ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/1331/22

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від позивача - Тищенко Ю.П. - адвокат,

від відповідача - не з`явився,

від третьої особи - не з`явився,

прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури - Куліш А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Водяницької сільської ради

до ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фермерське господарство «Гідра»

за участю Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Водяницької сільської ради

про повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Водяницька сільська рада Звенигородського району Черкаської області звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 28.12.2012, укладеного між Лисянською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 .

Ухвалою від 26 грудня 2022 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження; залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фермерське господарство "Гідра".

Ухвалою від 02 лютого 2023 року Господарський суд Черкаської області задовольнив клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, підготовче засідання відклав на 28 лютого 2023 року.

Ухвалою від 28 лютого 2023 року Господарський суд Черкаської області (з урахуванням ухвали від 06 березня 2023 року про виправлення описки) задовольнив клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, підготовче засідання відклав на 21 березня 2023 року.

09 березня 2023 року від Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури надійшла заява про вступ у справу з метою захисту державного інтересу в частині повернення у користування територіальної громади земель сільськогосподарського призначенця загальною площею 180 га.

Ухвалою від 21 березня 2023 року Господарський суд Черкаської області постановив:

заяву Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про вступ у справу задовольнити;

допустити вступ у справу прокурора Черкаської обласної прокуратури;

клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання задовольнити;

підготовче засідання відкласти на 13 квітня 2023 року.

22 березня 2023 року від позивача надійшла заява про зміну предмета позову. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що на момент звернення до суду із позовною заявою (09 грудня 2022 року) строк дії вказаного договору оренди землі ще не закінчився, тому прохальна частина позовної заяви містила вимогу саме про розірвання договору оренди землі від 28.12.2012, укладеного між Лисянською районною державної адміністрацією та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі від 28 грудня 2012 року, договір укладено на 10 років до 29.12.2022.

Умовами договору передбачено переважне право орендаря на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 15 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

ОСОБА_1 до Водяницької сільської ради, як розпорядника спірними земельними ділянками, із відповідними заявами/повідомленнями не звертався.

Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (частина 1 статті 34 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до пункту 21 договору оренди землі передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Внаслідок закінчення строку дії договору оренди, а також за відсутності будь-яких активних дій зі сторони орендаря, які були б направлені на укладення договору на новий строк, або ж на повернення земельних ділянок їх розпоряднику, Водяницькою сільською радою було прийнято рішення № 23-11/VIII від 21 лютого 2023 року, яким вирішено не продовжувати такий договір.

Позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 , як орендаря за договором про оренду землі від 28.12.2012, повернути Водяницькій сільській раді земельні ділянки, що знаходяться в адмінмежах Шубиноставської сільської ради, з кадастровими номерами :03:001:0656, :03:001:0655, :03:001:0657, :03:001:0651, :03:001:0654, :03:001:0650, :03:001:0652, загальною площею 180 га, які були передані йому у користування для створення фермерського господарства.

Ухвалою від 13 квітня 2023 року Господарський суд Черкаської області прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову. Закрив підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 04 травня 2023 року.

Справа розглядається з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову.

03 травня 2023 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні заяви про зміну предмету позову та припинити провадження у справі 925/1331/22, оскільки на думку відповідача у поданій до суду заяві про зміну предмету позову позивачем змінено матеріально-правову вимогу та фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога. Відповідач стверджує, що позивач неправомірно змінив предмет спору тому, що ним, фактично, змінено як предмет, так і підстави позовних вимог, що виключає можливість прийняття до розгляду заяви позивача. Відповідач вважає, що провадження у справі підлягає припиненню за відсутністю предмету спору, оскільки предмет позову є вимога позивача про розірвання договору оренди землі, а подана заява про зміну предмету позову, на думку відповідача, вказує на відмову позивача від первісного позову.

Також, відповідач зазначив, що договір оренди землі від 28.12.2012 є чинним, оскільки державну реєстрацію Договору було здійснено 16.10.2013, строк дії договору складає 10 років, тобто вказаний договір діє до 16.10.2023.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі. За інформацією з інтернет-порталу АТ "Укрпошта" (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) за відстеженням пересилання поштового відправлення вбачається, що 25.04.2023 поштове відправлення 310 (ухвала від 13.04.2023) відповідачу вручено особисто.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зміну предмету позову з підстав зазначених у самій заяві, просив позов задовольнити повністю. Прокурор підтримав позицію представника позивача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Відомості про вказані процесуальні дії занесені до протоколу судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, заслухавши представника позивача та прокурора, суд встановив такі обставини.

28 грудня 2012 року між Лисянською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди землі (далі - Договір).

Відповідно п.1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для створення фермерського господарства, яка знаходиться в адмінмежах Шубиноставської сільської ради. Площа земельної ділянки становить 180 га.

Відповідно до п. 8 Договору оренди строк дії договору складає 10 років.

Пунктом 15 Договору визначено, що умовою використання земельної ділянки є те, що вона передається ОСОБА_1 для створення фермерського господарства.

Відповідно до п. 20 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у день державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі.

Відповідно до п. 21 Договору орендар повертає земельну ділянку після припинення дії даного Договору.

Відповідно до п. 43 Договору він набирає чинність після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Державну реєстрацію Договору оренди землі було здійснено 16.10.2013.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 728-р до складу Водяницької сільської об`єднаної територіальної громади включена Шубиноставська сільська рада Лисянського району, а тому в силу приписів ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», Водяницька сільська рада є власником та розпорядником вище зазначеної земельної ділянки.

21 лютого 2023 року Водяницькою сільською радою було прийнято рішення № 23-11/VIII «Про відмову укладення договору оренди землі на новий строк та припинення користування земельною ділянкою», яким вирішено припинити право оренди між ОСОБА_1 та Водяницькою сільською радою на земельні ділянки загальною площею 180,0 га з кадастровими номерами :03:001:0656, :03:001:0655, :03:001:0657, :03:001:0651, :03:001:0654, :03:001:0650, :03:001:0652.

Відповідач у добровільному порядку не повернув земельну ділянку позивачу, тому останній звернувся до суду з даним позовом для захисту речових прав власника нерухомого майна, оскільки вважає такі дії відповідача неправомірними та просив витребувати у останнього спірну земельну ділянку.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відносини у сфері найму (оренди) земельної ділянки регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом № 161-XIV, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення.

У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Питання укладення договору, його форми та визначення моменту укладення передбачені у загальній частині ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

У частинах першій, четвертій статті 639 ЦК України вказано, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частинах першій та другій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина перша статті 792 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

На час підписання договору оренди, частина четверта статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Вимога про те, що право оренди землі посвідчується договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині п`ятій статті 126 ЗК України.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон № 161-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону № 161-XIV).

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону № 161-XIV).

Згідно зі статтею 18 названого Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону № 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Таким чином, права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону № 161-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд України вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У Цивільному кодексі України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі № 161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

З матеріалів справи судом встановлено, що 28 грудня 2012 року між Лисянською районною державною адміністрацією та Проскурою Олександром Олександровичем (орендар) було укладено договір оренди землі (далі - Договір). Відповідно умов Договору він набирає чинність після підписання сторонами та його державної реєстрації,строк дії договору складає 10 років. Державну реєстрацію Договору оренди землі було здійснено 16.10.2013.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16), у мотивувальній частині якої міститься роз`яснення аналогічного розуміння правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13).

У постанові від 15.01.2020 по справі № 322/1178/17 Велика Палата Верховного Суду погодилась з зазначеною вище правовою позицією та зазначила, що метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.

Приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд бере до уваги, що відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що Договір підписаний 28.12.2012, при цьому сторони узгодили у пункті 8 договору строк його дії - 10 років, у пункті 9.4 передбачили обов`язок орендаря приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, та у пункті 43 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

З матеріалів справи вбачається, що договір зареєстрований 16 жовтня 2013 року.

Суд доходить до висновків, що відповідачем обґрунтовано вказано, що строк договору закінчиться 16 жовтня 2023 року.

При вирішенні справи необхідно враховувати як права власника земельної ділянки щодо розпорядження своєю власністю, так і права орендаря, який має право на стабільні та визначені правовідносини протягом певного, визначеного законом чи домовленістю сторін права користування чужою власністю.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

З огляду на викладені обставини справи та вищенаведені приписи законодавства, оцінивши докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складене та підписане 15 травня 2023 року.

Суддя О.В. Чевгуз