РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2023Справа № 910/1720/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Петрук Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Август Трейд"

вул. Голосіївська буд.7, корп.2, м. Київ, 03039

до Міністерства оборони України

просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168

про зміну підпунктів договору

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Август Трейд" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі-відповідач) про зміну підпунктів договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання у справі на 23.02.2023.

22.02.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва про повідомлення і виклики від 23.02.2023 підготовче провадження у справі відкладено на 01.03.2023.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 розгляд справи відкладено на 22.03.2023.

08.03.2023 позивачем подано відповідь на відзив.

21.03.2023 позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

Протокольною ухвалою суду від 22.03.2023 судом прийнято заяву про зміну предмету позову та оголошено перерву до 05.04.2023.

Протокольною ухвалою суду від 05.04.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.05.2023.

03.05.2023 в судове засідання з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 03.05.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

18.05.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВГУСТ ТРЕЙД» (далі - ТОВ «АВГУСТ ТРЕЙД», Постачальник, Позивач) та Міністерством оборони України (далі - МО України, Замовник, Відповідач) укладено Договір про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/22/194 (далі - Договір №286/3/22/194).

Відповідно до пункту 1.2. Договору №286/3/22/194 Постачальник зобов`язується у 2022 році поставити Замовнику Товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а Замовник забезпечити приймання та оплату Товару.

Номенклатуру Товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється Товар, терміни виконання Договору, визначено Сторонами у пункті 1.3. Договору №286/3/22/194.

Відповідно до пункту 11.1., 11.2. Договору №286/3/22/194 Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2022 (включно).

Після закінчення терміну дії Договору, Товар, визначений у пункті 1.3. Договору, не підлягає постачанню Замовнику за цим Договором документи визначені у пункті 4.1. Замовником не приймаються та повертаються Постачальнику без реалізації.

Згідно з пунктом 12.1. Договору №286/3/22/194 зміни і доповнення до Договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод (крім випадків передбачених підпунктом 6.2.3. Договору), які будуть додаватися до тексту цього Договору як невід`ємні його частини.

05.08.2022 Сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору №286/3/22/194, якою внесено зміни до пункту 1.3. Договору №286/3/22/194 щодо номенклатури Товарів, строків виконання Договору.

08.12.2022 Сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору №286/3/22/194, якою внесено зміни до пункту 1.3. Договору №286/3/22/194 щодо номенклатури Товарів, строків виконання Договору.

30.12.2022 у зв`язку з істотною зміною обставин, а саме, актів тероризму рф у виді ракетних обстрілів об`єктів енергетичної інфраструктури України, що призвели до їх значного пошкодження (знищення), та як наслідок, регулярних тривалих «стабілізаційних», «екстрених (аварійних)» відключень електропостачання за місцезнаходженням виробництва Товарів за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 1, Постачальник звернулося до Замовника з пропозицією про зміну номенклатури Товарів та строків виконання Договору до 30.01.2023.

Однак, як вказує позивач, згоди щодо зміни строку виконання Договору №286/3/22/194 до 31.01.2023 між Сторонами не досягнуто.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо зміни умов Договору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про внесення змін до Договору в частині строку поставки товару - до 31.08.2023 з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 846 ЦК, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 652 ЦК України в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних.

Порядок судового захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів визначається законом.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Судом встановлено, що строк виконання робіт за Договором закінчився 15.12.2022, строк дії Договору закінчився 31.12.2022.

Тобто час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчився. Доказів досягнення сторонами домовленості про його продовження матеріали справи не містять.

У той же час зміна умов договору або його розірвання можливі виключно під час дії відповідного правочину.

Отже, у даному випадку на час постановлення даного рішення між сторонами відсутній укладений правочин, який може бути змінено в судовому порядку.

Положеннями ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.18. у справі № 338/180/17 та від 07.11.18. у справі № 488/5027/14-ц.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).

Виходячи з фактичних обставин справи та правовідносин, які склались між сторонами, суд встановив, що вимога про внесення змін до Договору в частині продовження строків виконання робіт не є належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Суд вважає, що дана позовна заява фактично спрямована не на внесення змін до договору з метою його виконання, а на усунення підстав для відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт.

Проте такі обставини підлягають дослідженню і встановленню при розгляді спору про стягнення з виконавця таких штрафних санкцій, і саме при розгляді такої справи будуть встановлені обставини щодо причин порушення строків за Договором, наявності вини виконавця в такому простроченні та інші обставини, що впливають на висновок суду щодо відповідальності за порушення строків виконання робіт.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане в сукупності суд встановив відсутність порушених прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, які можуть бути захищені в обраний позивачем спосіб та з підстав, викладених у позовній заяві, тож у задоволенні позову слід відмовити.

Інші доводи і твердження сторін не приймаються судом до уваги як такі, що не спростовують встановлених судом обставин та не можуть вплинути на результат вирішення даного спору і прийняте судом рішення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.05.2023.

Суддя М.О. Лиськов