ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/245/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», м. Ужгород

про стягнення 321 713,50 грн

За участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: Меренич М.І., адвокат, ордер серії АО №1089108 від 17.05.2023.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про стягнення 228 850,56 грн заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.11.2021 до 10.11.2021, 27 712,87 грн пені, 6282,41 грн - 3 % річних та 58 867,66 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/245/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, заяв із обґрунтуванням заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідачем у справі подано суду відзив № 1167/01-14 від 17.04.2022 (вх. № 02.3.1-02/2864/23 від 19.04.2023) у якому Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, до відзиву долучено докази надіслання його копії та додатків позивачу, а також клопотання №1168/01-14 від 17.04.2023 про зменшення розміру нарахованої відповідачу пені на 50%.

Крім того, разом із відзивом відповідачем подано суду клопотання № 1166/01-14 від 17.04.2022 (вх. № 02.3.1-02/2866/23 від 19.04.2023) у якому заявник просить суд розглядати справу №907/245/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 28.04.2023 постановлено справу №907/245/23 розглянути з повідомленням учасників справи в судовому засіданні, яке призначено судом на 17.05.2023.

Відповідач в судовому засіданні та згідно з поданим суду відзивом на позов позовні вимоги заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, представник відповідача підтримує долучене до відзиву на позов клопотання про зменшення розміру нарахованої відповідачу пені на 50%.

Позивач не забезпечив участь представника Товариства в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» повідомлялося належним чином, у встановленому законом порядку.

В той же час, 16 травня 2023 року позивачем подано суду клопотання від 16.05.2023, за змістом якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» повідомляє, що не може забезпечити явку представника у судове засідання по причині призначення Господарським судом Тернопільської області на 17.05.2023 розгляду по суті справи №921/526/22.

Також, позивач у клопотанні від 16.05.2023 зазначає, що матеріали справи містять усі належні докази, що обґрунтовують вимоги позивача та заперечення, отже його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи та просить суд підтримати заявлене у відповіді на відзив клопотання про залучення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних мереж «Закарпатгаз», як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Прохальна частина клопотання позивача від 16.05.2023 складається з трьох пунктів:

« 1. Розгляд справи №907/245/23 здійснювати без участі представника ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

2. Задовольнити клопотання про залучення Акціонерного товариство «Оператор газорозподільних мереж «Закарпатгаз» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

3. Розгляд справи призначити на іншу дату, про що повідомити позивача на електронну адресу », перша і третя з яких є такими, що суперечать між собою.

Надаючи оцінку клопотанню Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про залучення до участі в справі Акціонерного товариство «Оператор газорозподільних мереж «Закарпатгаз» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, суд керується наступним.

У поданій позивачем відповіді на відзив від 01.05.2023 міститься клопотання про залучення до участі в справі Акціонерного товариство «Оператор газорозподільних мереж «Закарпатгаз» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Означене клопотання позивачем обґрунтовується тією обставиною, що визначення категорії Споживача відповідно до змісту п. 5 гл. 4 розділу IV Кодексу ГТС належить до компетенції Оператора газорозподільних систем, у зв`язку з чим, беручи до уваги заперечення на позов відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо наявності у навчального закладу статусу бюджетної установи, з огляду на те, що учасники ринку природного газу у своїй діяльності та взаємодії керуються даними Інформаційної платформи, на якій категорія Споживача (відповідача) у спірний період була зазначена Оператором ГРС як ТКЕ, існує необхідність залучення до участі в справі такого Оператора ГРС (АТ «Закарпатгаз») на права та обов`язки якого може вплинути рішення суду в даній справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 50 ГПК України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Таким чином, участь у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору процесуальним законом пов`язується з наявністю в такої особи прав або обов`язків на які може вплинути судове рішення з визначеного позивачем предмета спору, а відтак, з огляду на предмет та підставу позовних вимог в даній справі (стягнення заборгованості за спожитий природний газ постачальника «останньої надії»), суд вважає, що позивачем не доведено, які саме конкретні права та обов`язки щодо однієї із сторін можуть з`явитися у АТ «Закарпатгаз» внаслідок прийняття рішення в даній справі.

При цьому, виконання таким товариством функцій оператора системи розподілу, у тому числі і віднесення споживачів природного газу до певних категорій не свідчать про наявність та/або виникнення у вказаного товариства безпосередніх прав та обов`язків стосовно предмету спору у даній справі та, відповідно, наявність підстав для залучення вказаної особи до участі у справі у порядку ст. 50 ГПК України.

Суд звертає увагу, що залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору процесуальним законом пов`язується з ймовірністю впливу на права/обов`язки такої особи щодо однієї із сторін у зв`язку з прийняттям рішення у справі та не спрямоване на виникнення в учасників справи додаткових засобів доказування певних обставин, які учасник справи не має можливості довести самостійно.

Окрім того, за змістом ч. 1 ст. 51 ГПК України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

В порушення наведених норм процесуального закону позивачем до відповіді на відзив не долучено доказів направлення АТ «Закарпатгаз» клопотання позивача про залучення останнього до участі в справі, що додатково виключає можливість задоволення клопотання позивача в цій частині.

Розглядаючи клопотання позивача від 16.05.2023 в частині призначення розгляду справи на іншу дату, суд враховує наступне.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Встановлення поважності причин неявки учасника справи є дискрецією суду, проте в будь-якому разі пов`язується з поданням таким учасником доказів на підтвердження причин неявки за наслідками оцінки яких судом й приймається рішення про поважність таких причин та, як наслідок відкладення судового засідання відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України або про відсутність підстав вважати неявку поважною та розгляд справи за відсутності учасника згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України.

Розглядаючи клопотання позивача про відкладення судового засідання, суд констатує, що зазначені в клопотанні обставини ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» жодним чином документально не підтверджені, що виключає можливість встановлення поважності причин неявки представника позивача в судове засідання та згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України не є перешкодою для розгляду справи за відсутності такого учасника.

Окрім того суд враховує, що відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

У зв`язку з наведеним, неможливість з`явитися в судове засідання одного з представників товариства з урахуванням можливості представлення інтересів юридичної особи через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), не може бути визнано судом поважною причиною неявки в судове засідання, що виключає можливість відкладення розгляду справи відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, беручи до уваги зазначене позивачем в клопотанні від 16.05.2023 прохання здійснювати розгляд справи без участі представника Товариства, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, які подані сторонами в справі.

Згідно з ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих сторонами у справі доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині своєчасного розрахунку за поставлений в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 природній газ обсягом 6613,90 м.куб., у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 228 850,56 грн, на яку позивачем нараховано 27 712,87 грн пені, 6282,41 грн - 3 % річних та 58 867,66 грн інфляційних втрат.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідачем у відзиві на позов №1167/01-14 від 17.04.2023 заперечуються позовні вимоги в повному обсязі.

В той же час, відповідачем визнається обсяг поставленого йому в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 природного газу Договором про постачання природного газу постачальником "останньої надії" (6613,90 м.куб.), однак, за твердженням Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» на підставі п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236», у період з 01.10.2021 по 30.11.2021 гранична ціна на природній газ для бюджетних установ встановлюються на рівні 16,8 грн з ПДВ за 1 куб.м. газу.

Зазначає, що позивачем при розрахунку вартості спожитого газу за вказаний пільговий період використано комерційну ціну газу, ане нормативно встановлену Кабінетом Міністрів України для відповідача, як бюджетної установи, у зв`язку з чим за розрахунками навчального закладу загальна вартість спожитого ним в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 природного газу повинна становити 111 113,52 грн.

Вважає, що факт несвоєчасного виконання Відповідачем зобов`язання не підтверджується належними та допустимими доказами, а відтак, необґрунтованими вважає вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзив спростовує означені аргументи відповідача щодо ціни природного газу в рахунку №30370 (за листопад 2021 року) з посиланням на п.п. 1, 2, 5 гл.4 розділу IV Кодексу ГТС із зазначенням, що категорію Споживача на Інформаційній платформі вносить Оператор газорозподільної системи - АТ «Закарпатгаз».

Відповідно до даних Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004, у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 було визначено категорію Споживача - ТКЕ.

Вказує, що пунктом 4.2. Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» визначено, що об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

З урахуванням наведеного, зазначає, що учасники ринку природного газу у своїй діяльності та взаємодії користуються даними Інформаційної платформи, у зв`язку з чим позивачем на підставі відповідної інформації, яка внесена до Інформаційної платформи Оператором ГРС щодо категорії Споживача - Відповідача правомірно визначено ціну природного газу у період з 02.11.2021 року по 10.11.2021 року.

Заперечення.

Відповідачем не подано суду заперечення відповідно до приписів ст. 167 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №880 від 04.07.2017 про видачу ліцензій на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ ""Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу строком на три роки.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 №809 і від 9 грудня 2020 №1236" (далі - Постанова КМ України №1102).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

За позицією позивача, яка зазначена в позовній заяві Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України.

Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - Договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.

Відповідно до п. 1.3. Договору він є договором приєднання та вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

За положеннями п.п. 3.1., 3.3. Договору постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (надалі - Правила). Нова ціна є обов`язковою для Сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.2. - 4.4. Договору об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Пунктами 8.1, 8.2. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, а Споживач відшкодовує збитки, понесені Постачальником, виключно у разі: порушення Споживачем строків розрахунків з Постачальником - в розмірі, погодженому Сторонами в цьому Договорі; відмови Споживача надати представнику Постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало Постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.

За положеннями п. 11.1. Договору, він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником.

Протягом строку дії Договору Споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей Договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (п. 11.3. Договору).

Судом також встановлено, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на виконання умов Договору складено та надіслано на адресу відповідача рахунок на оплату №30370 від 10.12.2021 та акт приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021 (за листопад 2021 року), у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання відповідачем 6613,90 м.куб. природного газу в листопаді 2021 (з 02.10.2021 по 10.11.2021 включно) на суму 228 850,56 грн (з урахуванням здійснених коригувань відповідно до коригуючого Акту №29027 від 23.12.2021 до акту приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021 (за листопад 2021 року).

Надіслання відповідачу означеного рахунку на оплату, акту приймання-передачі природного газу за листопад 2021 року, Коригуючого акту №29027, як і підписаного Постачальником паперового примірника Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» підтверджується долученими до позовної заяви списками згрупованих поштових відправлень №27.11.2021, №12.12.2021, №12.01.2022 фіскальними чеками від 30.11.2021, 14.12.2021, 15.01.2022 та не заперечено відповідачем належними та допустимими доказами.

Зазначені в рахунку на оплату №30370 та акті приймання-передачі природного газу №21180 обсяги переданого позивачем як постачальником «останньої надії» та прийняті відповідачем обсяги природного газу підтверджуються також листом оператора ГТС від 13.12.2022 №ТОВВИХ-22-13588 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004 (відповідача у справі).

За таких обставин, як стверджує позивач, ним було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання постачальника «останньої надії» відповідно до Договору та у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 6613,90 м.куб. на загальну суму 228 850,56 грн, тоді як відповідач свої зобов`язання за Договором в частині оплати за отриманий природний газ не виконав та не здійснив оплату вартості отриманого від позивача природного газу в зазначених періодах.

З урахування викладеного, позивач стверджує, що наявна станом на 17.03.2023 (дата оформлення позовної заяви) заборгованість відповідача за Договором становить 228 850,56 грн, стягнення якої разом з нарахованими позивачем за порушення строків сплати пенею, 3% річних та інфляційними втратами є предметом судового розгляду в даній справі.

Відповідачем обсяг спожитого ним за Договором з позивачем природного газу у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно (6613,90 м.куб.) не оспорюється. Водночас, спірним між сторонами є застосована позивачем ціна природного газу, яка поставлена відповідачу постачальником «останньої надії», яка, за позицією відповідача, з урахуванням п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236», повинна визначатися для нього як для бюджетної установи на рівні 16,8 грн з ПДВ за 1 куб.м. газу.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України "Про ринок природного газу" (тут і надалі - в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Закон України "Про ринок природного газу" визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (ст. 1).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 за 30.09.2015 врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Згідно з абз. 3 п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Особливості здійснення постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI Правил.

Так, відповідно до п. 1, 2, 4 Розділу VI Правил Постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Постачальник «останньої надії» зобов`язаний на головній сторінці свого сайту розмістити діючу редакцію договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», яка має відповідати типовому договору, роз`яснення щодо його укладання, а також ціну природного газу для споживачів, визначену згідно з вимогами цього розділу.

Постачальник «останньої надії» зобов`язаний постачати природний газ споживачам за ціною, за якою він зобов`язався постачати природний газ споживачам відповідно до умов конкурсу на обрання постачальника «останньої надії».

Ціна на природний газ публікується на веб-сайті постачальника «останньої надії».

Розрахунок за поставлений постачальником «останньої надії» природний газ здійснюється споживачем в установлений договором термін (п. 8 Розділу VI Правил).

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", Розділу VI Правил постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання природного газу та відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу, а факт приєднання Споживача до публічного договору постачання природного газу від постачальника "останньої надії" відбувається внаслідок фактичного постачання природного газу такому споживачу без укладеного договору з іншим постачальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина п`ята статті 633 ЦК України).

За визначенням наведеним у частині першій статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З урахуванням наведеного, суд висновує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як Постачальником та Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет», як Споживачем 02.11.2021 було укладено Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", розробленого з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.

Відповідно до п. 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493, у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Факт включення 02.11.2021 відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав, підтверджується наданим позивачем листом оператора ГТС від 13.12.2022 №ТОВВИХ-22-13588 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10); реєстром пар споживачів, відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004 (надано у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Як стверджує позивач, він проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС, а вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021.

Відповідно до наданого суду архіву цін природного газу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період з 01.10.2021 по 23.05.2022 та інформації, оприлюдненої ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на офіційному вебсайті (https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price), підтверджується застосована позивачем відповідно до п. 4.1. Договору в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 року ціна 1 м.куб. природного газу за кожну добу окремо, яка зазначена в рахунку на оплату №30370 від 10.12.2021, Акту приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021 та розрахована за формулою відповідно до п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії".

В той же час, судом встановлено, що цією ж постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 (п. 1) на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних установ (у значенні Бюджетного кодексу України), яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно з відкритими даними з Реєстру неприбуткових установ та організацій, отриманих судом з Модуля CONTR AGENT інформаційно-аналітичного продукту LIGA360, відповідач у справі включений в Реєстр неприбуткових організацій з кодом ознаки неприбутковості - 0031 - бюджетні установи, дата присвоєння ознаки неприбутковості або її зміни - 16.06.2017.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що за встановленими обставинами відповідач є бюджетною установою в розумінні Бюджетного кодексу України, відповідно до п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії" у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно до правовідносин сторін повинна застосовуватися гранична ціна в 16,8 грн за 1 м.куб. природного газу.

Неналежними в даному контексті суд вважає аргументи позивача щодо зазначення Оператором газорозподільчої системи (АТ «Закарпатгаз») категорії споживача відповідача згідно з п.п. 1, 2, 5 гл.4 розділу IV Кодексу ГТС, позаяк застосовна до спірних правовідносин ціна природного газу, який постачається постачальником «останньої надії» в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 пов`язується з наявністю в споживача статусу бюджетної установи в розумінні Бюджетного кодексу України та не може залежати від реєстрації категорії такого Споживача на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач самостійно по змісту позовної заяви визначає відповідача як бюджетну установу, а відтак, застосування до спірних правовідносин в період 02.11.2021-10.11.2021 комерційної ціни природного газу без врахування встановленої Кабінетом Міністрів України граничної ціни (16,8 грн за 1 м.куб. природного газу (з ПДВ), - суперечить нормам п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 за №1102).

Резюмуючи наведене, матеріалами справи підтверджується, що нарахування позивачем заборгованості за спожитий відповідачем природний газ відбувалося на підставі остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004 (лист оператора ГТС від 13.12.2022 №ТОВВИХ-22-13588), інформації щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10); реєстру пар споживачів, відомостей з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004, а відтак, з урахуванням нормативно встановленої вартості природного газу згідно з наведеними вище нормами (16,8 грн за 1 м.куб. природного газу (з ПДВ), вартість спожитого відповідачем природного газу обсягом 6613,90 м.куб. в листопаді 2021 (з 02.10.2021 по 10.11.2021 включно) становить - 111 113,52 грн (6613,90 м.куб. * 16,80 грн/м.куб.).

Отже, суд доходить висновку, що факт поставки позивачем природного газу відповідачу у спірний період підтверджено документально, а останнім не спростовано належними доказами.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" Споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Згідно з підп. 1 п. 5.1. та підп. 1 п. 5.2. Договору, Споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому Договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору та означеному кореспондує встановлений в підп. 1 п. 6.2. Договору обов`язок Постачальника забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим Договором та визначене в підп. 1 п. 6.1. Договору право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши заборгованість за поставлений йому постачальником «останньої надії» природній газ в листопаді 2021 року (з 02.11.2021 по 10.11.2022 включно) в розмірі 111 113,52 грн.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 111 113,52 грн, яка відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, навпаки, означена вартість спождитого навчальним закладом природного газу визнається останнім у відзиві на позов, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

В частині стягнення з відповідача 117 737,04 грн заборгованості належить відмовити, позаяк вартість поставленого відповідачу природного газу на вказану суму позивачем розрахована з порушенням п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 за №1102).

Щодо пені.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України (надалі також - ГК України), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до пункту 4.5. укладеного сторонами Договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» згідно з якими платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку та здійснивши оцінку доказів, на яких він ґрунтується, суд вважає правомірним нарахування відповідачу пені по заборгованості листопада 2021 року на суму заборгованості 111 113,52 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає правомірним нарахування відповідачу пені, що розрахована ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 по заборгованості листопада 2021 року, за кожен день прострочення в сумі 13 455,39 грн.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 14 257,48 грн пені слід відмовити, позаяк пеню в цій частині позивачем нараховано на невірно визначену суму основної заборгованості.

Даючи, при цьому, оцінку поданому відповідачем клопотанню від 17.04.2023 №1168/01-14 про зменшення на 50% розміру пені суд враховує наступне.

Як підставу поданого суду клопотання відповідач посилається на те, що основним джерелом фінансування вищих навчальних закладів (в тому числі й Відповідача) є кошти державного та місцевих бюджетів, кошти юридичних та фізичних осіб, громадських організацій і фондів, спонсорські і благочинні внески та пожертвування, плата за додаткові освітні послуги та інші послуги, що надаються ВНЗ.

На підставі рекомендацій МОН України від 10.03.2022 за №13404-22 відповідачем реструктуризовано та/або відтерміновано оплату за надання освітніх послуг для осіб, які навчаються за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, за проживання в гуртожитку здобувачів освіти, а також припинено нарахування неустойки (пені).

Вказує, що з матеріалів справи не вбачається наявність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім пені, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

Також навчальний заклад зазначає, що зупинення строків позовної давності відповідно до Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ позбавило відповідача у спірних правовідносинах можливості заявляти про її пропуск позивачем.

Позивач у поданих суду запереченнях від 01.05.2023 зазначає, що відповідач не обґрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення пені, не доводить збитковість підприємства, відсутність прибутку коштів, чи те, що Університет фінансується виключно за рахунок Державного бюджету (замовлень), має прибуток від інших видів діяльності, що свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, які регулюють можливість зменшення судом нарахованих штрафних санкцій, а саме: статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти (постачальник та споживач природного газу) та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.

При цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як штрафної санкції за неналежне виконання грошового зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

З врахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, на підставі яких можливо встановити наявність підстав для зменшення нарахованої позивачем пені, а посилання відповідача на рекомендації МОН України від 10.03.2022 за №13404-22 могли б вважатися підставними за умови доведення Університетом факту вжиття ним дій на виконання означених рекомендацій щодо реструктуризації та/або відтермінування оплати за освітні послуги.

При цьому, аргументи відповідача щодо неможливості заявити про пропуск строку позовної давності про стягнення пені у зв`язку з внесеними до ЦК України змінами Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ апріорі не можуть підтверджувати винятковість спірного випадку та наявність, у зв`язку з цим, підстав для зменшення нарахованих кредитором у зобов`язанні штрафних санкцій позаяк ймовірний сплив позовної давності у зобов`язанні не є підставою для його припинення відповідно до Глави 50 ЦК України та не пов`язується з можливістю (правом) кредитора нараховувати пеню, строк нарахування якої визначено в ч. 6 ст. 232 ГК України.

Щодо 3% річних та інфляційних нарахувань.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Згідно поданого Товариством розрахунку, за неналежне виконання Договору відповідачу по заборгованості листопада 2021 року нараховано 3% річних та втрати від інфляції за період з 01.01.2022 по 30.11.2022 на суму основної заборгованості 228 850,56 грн.

В той же час, з урахуванням встановленої судом суми заборгованості відповідача за Договором (111 113,52 грн), суд вважає правомірним нарахування відповідачу за період з 01.01.2022 по 30.11.2022 втрат від інфляції в розмірі 28 581,93 грн та 3050,29 грн - 3% річних.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 3232,12 грн - 3% річних та 30 285,73 грн інфляційних втрат слід відмовити, позаяк позовні вимоги в цій частині позивачем нараховано на невірно визначену суму основної заборгованості.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» (88000, м. Ужгород, вул. Підгірна, 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 111 113,52 грн (сто одинадцять тисяч сто тринадцять гривень 52 копійки) заборгованості, 13 455,39 грн (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 39 копійок) пені, 3050,29 грн (три тисячі п`ятдесят гривень 29 копійок) - 3% річних, 28 581,93 грн (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят одну гривню 93 копійки) втрат від інфляції та 2343,02 грн (дві тисячі триста сорок три гривні 02 копійки) в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 19 травня 2023 року.

Суддя Лучко Р.М.