УХВАЛА

18 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 914/3292/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Могил С. К.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі - АТ "ОГС "Львівгаз")

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2023 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023

у справі за позовом АТ "ОГС "Львівгаз"

до Комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго"

про стягнення 24 965 285 грн,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 АТ "ОГС "Львівгаз" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Могил С. К., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2023.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

АТ "ОГС "Львівгаз" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" про стягнення 24 965 285 грн разом з клопотанням про відстрочення сплати судового збору. Останнє мотивовано відсутністю достатнього матеріального забезпечення функціонування Оператора ГРМ на території Львівської області.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 28.12.2022 відмовив у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та залишив позовну заяву без руху для надання доказу про сплату судового збору в сумі 374 479,28 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 28.12.2022 позивач повторно звернувся з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у справі, яке мотивував важким матеріальним становищем та арештом грошових коштів, який тривав впродовж майже двох місяців.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 13.01.2023 відмовив у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та повернув позовну заяву позивачу.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 03.04.2023 залишив ухвалу суду першої інстанції від 13.01.2023 без змін.

У касаційній скарзі АТ "ОГС "Львівгаз" вказав, що суди порушили статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), оскільки обмежили його право на доступ до суду. Суди не застосували частини четверту та восьму статті 11 ГПК України, у зв?язку з цим неправильно застосували норми статей 174, 234, 235 ГПК України та статтю 8 Закону України "Про судовий збір". На думку скаржника, суди проявили формальне відношення та не вирішували питання, чи була в скаржника реальна можливість сплатити велику суму судового збору.

Верховний Суд зазначає, що право скаржника на доступ до суду не порушене з огляду на таке.

У статті 6 Конвенції закріплений принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ашингдейн проти Великої Британії"). Доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі "Станков проти Болгарії").

У пункті 60 рішення від 19 червня 2001 року ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога сплати зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Питання щодо відстрочення судового збору врегульовано статтею 8 Закону України "Про судовий збір", яка містить вичерпний перелік умов, за наявності яких суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Так, відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення підпунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення підпункту 3 частини першої статті 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову в яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували статтю 8 Закону України "Про судовий збір" та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивач не усунув недолік позовної заяви у встановлений судом строк.

Частиною четвертою статті 174 ГПК України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

При цьому частина восьма статті 174 ГПК України передбачає, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

За положенням частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом першої інстанції частини четвертої статті 174 ГПК України та статті 8 Закону України "Про судовий збір" під час постановлення ухвали від 13.01.2023 про повернення позовної заяви, яку суд апеляційної інстанції постановою від 03.04.2023 залишив без змін, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм, то вказане є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі №914/3292/22 за касаційною скаргою АТ "ОГС "Львівгаз" на підставі частини другої статті 293 ГПК України.

Керуючись статтею 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 914/3292/22 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.01.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023.

2. Копії ухвали у справі № 914/3292/22 надіслати учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

С. Могил