ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2023 р. Справа№ 910/9293/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 27.04.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 (повний текст рішення складено 03.02.2023)

у справі № 910/9293/22 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль»

про стягнення штрафу 252 636,08 грн

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «УЗ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» про стягнення штрафу у розмірі 252 636,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов пункту 8.1 договору від 28.12.2020 №42957349/2020-0001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця»: 252 636 грн 08 коп. штрафу та 3 789 грн 55 коп. судового збору.

Суд, перевіривши розрахунки штрафу, дійшов висновку, що вони є правильними, а тому вимоги про стягнення штрафу у розмірі 252 636,08 грн є обґрунтованими. Водночас, суд зазначив про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу, оскільки позивачем мотивовано важкий фінансовий стан внаслідок повномасштабного вторгнення, а відповідачем подано звітність лише за 2021 рік і не підтверджено документально скрутний майновий стан на даний час.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» (16.02.2023 згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі № 910/9293/22 та ухвалити нове рішення, яким зменшити на 90 % або до іншого встановленого оптимального розміру штраф.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу прийняте без урахування балансу інтересів сторін у справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не дослідив та не врахував відсутність наслідків правопорушення, дійсний фінансовий стан позивача, відсутність доказів понесення позивачем збитків, обставини, які вказані відповідачем щодо повномасштабного вторгнення на територію України, та очевидність збитків як для позивача, так і відповідача. Крім того, скаржник зазначає, що позовну заяву всупереч вимогам п. 124 Статуту АТ «Укрзалізниця» в даній справі підписано тільки однією особою, тобто підписано неповноважним складом, через що така позовна заява не має юридичної сили.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/9293/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9293/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі № 910/9293/22.

06.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/9293/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023, розгляд справи призначено на 06.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 розгляд справи № 910/9293/22 призначено на 27.04.2023.

28.03.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Зокрема, позивач зазначає, що позовну заяву підписано адвокатом позивача, яка діє на підставі довіреності, а докази на підтвердження її повноважень додано до матеріалів справи. Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу позивач наголосив, що ним доведено невиконання відповідачем замовлення, що призвело до нарахування штрафу, а наразі АТ «Укрзалізниця» перебуває у скрутному фінансовому становищі, зумовленому повномасштабним вторгненням на територію країни, у той як відповідач не обґрунтовує неможливість сплати ним штрафу.

07.04.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у яких відповідач навів свої заперечення проти доводів відзиву позивача, зазначивши, що зменшення штрафу на 90% або до іншого оптимального розміру буде відповідати балансу майнових інтересів сторін.

21.04.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач наводить посилання на судову практику в подібних спорах щодо стягнення неустойки та позиції суду щодо зменшення її розміру.

У судове засідання 27.04.2023 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.12.2020 відповідачем (замовник) і позивачем (виконавець) шляхом подання заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладено Договір, предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (пункт 1.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками; у встановленому порядку Договір не оспорений та не визнаний недійсним.

Отже, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами з урахуванням вимог статті 629 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини 2 цієї статті визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором з надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач зазначає, що відповідачем було порушено пункт 8.1 Додатку 1-5 до Договору, відповідно до якого у випадку невиконання замовником обов`язку, передбаченого розділом 5 цього Додатку до Договору у належний спосіб та/або строки, відмови від вагонів - замовник зобов`язаний сплатити перевізнику штраф у розмірі, який розраховується як плата за три доби використання власних вагонів перевізника з розрахунку за кожен вагон окремо за ставками плати за використання власних вагонів перевізника, що визначені у протоколі електронних торгів (аукціону).

У зв`язку з вказаним, позивачем було нараховано штраф у розмірі 261 301,50 грн.

На особовому рахунку відповідача обліковувалося 8 665,42 грн, які були списані в силу умов Договору.

З огляду на відсутність коштів для сплати штрафу у розмірі 252 636,08 грн (261 301,50 - 8 665,42) на особовому рахунку відповідача, позивачем направлено претензію від 10.11.2021 №ЦТЛ-22/18.

Вказана претензія була залишена без відповіді та належного реагування; доказів протилежного суду не подано.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 ГК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною шостою статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина шоста статті 232 ГК України).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення штрафу в розмірі 252 636,08 грн з огляду на правильність розрахунків та не спростування вказаних обставин відповідачем.

При цьому, відповідачем під час розгляду справи було заявлено клопотання про зменшення штрафу, розглянувши яке та врахувавши заперечення позивача, суд першої інстанції не знайшов підстав для задовлення та відповідно зменшення розміру штрафу.

Однак, з вказаним відповідач не погоджується та у поданій апеляційній скарзі заперечує проти висновку суду про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснює апеляційний розгляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В обгрунтування підстав для зменшення розміру штрафу відповідач зазначає зокрема те, що відповідно до фінансового звіту Товариства за 2021 рік збиток відповідача становить 8,7 тис. грн, а з інформації, розміщеної у мережі інтернет майновий стан позивача та господарська діяльність у 2021 - 2022 роках показує позитивну динаміку, а стверджувати про перебування позивача у скрутному економічному стані недоречно.

Відповідно до статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд першої інстанції, досліджуючи питання щодо зменшення розміру пені, врахував те, що відповідачем подано звітність лише за 2021 рік і не підтверджено документально скрутний майновий стан на даний час, водночас позивачем мотивовано важкий фінансовий стан, зумовлений повномасштабним вторгнення на територію України.

Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Апелянт вважає, що суд не дослідив та не врахував відсутність наслідків правопорушення, дійсний фінансовий стан позивача, відсутність доказів понесення позивачем збитків, обставини, які вказані відповідачем щодо повномасштабного вторгнення на територію України, та очевидність збитків як для позивача, так і відповідача.

Право на зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України обставини того, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.06.2020 у справі №916/187/17.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов зобов`язань за будь-яких обставин, а виконання умов договору не ставиться у залежність від відсутності у боржника прибутку або коштів.

Як було зазначено вище, судом враховано, що відповідачем в обгрунтування підстав для зменшення розміру штрафу подано звітність лише за 2021 рік і не підтверджено документально скрутний майновий стан на даний час.

Водночас, позивач аргументував свої заперечення щодо зменшення розміру штрафу обставинам щодо скрутного фінансового становища, що зумовлено повномасштабним вторгненням на територію України.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування підстав зменшення штрафу - не є достатніми підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, оскільки скрутний майновий стан відповідача жодним чином не звільняє його від виконання своїх зобов`язань за договором.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми штрафу на 90%.

Доводи скаржника про підписання позовної заяви не уповноваженою особою позивача з посиланням на приписи п. 124 Статуту АТ «Укрзалізниця» судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та такі, що спростовуються наявними у справі документами, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву підписано адвокатом Никипорець І.Ф., яка діє на підставі довіреності, виданої у відповідності до приписів законодавства та з урахуванням п. 124 Статуту АТ «Укрзалізниця».

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі №910/9293/22.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

Згідно частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 прийняте за повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі №910/9293/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі №910/9293/22 - залишити без змін.

3.Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІПК Вертикаль».

4. Матеріали справи №910/9293/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 16.05.2023 після виходу суддів з відпусток.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік