року та № 250 від 13 грудня 2022 року, внаслідок чого за відповідачем 1 утворилася заборгованість, що складає - 733 883, 93 грн.

З наведеного вбачається, що відповідач 1 у порушення умов Договору допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплати та станом на момент звернення до суду не здійснив повний розрахунок, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 733 883, 93 грн.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію № 125 від 21 грудня 2022 про сплату боргу. Докази направлення претензії наявні у матеріалах справи (а.с. 33-35).

Відповідачем доказів оплати заборгованості у сумі 733 883, 93 грн. грн не надано.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

З огляду на правову природу укладені між сторонами договори поставки, які у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця поставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі - продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, положення частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі Договору поставки №АП-19-2038 від 11 травня 2022 року. Факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на підставі Специфікацій відповідачем не спростовано. Сума основної заборгованості склала 733 883, 93 грн.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано. Факт отримання товару за договором відповідач не заперечив. Товар повернутий позивачеві не був.

З урахуванням викладеного вище, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за поставлений товар у сумі 733 883, 93 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім того, позивачем на підставі п. 8.5. Договору заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 39 320, 14 грн.

Так, відповідно до п. 8.5. Договору Покупець відповідає за несвоєчасну оплату Товару й оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє у період нарахування пені.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню у загальній сумі 39 320, 14 грн по Специфікації 1. Судом здійснено перевірку розрахунку пені та встановлено, що пеня є обґрунтованою та вірно розрахованою.

Крім того, позивачем на підставі п. 8.6. Договору заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 130 632, 58 грн , по якій відбулось порушення строків сплати.

Відповідно до п. 8.6. Договору поставки у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 3 даного Договору та відповідними Специфікаціями до Договору, більше, ніж 10 (десяти) днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним Договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни відповідної Специфікації, по якій відбулось порушення строків сплати.

Суд зазначає, що одночасне застосування позивачем до відповідача пені та штрафу узгоджується з положеннями діючого законодавства, оскільки відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 5.44 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 18 травня 2021 у справі №913/686/19.

Позивачем нараховано штраф у загальному розмірі 130 632, 58 грн, згідно Специфікації 1. Судом здійснено перевірку розрахунку штрафу та встановлено, що розмір штрафу є обґрунтованим та вірно розрахованим.

Крім того, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 8.7. Договору заявлено до стягнення з відповідача 40% річних у розмірі 31 456, 12 грн, згідно Специфікації 1.

Відповідно до п. 8.7. Договору поставки сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості Товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли Товар повинен бути сплачений Покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни Товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній Специфікації, вважається, що Постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу Постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а Покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Судом здійснено перевірку розрахунку річних та встановлено, що нарахована сума річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, у відзиві на позов відповідач просив суд зменшити нарахований розмір штрафних санкцій, неустойки на 90%, посилаючись на часткову оплату суми заборгованості перед позивачем, поганим урожаєм, заборгованістю інших контрагентів перед ТОВ "Сервісагроцентр" та те, що застосування штрафних санкцій є надмірним заходом фінансового впливу, що не відповідає фактичним обставинам виникнення прострочення і ступеню вини відповідача.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Разом з тим, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд вбачає, заборгованість виникла рік тому, за вказаний період, відповідач жодним чином не намагався вирішити спір, реструктуризувати заборгованість, позаяк надати гарантій лист на виконання, тощо.

Тому, суд вважає вимоги позивача справедливими, пропорційними і такими, що відповідають обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям.

Таким чином, до задоволення підлягає 39 320, 14 грн - пені, 13 632, 58 грн - штрафу та 31 456, 12 грн - відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки № АП-19-2038 від 11 травня 2022 р., сторонами у якому є ТОВ "СЕРВІСАГРОЦЕНТР" та Позивач, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" та Фізичною особою ОСОБА_1 (надалі - Відповідач -2, «Поручитель») було укладено Договір поруки № 11-05-22-ПР від 11 травня 2022 року (далі по тексту - Договір поруки, а.с.19-22).

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником усіх своїх зобов`язань перед Кредитором за Договором поставки № АП-19-2038 від 11 травня 2022 р. та усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеного між Кредитором і Боржником в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язання Боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й Боржник, включаючи відшкодування вартості втраченої, зіпсованої продукції (засобів захисту рослин або насіннєвого матеріалу, тари) Кредитора, сплати штрафних санкцій, відшкодування збитків Кредитора та відшкодування судових витрат.

Згідно з п. 1.3. у разі порушення Боржником Зобов`язання. Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання Зобов`язання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Окрім того, п. 3.1 Договору поруки передбачено, що у разі порушення Зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати Зобов`язання (або певну його частину). Кредитор не зобов`язаний підтверджувати факт невиконання Зобов`язання Боржником. Вимога Кредитора вважатиметься достатньою для Поручителя підставою виконати Зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання додаткової інформації чи документів. На виконання даного пункту Позивачем була надіслана письмова вимога від 17 лютого 2023 р.

Згідно з пункту 3.2. Договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому Кредитором вимогу в повному обсязі в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання такої вимоги. Та незважаючи на вищевикладене, Поручитель не виконав вимогу у встановлені строки, порушивши таким чином права та законні інтереси Позивача.

Крім того, з огляду на порушення Відповідачем-2 своїх зобов`язань за Договором поставки у Позивача виникло право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та стягнути з Відповідача-1 та Відповідача-2 суму основного боргу та штрафні санкції передбачені договором поставки.

Господарський суд, перевіривши подані позивачем розрахунки, встановив їх обґрунтованість та дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача 1 та поручителя заборгованості у розмірі 733 883,93 грн. основного боргу, 39 320,14 грн. пені, 31 456 грн. відсотків річних, та 130 632,58 грн. штрафу підлягають до задоволення.

Крім того, судом були враховані твердження відповідача 2, про те, що позивач не надсилав вимоги для поручителя, а відтак обов`язок оплати у останнього не настав, разом з тим, такі твердження спростовуються матеріалами справи, оскільки в таких наявна претензія надіслана на адресу поручителя ОСОБА_1 .

Також, відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву, вказувалися обставини, щодо існування між позивачем та відповідачем 1 правовідносин, щодо розстрочення оплати товарів та як наслідок надання позивачем для відповідача 1 кредиту/комерційного кредиту.

Суд вбачає, такі твердження не підтверджуються жодними доказами, а є виключно надуманими припущеннями відповідача 1, які не підтверджуються жодними доказами, а тому такі судом до уваги не приймаються.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Солідарна відповідальність - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення солідарно з відповідачів-1 та -2 заборгованості 935 292,77 грн.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 935 292,77 грн. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 14 029,39 грн.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 168 від 24 січня 2023 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а стягненню з відповідачів-1 та -2 на користь позивача підлягає 14 029,39 грн., то розмір судового збору пропорційно частині задоволених вимог становить 7 014, 69 коп., який солідарно покладається на відповідачів-1 та -2.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути солідарно з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЕРВІСАГРОЦЕНТР" (34600, Рівненська обл.. Рівненський р-н, місто Березне, вул. Київська, будинок 10А Код ЄДРПОУ- 39457182) та Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 Паспорт серії НОМЕР_1 ІПН- НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м. Київ, пр-т Соборності, 15 Код ЄДРПОУ- 30262667) 733 883 (сімсот тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят три) грн 93 коп. основного боргу, 39 320 (тридцять дев`ять тисяч триста двадцять) грн 14 коп. пені, 31 456 (тридцять одну тисячу чотириста п`ятдесят шість) грн 12 коп. відсотків річних, 130 632 (сто тридцять тисяч шістсот тридцять дві) грн 58 коп. штрафу.

3. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЕРВІСАГРОЦЕНТР" (34600, Рівненська обл.. Рівненський р-н, місто Березне, вул. Київська, будинок 10А Код ЄДРПОУ- 39457182) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м. Київ, пр-т Соборності, 15 Код ЄДРПОУ- 30262667) 7 014 (сім тисяч чотирнадцять) грн 69 коп. суму сплаченого судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 Паспорт серії НОМЕР_1 ІПН- НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м. Київ, пр-т Соборності, 15 Код ЄДРПОУ- 30262667) 7 014 (сім тисяч чотирнадцять) грн 69 коп. суму сплаченого судового збору.

5. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 15 травня 2023 року.

Суддя Вадим Торчинюк