РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2023Справа № 910/7349/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., за участю секретаря судового засідання П`янковської Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПІЛЬНЕ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «КВАЗАР»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Енерготрансмаш» (Общества с ограниченной ответственностью «Научно производственное предприятие «Энерготрансмаш»)

про стягнення 2 293 190,00 російських рублів

за участі представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПІЛЬНЕ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «КВАЗАР» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Енерготрансмаш» (Общества с ограниченной ответственностью «Научно производственное предприятие «Энерготрансмаш») про стягнення 2 293 190,00 російських рублів, що еквівалентно 1 338 580,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов контракту № 13 від 02.04.2021 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої просить позивач.

11.08.2022 від позивача надійшла заява про здійснення повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2022 позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

22.08.2022 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2022 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 16.11.2022. Крім цього, зобов`язано позивача в строк до 30.09.2022 (включно) надати суду переклад позовної заяви з доданими до неї документами та даної ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі № 910/7349/22 від 05.09.2022 на російську мову, з нотаріальним засвідченням його вірності, у трьох примірниках. Ухвалено звернутися до Міністерства юстиції України із судовим дорученням про вручення процесуальних документів відповідачу. Зупинено провадження у справі № 910/7349/22 до виконання судового доручення про вручення судових документів чи повідомлення про неможливість його виконання.

03.10.2022 від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 05.09.2022.

Листом № 01-09.1/9/22 від 11.10.2022 суд звернувся до Міністерства юстиції України з проханням забезпечити направлення до Арбітражного суду Московської області (Російська Федерація) в порядку, визначеному статтею 367 Господарського процесуального кодексу України та Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року, судового доручення про вручення Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Енерготрансмаш» (Обществу с ограниченной ответственностью «Научно производственное предприятие «Энерготрансмаш»), що знаходиться за адресою: 142300, Російська Федерація, Московська обл., м. Чехов, вул. Уїздна, буд. 5, прим. 1, ухвали Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 по справі № 910/7349/22 та позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 суд поновив провадження у справі.

У підготовчому засіданні 16.11.2022 суд відклав підготовче засідання на 13.12.2022.

06.12.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

12.12.2022 до суду надійшов лист Міністерства юстиції України № 01-09.1/9/22 від 11.10.2022, у якому повідомлено про неможливість передачі будь-яких документів компетентним органам Російської Федерації, у тому числі дипломатичними каналами.

У підготовче засідання 13.12.2022 представники сторін не прибули.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 підготовче засідання відкладено на 24.01.2023 та, з метою дотримання основних засад господарського судочинства, ухвалено направити відповідачу копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження з нотаріально засвідченими перекладами на російську мову, а також копію цієї ухвали на електронну адресу - .

Втім, у зв`язку з технічним обмеженням можливості надсилати листи на електронні адреси російських доменів (зокрема «.ru»), суд отримав електронні звіти про неможливість доставки листів.

Суд також встановив, що Законом України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 12.01.2023 № 2855-IX (дата набрання чинності - 05.02.2023) Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII.

У підготовче засідання 24.01.2023 представники сторін не прибули. У зв`язку з відсутністю доказів повідомлення відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання, суд ухвалив підготовче засідання відкласти на 14.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2023, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 14.03.2023. Відповідачу ухвалу направлено у спосіб, визначений ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022.

У підготовче засідання 14.03.2023 представники сторін не прибули. У зв`язку з відсутністю доказів повідомлення відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання, суд ухвалив підготовче засідання відкласти на 18.04.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2023, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 18.04.2023. Відповідачу ухвалу направлено у спосіб, визначений ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022.

У підготовче засідання 18.04.2023 представники сторін не прибули. У зв`язку з відсутністю доказів повідомлення відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання, суд ухвалив підготовче засідання відкласти на 23.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2023, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 23.05.2023. Відповідачу ухвалу направлено у спосіб, визначений ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022.

05.05.2023 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого він просить долучити до матеріалів справи отримані ним від відповідача пояснення, у яких останній не заперечує проти розгляду позову в Господарському суді міста Києва та проти задоволення позовних вимог, а розгляд справи просить здійснювати без його участі.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 та ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Частинами 2, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, про визнання позову відповідач зазначив у адресованій Господарському суду міста Києва окремій письмовій заяві, підписаній представником Сулацьковою І.А., яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Енерготрансмаш» (Общества с ограниченной ответственностью «Научно производственное предприятие «Энерготрансмаш») на підставі довіреності від 25.02.2022, відповідно до якої обмеження представника щодо вчинення окремих процесуальних дій, зокрема відсутності права на визнання позовних вимог, відсутні.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що правові наслідки - ухвалення рішення про задоволення позову, у зв`язку з його визнанням, відповідачу відомі та зрозумілі й визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд, відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і ухвалити судове рішення у цьому підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 23.05.2023 представники сторін не з`явились, явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, сторони просили розглядати справу без участі їх представників.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПІЛЬНЕ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «КВАЗАР» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Енерготрансмаш» (Общество с ограниченной ответственностью «Научно производственное предприятие «Энерготрансмаш», країна реєстрації - Російська Федерація) (покупець) було укладено Контракт № 13 (далі - Контракт), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати запасні частини для рухомого складу (далі - товар) та належні до нього документи в повному обсязі у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити на умовах цього Контракту товар в кількості, асортименті та за ціною, що вказані в Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Контракту.

Переданий за цим Контрактом товар оплачується за узгодженою ціною, вказаною у Специфікаціях на товар та сформованою на умовах DAP: м. Брянськ, РФ відповідно до Інкотермс в редакції 2010 року (п. 2.1 Контракту).

Згідно з п. 2.4 Контракту ціна на товар встановлюється в російських рублях та зазначається в Специфікаціях до цього Контракту.

У пункті 3.1 Контракту узгоджено безготівковий розрахунок.

Пунктом 3.3 Контракту визначено, що умови та строк оплати вказуються в Специфікаціях.

За умовами пунктів 4.1 - 4.5 Контракту базис поставки на умовах Інкотермс в редакції 2010 року DAP: м. Київ, Україна. Відвантаження товару здійснюється автотранспортом постачальника упродовж строку дії цього Контракту. Датою відвантаження вважається дата оформлення експортної митної декларації країни постачальника. Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про готовність товару до відвантаження шляхом направлення повідомлення за допомогою факсу за 10 календарних днів до відвантаження товару. Постачальник зобов`язується при відправленні оформленого на експорт товару надати того ж дня по факсу покупцю наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR), експортну декларацію.

Відповідно до п. 8.1 Контракту він набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2021.

У Специфікації № 1 від 02.04.2021 до Контракту сторони узгодили найменування, кількість та вартість товару, яка склала 2 293 190,00 російських рублів, а також строк поставки - протягом 30 календарних днів від підписання Специфікації, та умови оплати - упродовж 180 днів з моменту отримання товару.

На оплату товару відповідно до Специфікації № 1 від 02.04.2021 до Контракту позивач виставив інвойс № 95 від 05.04.2021.

05.04.2021 на виконання умов Контракту позивачем відвантажено товар, визначений у Специфікації № 1 від 02.04.2021 до Контракту та інвойсі № 95 від 05.04.2021, що підтверджується митною декларацією № UA100070/2021/417406 від 05.04.2021 та товарно-транспортною накладною (CMR) № 008175 від 05.04.2021.

Однак товар не перетнув кордон та відповідно до митної декларації № UA100070/2021/318419 від 12.04.2021 був реімпортований на територію України.

В подальшому сторони підписали Специфікацію № 2 від 13.04.2021 до Контракту, яка містила умови, аналогічні тим, що були узгоджені сторонами у Специфікації № 1 від 02.04.2021 до Контракту.

На оплату товару відповідно до Специфікації № 2 від 13.04.2021 до Контракту позивач виставив інвойс № 103 від 13.04.2021.

Відвантаження позивачем товару, визначеного у Специфікації № 2 від 13.04.2021 до Контракту та інвойсі № 103 від 13.04.2021 підтверджується митною декларацією № UA100070/2021/417651 від 13.04.2021 та товарно-транспортною накладною (CMR) № 008183 від 13.04.2021.

Вантаж отримано відповідачем 15.04.2021, про що свідчить підпис уповноваженої особи у графі 24 товарно-транспортної накладної (CMR) № 008183 від 13.04.2021.

Листом № 08091-1 від 08.09.2021 відповідач просив збільшити строк оплати товару, поставленого відповідно до Специфікації № 2 від 13.04.2021 до Контракту зі 180 до 360 днів.

У зв`язку з чим 23.09.2021 сторони підписали Додаткову угоду № 1 до Контракту, пунктом 1 якої збільшено строк оплати товару за Специфікацією № 2 від 13.04.2021 до 360 днів з моменту його отримання.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 2 293 190,00 російських рублів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Контракт, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару, визначеного у Специфікації № 2 від 13.04.2021 до Контракту, загальною вартістю 2 293 190,00 російських рублів, про що свідчить наявна в матеріалах справи належним чином засвідчена копія товарно-транспортної накладної (CMR) № 008183 від 13.04.2021.

Вищенаведена накладна відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», будь-які істотні недоліки у ній відсутні, відтак суд приймає зазначену накладну як належний доказ на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням погодженого сторонами у Специфікації № 2 від 13.04.2021 до Контракту, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 23.09.2021 до Контракту, порядку розрахунків, зобов`язання відповідача щодо оплати товару мало бути виконане упродовж 360 днів з дня його отримання.

Відтак суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Конрактом підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 293 190,00 російських рублів визнається судом обґрунтованою.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 6 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 2 293 190,00 російських рублів.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача в сумі 20 078,71 грн.

Керуючись статтями 129, 185, 191, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Енерготрансмаш» (Общества с ограниченной ответственностью «Научно производственное предприятие «Энерготрансмаш») (142300, Російська Федерація, Московська обл., м. Чехов, вул. Уїздна, буд. 5, прим. 1; ОГРН: 362; ИНН/КПП: /345901001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПІЛЬНЕ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «КВАЗАР» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 136-Л; ідентифікаційний код 36177373) заборгованість в розмірі 2 293 190 (два мільйони двісті дев`яносто три тисячі сто дев`яносто) російських рублів та витрати зі сплати судового збору в розмірі 20 078,71 грн (двадцять тисяч сімдесят вісім гривень 71 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 23.05.2023.

Суддя О.С. Комарова