ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/69/23

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Дем`яненка Павла Анатолійовича ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю Оріон Логістікс Інтернешнл (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 6-В, офіс 1)

про стягнення 186890,52 грн. заборгованості за договором про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів № 24072020-1 від 24.07.2020 р., у тому числі 145107,00 грн. основного боргу, 4422,40 грн. 3% річних, 37361,12 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Дем`яненко Павло Анатолійович (далі ФОП Дем`яненко П.А., позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Оріон Логістікс Інтернешнл (далі ТОВ Оріон Логістікс Інтернешнл, відповідач) про стягнення 186890,52 грн. заборгованості за договором про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів № 24072020-1 від 24.07.2020 р., у тому числі 145107,00 грн. основного боргу, 4422,40 грн. 3% річних, 37361,12 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору № 24072020-1 про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів від 24.07.2020 р. належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 145107,00 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано до стягнення 4422,40 грн. 3% річних та 37361,12 грн. інфляційних втрат.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Фізичною особою-підприємцем Дем`яненком Павлом Анатолійовичем позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Оріон Логістікс Інтернешнл про стягнення 186890,52 грн. заборгованості за договором про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів № 24072020-1 від 24.07.2020 р., у тому числі 145107,00 грн. основного боргу, 4422,40 грн. 3% річних, 37361,12 грн. інфляційних втрат, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2023 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 911/69/23 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У зв`язку з відсутністю у суду фінансування для здійснення поштових відправлень, ухвалу Господарського суду Київської області від 30.01.2023 р. у справі № 911/69/23 про відкриття провадження було направлено 15.03.2023 р.

Копія вказаної ухвали суду отримана, зокрема, відповідачем 22.03.2023 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 090.

Окрім того, у відповідності з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, сторони не були позбавлені можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2023 р. у справі № 911/69/23 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

24.07.2020 р. між Фізичною особою-підприємцем Дем`яненком Павлом Анатолійовичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Оріон Логістікс Інтернешнл (експедитор) було укладено договір № 24072020-1 про транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є взаємовідносини сторін, які виникають при транспортному обслуговуванні вантажів, що надаються експедитором для перевезення автомобільним транспортом перевізника (або його субпідрядниками, довіреною особою яких він являється) в міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Умовами пп. 3.1.7 п. 3.1 договору встановлено, що експедитор зобов`язувався вчасно, на підставі п. 4.4 договору, проводити розрахунки з перевізником.

Згідно з пп. 3.2.1 п. 3.2 договору сторони передбачили, що перевізник зобов`язаний забезпечити подачу під завантаження транспортного засобу, придатного й повністю готового до перевезення обумовленого вантажу сторонами.

У відповідності з пп. 3.2.4 п. 3.2 договору перевізник зобов`язаний забезпечити доставку зазначеного вантажовідправником вантажу в обумовлений термін до місця призначення і видати його отримувачу, вказаному у товарно-транспортній накладній.

Згідно з п. 4.3 договору порядок і термін оплати обумовлюються в разовій заявці, що направляється перевізнику перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень).

Пунктом 4.4 договору передбачено, що оплата послуг перевізника здійснюється експедитором згідно ст. 929 Цивільного кодексу України, а саме - безготівковим шляхом на розрахунковий рахунок перевізника із коштів, що були перераховані замовником за перевезення на розрахунковий рахунок експедитора, згідно належним чином оформлених актів виконаних робіт, на протязі 30-ти банківських днів, якщо інше не обумовлено в заявці.

Сума фрахту, обумовлена в разовій заявці сторонами, являється фіксованою та незмінною (п. 4.5 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору в разі невиконання або неналежного виконання однією із сторін зобов`язань, що виникають з цього договору, сторони несуть взаємну відповідальність в межах, передбачених Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, іншими міжнародними угодами та діючими нормативними актами України.

На виконання умов укладеного договору позивач надав на користь відповідача послуги з перевезення за період з 22.10.2021 р. по 03.12.2021 р. на загальну суму 145107,00 грн., а саме:

- автоперевезення за маршрутом: м. Чорноморськ - м. Київ - м. Житомир - м. Чорноморськ, автомобілем марки Iveco Stralis, д.н.з. НОМЕР_1 , про що сторонами був складений та підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 123 від 22.10.2021 р. на загальну суму 52272,00 грн.;

- автоперевезення за маршрутом: м. Чорноморськ - м. Київ - м. Гутянське - м. Чорноморськ, автомобілем марки Iveco Stralis, д.н.з. НОМЕР_1 , про що сторонами був складений та підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 125 від 03.11.2021 р. на загальну суму 29472,00 грн.;

- автоперевезення за маршрутом: м. Чорноморськ - м. Одеса - м. Київ - м. Верхньодніпровськ - м. Чорноморськ, автомобілем марки Iveco Stralis, д.н.з. НОМЕР_1 , про що сторонами був складений та підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 126 від 20.11.2021 р. на загальну суму 41092,00 грн.;

- автоперевезення за маршрутом: м. Чорноморськ - м. Київ, автомобілем марки Iveco Stralis, д.н.з. НОМЕР_1 , про що сторонами був складений та підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 127 від 03.12.2021 р. на загальну суму 22271,00 грн.

Заявки на вищезазначені послуги з перевезення відповідачем позивачу не направлялись, порядок і термін оплати сторонами не визначались.

Як зазначає позивач, оскільки відповідач зобов`язаний був оплатити вартість наданих позивачем послуг з перевезення протягом 30-ти банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт, але такої оплати не здійснював, ФОП Дем`яненком П.А. було надіслано ТОВ Оріон Логістікс Інтернешнл претензію від 02.12.2022 р. на суму 145107,00 грн., за змістом якої позивач просив відповідача в строк до 10 календарних днів з дати отримання даної претензії оплатити наявну заборгованість (копії доказів надіслання претензії - опису вкладення від 04.12.2022 р. та накладної № 488 від 04.12.2022 р. долучені до матеріалів справи).

Відповідь на претензію отримано не було, відповідач з позивачем не розрахувався, у зв`язку з чим у експедитора утворилась заборгованість в розмірі 145107,00 грн., що і стало причиною звернення перевізника з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Згідно з ч. 4 статті 306 ГК України допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Частиною 5 статті 306 ГК України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Статтею 931 Цивільного кодексу України визначено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору про транспортно-експедиторське обслуговування по перевезенню вантажів № 24072020-1 від 24.07.2020 р. було надано відповідачу послуги на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором. Факт, обсяги, вартість наданих послуг підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 123 від 22.10.2021 р. на суму 52272,00 грн., № 125 від 03.11.2021 р. на суму 29472,00 грн., № 126 від 20.11.2021 р. на суму 41092,00 грн., № 127 від 03.12.2021 р. на суму 22271,00 грн., підписаних сторонами.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, доводів позивача не спростував, належними та допустимими доказами не довів факту здійснення оплати наданих послуг.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманих послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 145107,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем.

З огляду на вищенаведене, встановлення судом факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати отриманих послуг з перевезення вантажу за договором про транспортно-експедиторське обслуговування по перевезенню вантажів № 24072020-1 від 24.07.2020 р. та факту наявності заборгованості у розмірі 145107,00 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 4422,40 грн. 3% річних та 37361,12 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з 03.12.2021 р. по 27.12.2022 р. щодо кожного акту наданих послуг окремо, з урахуванням початку періоду заборгованості щодо кожного з них.

Згідно з приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18, постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З огляду на вимоги ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За результатами перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних судом встановлено, що розрахунок розміру інфляційних втрат та процентів річних здійснено у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, він відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства та є арифметично вірним, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 4422,40 грн. 3% річних та 37361,12 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі слід зазначити наступне.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (стаття 123 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу, розмір яких становить 20000,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Гераськом М.Г. (свідоцтво серії ЧН № 001077 від 30.07.2021 р.), в сумі 20000,00 грн., позивачем було надано до суду ордер № 1039001 від 31.12.2022 р., виданий ФОП Дем`яненком П.А. адвокату Гераську М.Г. на надання правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги № 1912/22 від 19.12.2022 р. у Господарському суді Київської області, копії договору № 1912/22 про надання правової допомоги від 19.12.2022 р., додаткових угод № 1 та № 2 до договору про надання правової допомоги від 19.12.2022 р., акту здавання-приймання наданих послуг б/н, б/д.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, як встановлено ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, неподання доказів фактичного понесення судових витрат не є підставою для відмови у їх відшкодуванні, якщо підтверджено наявність обов`язку їх сплатити (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. № 922/445/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.08.2021 р. у справі № 910/11547/19 звернуто увагу на те, що ч. 4 ст. 129 ГПК України є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.

З урахуванням зазначеного, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу за супровід справи та представництво інтересів клієнта у суді, оскільки, як встановлено судом, надані ФОП Дем`яненком П.А. докази понесення витрат на правову допомогу не підтверджують понесення таких витрат саме у даній справі № 911/69/23 з огляду на наступне.

Так, 19.12.2022 р. між Адвокатським об`єднанням «Максимальний захист» в особі Гераська Максима Григоровича (об`єднання) та ФОП Дем`яненком П.А. (замовник) було укладено договір № 1912/22 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання надати правову допомогу (юридичні послуги) замовнику та/або підзахисному в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник, в свою чергу - сплатити винагороду (гонорар) за надані послуги та фактичні витрати на умовах даного договору. Обсяг надання правової допомоги (юридичних послуг) визначається додатковою угодою № 1 до даного договору, укладеною між сторонами.

Згідно з додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 19.12.2022 р. сторони домовились визначити обсяг робіт, наданий за договором, наступним чином: 1) досудове розслідування; 2) кримінальне провадження в суді першої інстанції; 3) кримінальне провадження в суді апеляційної інстанції; 4) кримінальне провадження в суді касаційної інстанції; 5) окрема процесуальна дія, а саме (вказати яка): підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості.

Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги від 19.12.2022 р. сторони домовились визначити ціну договору наступним чином: стадія, процесуальна дія кримінального провадження 1) досудове розслідування; 2) кримінальне провадження в суді першої інстанції; 3) кримінальне провадження в суді апеляційної інстанції; 4) кримінальне провадження в суді касаційної інстанції; 5) окрема процесуальна дія, а саме (вказати яка): підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості. Вартість наданих послуг 8520,00 грн. Вартість участі адвокатів об`єднання та/або адвокатів, залучених об`єднанням до виконання цього договору, в одному судовому засіданні не входить до вартості послуг, визначених в пункті 1 цієї додаткової угоди, і оплачується замовником окремо. Вартість участі в одному судовому засіданні становить 2000,00 грн. і не підлягає зменшенню у будь-яких випадках, навіть якщо судове засідання було відкладене (перенесене на іншу дату), або не відбулось з інших причин, які не залежали від об`єднання, або було перенесене з ініціативи об`єднання, якщо це було необхідне для підготовки до судового розгляду (подання додаткових доказів, підготовки додаткових заяв по суті справи тощо).

Також АО «Максимальний захист» в особі Гераська М.Г. та ФОП Дем`яненком П.А. було підписано акт здавання-приймання наданих послуг б/н, б/д, за змістом якого сторони підтверджують, що на дату складання цього акту об`єднання надало замовнику послуги, вказані в договорі, в повному обсязі на загальну суму і обсяг, зазначений в додатковій угоді № 1, додатковій угоді № 2 та у разі підписання додатковій угоді № 3 до договору. Сторони не мають претензій одна до одної.

Як зазначалося вище, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши подані до справи докази, суд встановив, що долучені до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 1912/22 від 19.12.2022 р., додаткові угоди № 1 та № 2 до договору про надання правової допомоги від 19.12.2022 р., акт здавання-приймання наданих послуг б/н, б/д взагалі не містять будь-яких посилань на дану справу (особа боржника, розмір заборгованості, реквізити договору про перевезення тощо).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем належними доказами не підтверджено тих обставин, що правова допомога АО «Максимальний захист» на суму 20000,00 грн., заявлену до стягнення з відповідача, надавалася позивачу саме у зв`язку з поданням позову у даній справі, а відтак передбачені процесуальним законом підстави для покладення цих витрат на відповідача у даній справі є відсутніми.

Поряд з цим, судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Дем`яненка Павла Анатолійовича задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Оріон Логістікс Інтернешнл (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 6-В, офіс 1, код 41344139) на користь Фізичної особи-підприємця Дем`яненка Павла Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) 145107 (сто сорок п`ять тисяч сто сім) грн. 00 коп. основного боргу, 4422 (чотири тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. 3% річних, 37361 (тридцять сім тисяч триста шістдесят одну) грн. 12 коп. інфляційних втрат, 2803 (дві тисячі вісімсот три) грн. 35 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 18.05.2023 р.

Суддя В.М. Бабкіна