09.05.2023Справа № 910/5740/21
За позовом1. Міністерства оборони України, 2. Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»
до1. Фізичної особи-підприємця Пустової Людмили Леонідівни, 2. Фізичної особи-підприємця Туманік Ганни Георгіївни, 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Левра»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Кабінет Міністрів України
провизнання права власності та витребування майна
Головуючий суддя Смирнова Ю.М.
Судді Сівакова В.В.
Секретар судового засідання Негеля Ю.М.
Представники учасників справи:
від позивача-1 Свідерський Р.О.
від позивача-2Івашін Є.В.
від відповідача-1не з`явилися
від відповідача-2не з`явилися
від відповідача-3не з`явилися
від третьої особине з`явилися
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 у справі №910/5740/21 позов задоволено частково; визнано за Державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення №200, літера «А», загальною площею 34,6 кв.м, нежиле приміщення №201, літера «А», загальною площею 40,2 кв.м, що знаходяться за адресою: вул. Бориспільська, буд. 43, м. Київ; нежиле приміщення №201, літера «А», загальною площею 384,7 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Бориспільська, буд. 47, м. Київ; витребувано від Фізичної особи-підприємця Пустової Людмили Леонідівни нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення №200, літера «А», загальною площею 34,6 кв.м, по вул. Бориспільська, буд. 43, м. Київ та передано його Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»; витребувано від Фізичної особи-підприємця Туманік Ганни Георгіївни нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення №201, літера «А», загальною площею 40,2 кв.м, по вул. Бориспільська, буд. 43, м.Київ та передано його Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»; витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Левра» нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення №201, літера «А», загальною площею 384,7 кв.м, по вул. Бориспільська, буд. 47, м. Київ та передати його Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Пустової Людмили Леонідівни на користь Міністерства оборони України судовий збір у розмірі 756,67 грн; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Туманік Ганни Георгіївни на користь Міністерства оборони України судовий збір у розмірі 756,67 грн; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Левра» на користь Міністерства оборони України судовий збір у розмірі 756,67 грн; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Пустової Людмили Леонідівни на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» судовий збір у розмірі 3026,67 грн; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Туманік Ганни Георгіївни на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» судовий збір у розмірі 3026,67 грн; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Левра» на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» судовий збір у розмірі 5296,67 грн; в іншій частині позову відмовлено.

У судовому засіданні 12.04.2023 до закінчення судових дебатів представником позивача-2 в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України зроблено заяву про намір подати докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду.

21.04.2023 на адресу суду від Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» надійшла заява про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 110000,00 грн (з яких 50000,00 грн - гонорар успіху).

Вказана заява надіслана до суду засобами поштового зв`язку 17.04.2023, тобто з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначено на 09.05.2023.

Представник заявника - Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», а також представник Міністерства оборони України у судове засідання з`явилися, заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката підтримали.

Відповідачі та третя особа були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, однак представників у судове засідання не направили.

09.05.2023 до початку судового засідання від Фізичної особи-підприємця Пустової Людмили Леонідівни та Фізичної особи-підприємця Туманік Ганни Георгіївни надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви позивача-2 про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у зв`язку з невідповідністю заяви вимогам чинного законодавства України, неподанням заявником попереднього розрахунку судових витрат у першій заяві по суті спору та неподанням належних доказів, які підтверджують понесені заявником витрати на правничу допомогу.

Суд зазначає, що наведені відповідачами-1,2 обставини, не є підставою для залишення заяви без розгляду, а тому у задоволенні відповідного клопотання відповідачів-1,2 судом відмовлено.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Левра» надійшло клопотання, в якому відповідач-3 просить заяву Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відхилити. У вказаному клопотанні відповідач-3 зазначає, що з поданих документів та матеріалів справи неможливо встановити: які саме послуги надавалися адвокатом Івашіним Є.В.; яким чином позивачем-2 здійснювався розрахунок суми гонорару адвоката Івашіна Є.В. Також відповідач-3 зазначає, що наданий позивачем-2 акт взагалі не містить відомостей про договір, за яким його було складено; разом із заявою не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, відповідач-3 наголошує, що заявлений до відшкодування гонорар успіху не є документально підтвердженим, не має характеру необхідного, неспівмірний із виконаною роботою адвоката в суді першої інстанції, а його відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер для Товариства з обмеженою відповідальністю «Левра».

Відповідно до ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивачів, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України), в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

У поданій суду заяві позивач-2 просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Пустової Людмили Леонідівни, Фізичної особи-підприємця Туманік Ганни Георгіївни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Левра» солідарно 110000,00 грн по 36666,67 грн з кожного.

В обґрунтування розміру заявленої суми витрат на правничу допомогу, позивач зазначає, що 12.04.2023 Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» та адвокатом Івашіним Є.В. складено підсумковий акт виконаних та оплачених робіт на загальну суму 60000,00 грн щодо представництва інтересів Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» у справі №910/5740/21 Господарського суду міста Києва у першій інстанції. Також, посилаючись на складність та значимість справи для Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», представником позивача-2 - адвокатом Івашіним Є.В. заявлено про стягнення з відповідачів гонорару успіху у розмірі 50000,00 грн.

Суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Отже, витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

При цьому, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Проте, суд констатує, що договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Івашіним Є.В. та Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» позивачем-2 суду не надано.

До заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем-2 додано лише підсумковий акт виконаних та оплачених робіт по представництву інтересів ДП МОУ «Укрвійськбуд» в суді першої інстанції у справі №910/5740/21, датований 12.04.2023. У даному акті зазначено, що адвокат Івашін Є.В. виконав, а директор Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» Романовська Оксана Іванівна прийняла та оплатила роботи по наданню правових робіт у справі №910/5740/21 в суді першої інстанції; вартість виконаних та оплачених робіт за цим актом у період з 01.04.2021 по 12.04.2023 становить 60000,00 грн.

Проте, допустимих доказі оплати гонорару, про який йдеться в акті від 12.04.2023, у сумі 60000,00 грн (таких як наприклад, платіжного доручення, квитанції тощо) позивач-2 не надав.

При цьому, вищевказаний акт взагалі не містить посилання на договір, на підставі якого надавалися правові послуги (роботи).

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, якими б підтверджувалося існування домовленостей між адвокатом Івашіним Є.В. та Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про сплату гонорару успіху (в тому числі у конкретному розмірі - 50000,00 грн) та доказів сплати вказаної суми позивачем-2 адвокату в якості гонорару успіху.

Більш того, в порушення вимог ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України позивачем-2 не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В поданому суду акті від 12.04.2023 перелік (опис) робіт (наданих послуг) також відсутній.

Отже, з поданих позивачем-2 документів та матеріалів справи неможливо встановити, які саме послуги надавалися адвокатом Івашіним Є.В., яким чином здійснювався розрахунок суми гонорару адвоката (оскільки відсутні відомості щодо методу обчислення суми гонорару (фіксований розмір/погодинна оплата), а наданий позивачем-2 акт взагалі не містить відомостей про договір, за яким його було складено.

Таким чином, суд констатує, що позивачем-2 документально не підтверджено, що у зв`язку з розглядом даної справи Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» понесло (або має понести) витрати на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі у заявленому позивачем-2 розмірі.

Також суд зауважує, що правова позиція та доводи, наведені у заявах по суті справи та озвучені адвокатом Івашіним Є.В. (як представником позивача-2) у судових засіданнях, фактично дублюють правову позицію, викладену Верховним Судом за результатами розгляду справи №917/154/15, в якій Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» виступало (як і у даній справі) у процесуальному статусі позивача.

Відтак, на переконання суду, навіть у разі підтвердження сплати позивачем-2 адвокату Івашіну Є.В. гонорару у сумі 110000,00 грн, такі витрати не мали б характеру неминучих, а їхній розмір не був би обґрунтованим (як обов`язкової умови для компенсації таких витрат відповідачами).

Крім того, суд зазначає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України позивачем разом з позовною заявою не було подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, з якого вбачалось би, що у зв`язку із розглядом справи позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, а також не наведено орієнтовного розміру таких витрат, що з огляду на ч. 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, може бути самостійною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 110000,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.05.2023

Головуючий суддя Ю.М. Смирнова

Судді В.В. Сівакова

П.І. Паламар