РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2023Справа № 910/12709/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд"

про розірвання договору та стягнення 2 687 855,35 грн.,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" (далі - відповідач) про розірвання договору поставки від 30.04.2020 року № 3004 та стягнення 2 687 855,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" посилалося на те, що відповідач порушив взяті на себе за означеним договором зобов`язання, не поставив оплачений позивачем товар та у добровільному порядку не повернув попередню оплату, у зв`язку з чим за Товариством з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі та виникли підстави для розірвання договору поставки від 30.04.2020 року № 3004.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

06.12.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведене, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2022 року відкрито провадження у справі № 910/12709/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.01.2023 року.

02.01.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" від 26.12.2022 року № 26/12/22/1 про розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

17.01.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 17.01.2023 року, в якому останній повідомив про підготовку ним відзиву на позовну заяву та просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

У підготовчому засіданні 18.01.2023 року судом постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/12709/22 на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 15.02.2023 року.

24.01.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" від 24.01.2023 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що на виконання умов підписаної між сторонами специфікації від 06.08.2020 року № 2 до договору від 30.04.2020 року № 3004 (далі - Договір) відповідач згідно з видатковими накладними від 16.10.2020 року № 206 на суму 748 440,00 грн. та від 21.10.2020 року № 216 на суму 568 664,71 грн. поставив позивачу погоджений між цими контрагентами товар загальною вартістю 1 317 104,71 грн. Крім того, відповідач на підставі виставленого йому рахунку від 25.09.2020 року № 147 на суму 687 324,40 грн. поставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" товар та надав позивачу послуги за видатковою накладною від 26.11.2020 року № 274 та актом надання послуг від 26.11.2020 року № 297. Товар на суму 650 000,00 грн., вказаний у рахунку від 27.11.2020 року № 220, був поставлений позивачу на підставі видаткової накладної від 16.02.2021 року № 32, а продукція по рахунку від 04.02.2021 року № 37 на суму 33 426,24 грн. поставлена Товариству з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" згідно з видатковою накладною від 12.02.2021 року № 31. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" звернуло увагу на те, що загальна вартість поставленого позивачу товару за Договором (11 031 449,93 грн.) значно перевищує загальну суму, яка була сплачена позивачем на виконання цієї угоди (10 348 339,06 грн.). Зважаючи на належне виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" вказувало на відсутність правових підстав для розірвання укладеного між сторонами Договору. Вказаний відзив прийнято судом до розгляду.

14.02.2023 року на електронну адресу, а також 15.02.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 13.01.2023 року № 13/01-1 на відзив на позовну заяву, в якій останній вказав, що згідно з видатковими накладними (повернення) від 04.02.2020 року № РБ-0000003 та від 04.02.2020 року № РБ-0000004 поставлений відповідачем на підставі видаткових накладних від 16.10.2020 року № 206 на суму 748 440,00 грн. та від 21.10.2020 року № 216 на суму 568 664,71 грн. неякісний товар був повернутий позивачем постачальнику та прийнятий останнім у повному обсязі. Також позивач вказав, що видаткова накладна від 26.11.2020 року № 274 та акт надання послуг від 26.11.2020 року № 297 не були підписані уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд", тоді як продукція на суму 687 324,40 грн., зазначена в рахунку від 25.09.2020 року № 147, позивачу поставлена не була.

Крім того, поставлений Товариству з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" на підставі видаткових накладних від 16.02.2021 року № 32 та від 12.02.2021 року № 31 (на які посилався відповідач) товар був повернутий постачальнику за видатковими накладними (повернення) від 17.02.2021 року № 0000001 та від 15.02.2021 року № 0000001. Проте після фактичного отримання відповідачем повернутого за наведеними накладними товару Товариство з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" відмовилося від підписання вищевказаних товаророзпорядчих документів.

Разом із тим, позивач звернув увагу на те, що надані відповідачем податкові накладні не є доказами, які у встановленому законом порядку підтверджують факт вчинення між сторонами відповідних господарських операцій з поставки товару. Відповідь позивача на відзив прийнята судом до розгляду.

Підготовче засідання, призначене у даній справі на 15.02.2023 року, не відбулося.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2023 року підготовче засідання у справі № 910/12709/22 призначено на 22.03.2023 року.

20.03.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача від 20.03.2023 року на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких останній навів додаткові аргументи на спростування обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд". Означена заява по суті справи прийнята судом до розгляду.

До початку призначеного підготовчого засідання 22.03.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 22.03.2023 року, в якому останній просив суд залишити подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" у даній справі позовну заяву без руху з огляду на не направлення відповідачу разом з копією позову всіх документів, поданих позивачем до суду, а також відсутність обґрунтувань позивача щодо підстав, які підтверджуються документами, що не були зазначені у додатках до позовної заяви.

У підготовчому засіданні 22.03.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача від 22.03.2023 року з огляду на зміст прийнятої судом до розгляду відповіді на відзив на позовну заяву, а також зважаючи на неодноразове ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи та обізнаність Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" про їх зміст, а також наявність у останнього копій усіх документів, наявних у матеріалах справи на час вирішення вищенаведеного клопотання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.03.2023 року підготовче провадження у справі № 910/12709/22 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 12.04.2023 року.

31.03.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача від 27.03.2023 року № 27/03-1.

У судовому засіданні 12.04.2023 року оголошувалася перерва до 17.05.2023 року.

Позивач явку свого повноважного представника у призначене судове засідання 17.05.2023 року не забезпечив, проте надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 17.05.2023 року також не забезпечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.04.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" (далі - Компанія, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" (далі - Товариство, постачальник) було укладено договір поставки № 3004 (далі - Договір), за умовами якого постачальник поставляє у погоджені сторонами строки покупцеві будівельні матеріали (залізобетон, бетон, дошка, труби ПЕ, труби сталеві) (далі - товар), а покупець зобов`язується приймати товар і здійснювати оплату на умовах цього Договору.

Вказаний правочин, а також специфікації № 1 та № 2 до нього, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками зазначених суб`єктів господарювання.

Розділом 2 Договору передбачено, що асортимент товару відображається в заявках покупця. Загальна кількість товару остаточно визначається по фактично прийнятій кількості, згідно товарно-транспортних/видаткових накладних. Якість товару повинна відповідати діючим ДСТУ, ДСТ і ТУ та підтверджуватись паспортом якості заводу-виробника, який надається покупцеві одночасно з відвантажувальними документами.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.6 цієї угоди поставка товару здійснюється за попередньою заявкою покупця. Відповідно до заявки покупця протягом 24 годин постачальником оформляється на направляється покупцеві рахунок-фактура, який є підтвердженням взяття заявки до виконання. Здійснення покупцем оплати згідно отриманого рахунку-фактури є свідченням погодження такого рахунку-фактури.

В окремих випадках, замовлення на поставку товару може бути надане покупцем постачальнику телефоном, тобто без складання письмового документу. В цьому випадку, а також в інших випадках письмового замовлення на поставку товару, підписані покупцем видаткові та/або товарно-транспортні накладні (у т.ч. зведені накладні) будуть достатнім доказом того, що така поставка товару відбулася відповідно до вказівок покупця та вона задовольняє всі вимоги останнього як по асортименту та кількості поставленого товару, так і по ціні товару та вартості його доставки.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах DDP - склад постачальника, відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів "ІНКОТЕРМС 2010", з урахуванням умов, викладених у цьому Договорі. Поставка здійснюється партіями автотранспортом постачальника, по факту отримання відповідних заявок на об`єкт покупця, визначений пунктом 1.3 Договору.

Пунктами 4.3-4.4 Договору передбачено, що приймання товару за кількістю і якістю здійснюється на умовах даного Договору. Не узгоджені даним Договором питання приймання товару по кількості та якості регулюються нормами чинного законодавства України, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року № П-6 із змінами і доповненнями) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7 із змінами і доповненнями) в частині, що не суперечить умовам даного Договору.

Завантаження та приймання-передача товару здійснюється на підставі видаткових накладних/товарно-транспортних накладних протягом однієї години з моменту прибуття транспортного засобу покупця на склад постачальника. Датою відвантаження товару є дата, вказана у видатковій накладній.

У пунктах 4.6-4.8 Договору сторони погодили, що якщо при розвантаженні товару на будівельному майданчику покупця буде виявлена невідповідність якості товару вимогам стандартів - виклик представника постачальника є обов`язковим. Представник постачальника повинен прибути до покупця протягом двох днів з моменту направлення повідомлення. За наслідками приймання-передачі, в такому випадку, має складатись акт розбіжностей.

У випадку наявності претензій по якості та кількості, товар не підлягає використанню до взаємного врегулювання питань.

Право власності на товар та ризики виникають у покупця в момент передачі товару покупцю, що фіксується у товарно-транспортних накладних, та підтверджують момент передачі та отримання товару покупцем.

За умовами пунктів 5.1-5.3 Договору ціна товару встановлюється в національній валюті України. Ціна вказується в специфікації та/або видаткових накладних, рахунках-фактурах постачальника.

Ціна цього Договору є сталою і складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником відповідно до специфікації протягом строку дії цього Договору, та вказаних у накладних.

Покупець здійснює 100 % передоплату товару, який буде поставлений за цим Договором, протягом 7-ти днів з дати його підписання шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в даному Договорі.

Згідно з пунктом 5.6 даного правочину днем здійснення платежу за цим Договором вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зараховується на банківський рахунок постачальника.

Пунктами 6.1, 6.2 Договору передбачено, що розрахунки за товар здійснюються на підставі цього Договору або рахунку-фактури у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Розрахунок з постачальником здійснюється покупцем на умовах 100 % передоплати. Факт приймання-передачі партії товару підтверджується підписами представників сторін на товарно-транспортних накладних.

Пунктом 7.1 Договору на постачальника покладені обов`язки, зокрема, поставити покупцеві товар за замовленням кожної партії відповідно до умов цього Договору; нести відповідальність за якість товару, який постачається покупцю, а також якщо після поставки товару будуть встановлені приховані недоліки товару, які неможливо було виявити при прийманні товару, - за погодженням з покупцем безоплатно усунути недоліки такого товару в строк, погоджений сторонами.

За умовами пункту 11.1 Договору останній набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020 року із дня підписання сторонами, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно умов даного Договору.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство виставило позивачу рахунок від 24.09.2020 року № 146 на оплату товару за Договором (труба ст. ду 820*9 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м. вартістю 473 887,26 грн. та труба ст. ду 1020*10 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м. вартістю 623 700,00 грн.) на загальну суму 1 317 104,71 грн. (з ПДВ). Означений рахунок був оплачений покупцем на підставі платіжного доручення від 29.09.2020 року № 843 на суму 1 317 104,71 грн.

Постачальник виставив Компанії рахунок від 25.09.2020 року № 147 на оплату товару за Договором (труба ст. 530*10 ГОСТ10705 з зовн. ізоляцією екструдованим поліетиленом тип 2В (2,5) та вн. ізоляцією цементно-піщаним покриттям у кількості 44 пог. м. вартістю 350 662,40 грн., труба ст. 630*10 ГОСТ10705 з зовн. ізоляцією екструдованим поліетиленом тип 2В (2,5) та вн. ізоляцією цементно-піщаним покриттям у кількості 33 пог. м. вартістю 317 262,00 грн., доставка Дніпропетровськ-Новомосковськ вартістю 5 200,00 грн., доставка Новомосковськ-Київ вартістю 14 200,00 грн.) на загальну суму 687 324,40 грн. (з яких фактично вартість товару - 667 924,40 грн., вартість послуг доставки - 19 400,00 грн.). Вказаний рахунок оплачений Компанією згідно з платіжним дорученням від 29.09.2020 року № 844 на суму 687 324,40 грн.

Товариство виставило позивачу рахунок від 27.11.2020 року № 220 на оплату товару за Договором (труба ст. ду 630*10 ГОСТ10705 в зовнішній ізоляції пластбіт у кількості 49 м. вартістю 227 870,67 грн. та труба ст. ду 820*10 ГОСТ10705 в зовнішній ізоляції пластбіт у кількості 49 м. вартістю 313 796,00 грн.) на загальну суму 650 000,00 грн. (з ПДВ). Означений рахунок був оплачений покупцем на підставі платіжного доручення від 15.12.2020 року № 1267 на суму 650 000,00 грн.

Крім того, постачальник виставив Компанії рахунок від 04.02.2021 року № 37 (без посилання у такому рахунку на його виставлення в рамках саме укладеного між сторонами договору поставки від 30.04.2020 року № 3004) на оплату товару (труба ст. ду 820*10 ГОСТ10705 у кількості 12 м.) на суму 40 111,49 грн. Вказаний рахунок оплачений Компанією згідно з платіжним дорученням від 04.02.2021 року № 1554 на суму 40 111,49 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Компанія посилалася на те, що Товариство всупереч умовам Договору не поставило позивачу товар (загальна вартість якого фактично складає 2 694 540,60 грн.), попередньо оплачений покупцем та зазначений у вищенаведених рахунках.

Враховуючи дані обставини, позивач звернувся до відповідача із претензією від 31.08.2022 року № 31/08/22, в якій вимагав терміново (протягом 3 днів) повернути Компанії грошові кошти у розмірі 2 687 855,35 грн., попередньо сплачені покупцем за непоставлений Товариством товар. Крім того, у цій претензії Компанія просила відповідача з моменту отримання вказаної претензії вважати Договір розірваним, що підтвердити відповідним листом, направленим на адресу позивача.

Оскільки наведена претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

З огляду на фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, судом визначено правову природу сплаченої позивачем згідно з платіжними дорученнями від 29.09.2020 року № 843 на суму 1 317 104,71 грн. та від 29.09.2020 року № 844 на суму 687 324,40 грн. суми грошових коштів у загальному розмірі 2 004 429,11 грн. саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх договірних зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто в установлений строк. У разі настання такої умови (прострочення продавцем передачі товару) покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Як було зазначено вище, Товариство виставило позивачу, зокрема, рахунок від 24.09.2020 року № 146 на оплату товару за Договором (труба ст. ду 820*9 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м. вартістю 473 887,26 грн. та труба ст. ду 1020*10 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м. вартістю 623 700,00 грн.) на загальну суму 1 317 104,71 грн. (з ПДВ). Означений рахунок був оплачений покупцем на підставі платіжного доручення від 29.09.2020 року № 843 на суму 1 317 104,71 грн.

Судом враховано, що у матеріалах справи наявні копії підписаних представниками сторін та скріплених відбитками їх печаток видаткових накладних від 16.10.2020 року № 206 на суму 748 440,00 грн. (на поставку товару: труба ст. ду 1020*10 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м.) та від 21.10.2020 року № 216 на суму 568 664,71 грн. (на поставку товару: труба ст. ду 820*9 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м.). Загальна вартість товару, поставленого Компанії за наведеними товаророзпорядчими документами, відповідає вартості цього товару, вказаного в рахунку на оплату від 24.09.2020 року № 146 та специфікації № 2 до Договору.

Разом із тим, судом встановлено, що згідно з видатковими накладними (повернення) від 04.12.2020 року № РБ-0000003 на суму 748 440,00 грн. та від 04.12.2020 року № РБ-0000004 на суму 568 664,71 грн., які підписані представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток, вищенаведений товар на загальну суму 1 317 104,71 грн. був повернутий покупцем Товариству та прийнятий відповідачем у повному обсязі. У позовній заяві Компанія вказувала, що означений товар був повернутий постачальнику, зважаючи на його неналежну якість.

Відповідно до частини 1 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Статтею 675 Цивільного кодексу України встановлено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 676 Цивільного кодексу України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Частинами 1, 2 статті 678 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Статтею 679 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За умовами частин 1-3 статті 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк.

Строк для виявлення недоліків товару, що перевозився або був відправлений поштою, обчислюється від дня одержання товару в місці призначення.

Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

У пункті 8.1 Договору постачальник гарантував якість товару протягом 12-ти місяців від дати поставки, датою поставки являється дата, вказана у видатковій накладній постачальника.

Відповідно до частини 6 статті 269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Отже, за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Водночас, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), як у справі, що розглядається, існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі палати Касаційного господарського суду для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав і цінних паперів від 13.12.2019 року в справі № 904/5002/18.

Суд також звертає увагу на те, що положення Інструкції П-7 (на яку містить посилання пункт 4.3 Договору) застосовуються в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами постачання або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю.

Водночас, існує також Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, що затверджено постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 року № 888, в якому також передбачено, що постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу (абз. 6 пункту 33 розділу IV). Тобто, закріплені аналогічні положення щодо покладення обов`язку доведення на постачальника (виробника), як і в частині 6 статті 269 Господарського кодексу України.

Суд зауважує, що доказів на підтвердження поставки на користь позивача за накладними від 16.10.2020 року № 206 на суму 748 440,00 грн. та від 21.10.2020 року № 216 на суму 568 664,71 грн. товару належної якості відповідачем не надано.

Пунктом 7.4 Договору передбачене право покупця отримувати від постачальника якісний товар, який відповідає всім нормам чинного законодавства України, а також повернути постачальнику неякісний товар та отримати від постачальника здійснену передплату за такий товар.

Як було вказано вище, згідно з видатковими накладними (повернення) від 04.12.2020 року № РБ-0000003 на суму 748 440,00 грн. та від 04.12.2020 року № РБ-0000004 на суму 568 664,71 грн., які підписані представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток, товар на загальну суму 1 317 104,71 грн. був повернутий покупцем Товариству. Підписанням наведених товаророзпорядчих документів Товариство фактично погодилося з тим, що поставлений за накладними від 16.10.2020 року № 206 на суму 748 440,00 грн. та від 21.10.2020 року № 216 на суму 568 664,71 грн. товар не відповідав вимогам Договору щодо його якості.

У той же час доказів, які свідчать про поставку відповідачем на користь покупця оплаченого останнім товару належної якості (труби ст. ду 820*9 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м. вартістю 473 887,26 грн. та труби ст. ду 1020*10 в посиленій ізоляції у кількості 77 пог. м. вартістю 623 700,00 грн.) на загальну суму 1 317 104,71 грн. (з ПДВ), що вказаний у рахунку на оплату від 24.09.2020 року № 146 (після повернення такого товару відповідачу за накладними від 04.12.2020 року № РБ-0000003 на суму 748 440,00 грн. та від 04.12.2020 року № РБ-0000004 на суму 568 664,71 грн.), матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, після повернення постачальнику 04.12.2020 року неякісного товару, в покупця у порядку пункту 7.4 Договору виникло право на отримання від Товариства здійсненої передплати за такий товар на суму 1 317 104,71 грн.

Слід також зазначити, що постачальник виставив Компанії рахунок від 25.09.2020 року № 147 на оплату товару за Договором (труба ст. 530*10 ГОСТ10705 з зовн. ізоляцією екструдованим поліетиленом тип 2В (2,5) та вн. ізоляцією цементно-піщаним покриттям у кількості 44 пог. м. вартістю 350 662,40 грн., труба ст. 630*10 ГОСТ10705 з зовн. ізоляцією екструдованим поліетиленом тип 2В (2,5) та вн. ізоляцією цементно-піщаним покриттям у кількості 33 пог. м. вартістю 317 262,00 грн., доставка Дніпропетровськ-Новомосковськ вартістю 5 200,00 грн., доставка Новомосковськ-Київ вартістю 14 200,00 грн.) на загальну суму 687 324,40 грн. (з яких фактично вартість товару - 667 924,40 грн., вартість послуг доставки - 19 400,00 грн.). Вказаний рахунок був оплачений Компанією згідно з платіжним дорученням від 29.09.2020 року № 844 на суму 687 324,40 грн.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про поставку Товариством на користь покупця товару, зазначеного в рахунку від 25.09.2020 року № 147, на загальну суму 687 324,40 грн.

Судом враховано посилання відповідача на наявні у матеріалах справи копію видаткової накладної від 26.11.2020 року № 284 на поставку на користь Компанії товару - труба ст. 530*10 ГОСТ10705 з зовн. ізоляцією екструдованим поліетиленом тип 2В (2,5) та внутр. АКП товщ. 300-400 мкм по ТУ27.2-3:2011 у кількості 45,94 пог. м. вартістю 350 462,02 грн.; труба ст. 630*10 ГОСТ10705 з зовн. ізоляцією екструдованим поліетиленом тип 2В (2,5) та внутр. АКП товщ. 300-400 мкм по ТУ27.2-3:2011 у кількості 34,62 пог. м. вартістю 317 100,16 грн., а також копію акту надання послуг від 26.11.2020 року № 297 на суму 19 400,00 грн. (доставка Дніпропетровськ-Новомосковськ вартістю 5 200,00 грн., доставка Новомосковськ-Київ вартістю 14 200,00 грн.).

Разом із тим, такі посилання не підтверджують факт поставки на користь покупця попередньо оплаченого ним товару належної якості та у передбаченій Договором кількості на суму 687 324,40 грн. з огляду на таке.

Згідно із положеннями частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час оформлення відповідної видаткової накладної та акту надання послуг, - листопад 2020 року) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинним документом - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За умовами частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити, як, зокрема, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (пункт 2.5 вищенаведеного Положення).

Проте судом встановлено, що наявні у матеріалах справи копії видаткової накладної від 26.11.2020 року № 284 та акту надання послуг від 26.11.2020 року № 297 не містять особистого підпису уповноваженої особи Компанії або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні вказаних господарських операцій від імені покупця. Також означені документи не містять і відтиску печатки Компанії.

Інші оформлені у встановленому законом порядку первинні документи, які містять відомості про спірні господарські операції та переконливо свідчать про фактичні обставини здійснення постачання товару і надання послуг за цими документами, в матеріалах справи відсутні.

У той же час стосовно наданих позивачем податкових накладних суд зазначає, що як доказ такі податкові накладні можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не можуть буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт, зокрема, постачання товару (чи надання послуг) покупцю та його прийняття ним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 916/922/19.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на те, що вказані недоліки у товаросупроводжувальних документах не можуть вважатися неістотними в розумінні норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів визнання позивачем факту здійснення, зокрема, господарської операції з поставки товару за видатковою накладною від 26.11.2020 року № 284 та господарської операції з надання послуг за актом надання послуг від 26.11.2020 року № 297, суд дійшов висновку про те, що відповідачем у встановленому законом порядку не було доведено суду належними і допустимими доказами факту поставки та отримання Компанією товару на суму 687 324,40 грн., зазначеного в рахунку від 25.09.2020 року № 147, а також конкретної дати здійснення такої поставки.

Як було зазначено вище, у разі прострочення продавцем передачі товару, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Як було зазначено вище, відповідно до платіжних доручень від 29.09.2020 року № 843 на суму 1 317 104,71 грн. та від 29.09.2020 року № 844 на суму 687 324,40 грн. Компанія сплатила на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 2 004 429,11 грн.

Проте відповідач передбачений Договором обов`язок з поставки позивачу якісного товару загальною вартістю 2 004 429,11 грн., що вказаний у рахунках від 24.09.2020 року № 146 та від 25.09.2020 року № 147, не виконав.

Таким чином, зважаючи на виконання позивачем своїх зобов`язань з перерахування відповідачу попередньої оплати за Договором, а також беручи до уваги порушення Товариством обов`язків щодо поставки погодженого сторонами товару в установленому Договором обсязі та строки, суд, враховуючи фактичні обставини справи та положення пунктів 7.4, 11.1 Договору, дійшов висновку про те, що у позивача відповідно до частин 1 та 2 статті 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати непоставленого товару на суму 2 004 429,11 грн., яким він скористався, направивши відповідачу претензію від 31.08.2022 року № 31/08/22 та звернувшись у подальшому до суду з наведеним позовом.

Однак станом на момент розгляду спору відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження поставки ним товару позивачу на суму, зокрема, 2 004 429,11 грн., як і доказів, які свідчать про повернення ним Компанії означеної суми грошових коштів. Такі докази відсутні й у матеріалах справи.

Посилання відповідача на те, що загальна вартість поставленого позивачу товару за Договором (11 031 449,93 грн.) значно перевищує загальну суму, яка була сплачена позивачем на виконання цієї угоди (10 348 339,06 грн.), з урахуванням фактичних обставин справи, а також предмета та підстав позову, не спростовує обґрунтованості вимог Компанії в частині стягнення з Товариства грошових коштів у розмірі 2 004 429,11 грн.

Інші заперечення Товариства проти задоволення цієї частини пред`явлених Компанією вимог (у тому числі посилання на фактичну наявність у позивача копій видаткової накладної від 26.11.2020 року № 284 та акту надання послуг від 26.11.2020 року № 297) також не беруться судом до уваги з огляду на їх безпідставність.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заявлена Компанією позовна вимога в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати у загальному розмірі 2 004 429,11 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо решти майнових вимог Компанії, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Компанія посилалася зокрема, на те, що Товариство виставило позивачу рахунок від 27.11.2020 року № 220 на оплату товару за Договором (труба ст. ду 630*10 ГОСТ10705 в зовнішній ізоляції пластбіт у кількості 49 м. вартістю 227 870,67 грн. та труба ст. ду 820*10 ГОСТ10705 в зовнішній ізоляції пластбіт у кількості 49 м. вартістю 313 796,00 грн.) на загальну суму 650 000,00 грн. (з ПДВ). Означений рахунок був оплачений покупцем на підставі платіжного доручення від 15.12.2020 року № 1267 на суму 650 000,00 грн.

Крім того, постачальник виставив Компанії рахунок від 04.02.2021 року № 37 (без посилання у такому рахунку на його виставлення в рамках саме укладеного між сторонами договору поставки від 30.04.2020 року № 3004) на оплату товару (труба ст. ду 820*10 ГОСТ10705 у кількості 12 м.) на суму 40 111,49 грн. Вказаний рахунок оплачений Компанією згідно з платіжним дорученням від 04.02.2021 року № 1554 на суму 40 111,49 грн.

Проте Товариство, за твердженням позивача, всупереч умовам Договору не поставило покупцю товар вартістю, зокрема, 690 111,49 грн., попередньо оплачений Компанією та зазначений у рахунках від 27.11.2020 року № 220 та від 04.02.2021 року № 37.

У той же час, у матеріалах справи наявні копії підписаних представниками сторін (зокрема, директором Компанії) та скріплених відбитками їх печаток видаткових накладних від 16.02.2021 року № 32 на суму 650 000,00 грн. (на поставку товару: труба ст. ду 630*10 ГОСТ10705 в зовнішній ізоляції пластбіт у кількості 49 м. вартістю 227 870,67 грн. та труба ст. ду 820*10 ГОСТ10705 в зовнішній ізоляції пластбіт у кількості 49 м. вартістю 313 796,00 грн.) та від 12.02.2021 року № 31 на суму 40 111,49 грн. (на поставку товару: труба ст. ду 820*10 ГОСТ10705 у кількості 12 м.). Загальна вартість товару, поставленого Компанії за наведеними товаророзпорядчими документами, а також його характеристики, відповідають вартості та ідентифікуючим ознакам цього товару, вказаним у рахунках на оплату від 27.11.2020 року № 220 та від 04.02.2021 року № 37.

Компанія вказувала, що товар, поставлений відповідачем за видатковими накладними від 16.02.2021 року № 32 на суму 650 000,00 грн. та від 12.02.2021 року № 31 на суму 40 111,49 грн. виявився неякісним та був повернутий Товариству згідно з видатковими накладними (повернення) відповідно від 17.02.2021 року № РБ-0000001 та від 15.02.2021 року № РБ-0000001. Однак, отримавши повернутий товар за цими товаророзпорядчими документами, відповідач, за твердженням Компанії, відмовився підписувати означені видаткові накладні.

Також позивач вказував, що повернення товару відбулося в результаті того, що відповідач поставив неякісний товар, який мав бути використаний на об`єкті "Будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції "Сирецька" на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі", про що замовником будівництва було виписано припис від 02.12.2020 року № 57/22/22/11-20.

Однак, вищенаведені твердження Компанії оцінюються судом критично з огляду на те, що видаткові накладні (повернення) від 17.02.2021 року № РБ-0000001 та від 15.02.2021 року № РБ-0000001 не містять особистого підпису уповноваженої особи Товариства або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні вказаних господарських операцій від імені одержувача. Також означені документи не містять і відтиску печатки відповідача.

Посилання позивача на фактичне отримання відповідачем повернутого товару та подальшу відмову від підписання вищенаведених товаророзпорядчих документів не підтверджені Компанією жодними доказами.

Більше того, посилання позивача на підтвердження факту неналежної якості товару, поставленого за підписаними між сторонами видатковими накладними від 16.02.2021 року № 32 на суму 650 000,00 грн. та від 12.02.2021 року № 31 на суму 40 111,49 грн., на підставі припису замовника будівництва (ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал"), також не беруться судом до уваги, оскільки наведений припис датований 02.12.2020 року, тоді як вищевказані видаткові накладні були складені та підписані сторонами у лютому 2021 року (тобто вже після складення припису № 57/22/22/11-20).

За умовами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наявність у матеріалах справи допустимих доказів поставки позивачу товару, зазначеного у рахунках від 27.11.2020 року № 220 та від 04.02.2021 року № 37, а також зважаючи на недоведеність Компанією неналежної якості такого товару чи його дійсного повернення постачальнику, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині повернення йому передоплати, перерахованої Товариству на підставі платіжних доручень від 15.12.2020 року № 1267 та від 04.02.2021 року № 1554.

Отже, у наведеній частині майнових вимог Компанії слід відмовити.

Слід також зазначити, що у пред`явленому позові Компанія просила суд розірвати Договір, посилаючись на положення статті 651 Цивільного кодексу України.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Положеннями статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні положення щодо можливості розірвання договору за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду також містяться у частині 3 статті 653 Цивільного кодексу України та частині 4 статті 188 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статті 651 Цивільного кодексу України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, для визнання порушення договору істотним як підстави його розірвання, слід встановити наявність п`яти умов: 1) договір є порушеним і порушила його саме друга сторона; 2) порушення договору завдало позивачеві шкоди; 3) позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору; 4) таке позбавлення є саме значним, тобто, заподіяним у значній мірі; 5) таке значне позбавлення настало саме в результаті заподіяної порушенням договору шкоди, тобто, між цими явищами існує причинно-наслідковий зв`язок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 року в справі № 922/3620/20.

Разом із тим, Компанією не наведено будь-яких мотивів та не підтверджено жодними доказами обставин, які свідчать, зокрема, про те, що порушення Договору завдало позивачеві шкоди, а Компанія позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні Договору і таке позбавлення є значним. Крім того, позивачем не доведено й того, що таке значне позбавлення настало саме в результаті заподіяної порушенням Договору шкоди, тобто, між цими явищами існує причинно-наслідковий зв`язок.

Судом враховано, що у претензії від 31.08.2022 року № 31/08/22 Компанія просила відповідача з моменту отримання вказаної претензії вважати Договір розірваним, що підтвердити відповідним листом, направленим на адресу позивача.

З огляду на викладене суд звертає увагу на таке.

У постанові Верховного Суду від 17.12.2020 року в справі № 904/1598/18 зазначено, що відповідно до положень частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України розірвання договорів стало б безумовним правовим наслідком обґрунтованої відмови від договорів, у випадку, якщо б позивач (як покупець) від них відмовився і цей наслідок настав би одразу після здійснення відмови. Однак, позивач від договорів не відмовлявся. У вказаній справі Верховний Суд спростував висновки суду апеляційної інстанції про те, що пред`явивши позов про розірвання договорів, позивач фактично виразив своє волевиявлення на припинення його дії, тобто відмову від нього.

Разом із тим, судом під час розгляду справи № 910/12709/22 не було встановлено обставин відмови покупця (Компанії) від Договору, а також не встановлено вчинення останнім фактичних дій, які б підтверджували таку відмову.

Більше того, як вже було зазначено, спірний Договір згідно з його пунктом 11.1 набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020 року із дня підписання сторонами, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно умов даного Договору.

Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 року в справі № 910/7981/17 та від 18.11.2019 року в справі № 910/16750/18.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Компанії щодо розірвання укладеного між сторонами Договору.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" у даній справі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" (03067, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 53; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельна компанія "Спецмонтажбуд" (02002, місто Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 2-Б; ) 2 004 429 (два мільйони чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) грн. 11 коп. попередньої оплати, а також 30 066 (тридцять тисяч шістдесят шість) грн. 44 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 17.05.2023 року.

Суддя В.С. Ломака