ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Справа № 918/740/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Наєв Д.С.

за участю представників сторін:

стягувача - не з`явився

боржника - адв. Бойчука К.М.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.02.2023 р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Барсервіс" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині

постановлену у м. Рівному, повний текст складено 23.02.2023 р.

у справі № 918/740/18 (суддя Марач В.В.)

за позовом Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Барсервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 107634469,70 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали Господарського суду Рівненської області від 21.02.2023 р. у справі № 918/740/18 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Барсервіс" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано наказ Господарського суду Рівненської області по справі № 918/740/18 від 04.06.2019 р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р. у сумі 43710653,54 грн.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач/стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.02.2023 р. та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення заяву ТОВ "Барсервіс" про визнання наказу Господарського суду Рівненської області про примусове виконання рішення від 04.06.2019 р. у справі № 918/740/18 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по оплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна.

AT КБ «ПриватБанк» вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.277 ГПК України.

Посилається на ч.1 та 2 ст.693 ЦК України та доводить, що аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що, в залежності від умов договору, часткова або повна оплата товару має бути здійснена до передачі товару покупцю, і до виконання цього обов`язку покупцем зобов`язання продавця передати товар не виникає.

Пояснює, що системний аналіз норм ст.2, ч.1 та 2 ст.7, ч.2 ст.8 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 530, 538, 655, 663, 665, 692, 693 ЦК України, умов договору, дає підстави для висновків про те, що:

- договір передбачав право лізингоодержувача на викуп предмету лізингу на умовах попередньої оплати його повної ціни у визначений договором строк шляхом внесення періодичних лізингових платежів протягом строку дії договору;

- зобов`язання банку передати лізингоодержувачу предмет лізингу у власність є зустрічним до зобов`язання лізингоодержувача і підлягало виконанню в момент своєчасної сплати лізингоодержувачем його повної ціни;

- у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку зі своєчасної сплати лізингових платежів у визначеному договором розмірі, лізингодавець вправі відмовитись від договору та витребувати предмет лізингу;

- при відмові від договору лізингоодержувач вправі вимагати сплачених до такої відмови лізингодавцю платежів лише у разі розірвання договору за ініціативою лізингоодержувача у разі порушення лізингодавцем строку передачі предмета лізингу більше ніж на 30 днів.

Підсумовує, що відсутні підстави для застосування норм ст.328 ГПК України, оскільки у даному випадку припинення обов`язку боржника не відбулося.

Звертає увагу, що в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Вважає, що в даному випадку доводи заяви про визнання наказу суду таким, що не підлягає виконанню зводяться до перегляду саме висновку, викладеного у рішенні Господарського суду Рівненської області від 25.03.2019 р. у справі № 918/740/18 та ґрунтуються на обставинах, які не встановлювалися судом першої інстанції, оскільки виникли після ухвалення судового рішення. Наведене не узгоджується із нормами ст. 328 ГПК України щодо можливості задоволення такої заяви.

Доводить, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ч.ч. 1, 2, 5 ст.236 ГПК України.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.02.2023 р. у справі № 918/740/18 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «БАРСЕРВІС» залишити без задоволення.

Товариство з обмеженою відповільністю «БАРСЕРВІС» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечують проти доводів апеляційної скарги і доводить, що скарга є безпідставною.

Посилається на ч.2 ст.653 ЦК України, де зазначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняється, і доводить, що у разі розірвання договору лізингу, одночасно розривається і договір купівлі-продажу, як складова частина змішаного договору лізингу. Зобов`язання сторін за договором купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу, припиняються відповідно, а саме: у лізингодавця (продавця) - з поставки об`єкті лізингу (товару), а у лізингоодержувача (покупця) - з оплати її вартості, тобто з внесенням попередньої оплати вартості об`єкту лізингу.

Посилається на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.01.2021 р. у справі № 904/2357/20, і доводить, що лізингові платежі, сплачені позивачем як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплатою предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачуу власність.

Зазначає, що умовами цього договору також не передбачається трансформація цих видів лізингових платежів у інші види платежів за договором при настанні якихось подій (у тому числі таких, як розірвання договору), або перетворення їх у вид відповідальності за порушення лізингоодержувачем умов договору, що надавало б лізингодавщо додаткове право за договором лізингу на отримання цих лізингових платежів при настанні таких подій.

Пояснює, що у даному випадку, стягнуті за рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.03.2019 р. у справі № 918/740/18 лізингові платежі на суму 43710653,54 грн., як частина відшкодування вартості предмету лізингу за договором лізингу, за своєю суттю є оплата предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як лізингодавець, зобов`язувався передати ТОВ «БАРСЕРВІС», лізингоодержувачу у власність.

У свою чергу розірвання договору лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняє обов`язок ТОВ «БАРСЕРВІС» на сплату цих лізингових платежів, та припиняє право банку на їх отримання.

Керуючись законом на дату розірвання договору фінансового лізингу законними та обґрунтованими є лише лізингові платежі, що є винагородою лізингодавця за отримане у лізинг майно, які за свою правовою суттю є елементом договору найму (оренди) (як складової частини змішаного договору фінансового лізингу) як орендна плата за користування (оренду) об`єктом лізингу.

У свою чергу зобов`язання щодо сплати лізингових платежів у вигляді суми, яка відшкодовує вартість предмету лізингу, з моменту розірвання договору фінансового лізингу припиняється, а вимога щодо сплати цього виду лізингового платежу вже є безпідставною.

Стверджує, що в даному випадку має місце припинення зобов`язань боржника, що є підставою для визнання виконавчого документа (наказу) таким, що не підлягає виконанню в частині, а саме в частині подальшої сплати лізингових платежів на суму 43710653,54 грн.

На підставі викладеного просить ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.02.2023 р. по справі № 918/740/18 залишити без змін, а апеляційної скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» без задоволення.

В судовому засіданні представник боржника ТОВ «БАРСЕРВІС» заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Скаржник Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» не забезпечив явку представників у судове засідання, тоді як був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с.133-135 у т .1/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення скаржника про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника стягувача/скаржника за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника боржника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

15.08.2016 р. сторони АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «БАРСЕРВІС» уклали договір фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ /а.с. 17-20 у т.1/.

На підставі договору фінансового лізингу відповідачу за встановлену плату (лізингові платежі) було передано в оренду майно, перелік якого визначений актом приймання-передачі майна від 15.08.2016 р., однак відповідачем в порушення умов договору не були сплачені лізингові платежі в повному обсязі, у зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25 березня 2019 року у справі № 918/740/18 позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено. Відповідно до рішення суду підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барсервіс" на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р. у сумі 107634469 грн. 70 коп., в т.ч. 43710653 грн. 54 коп. - прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів, 45510512 грн. 84 коп. - прострочена заборгованість з винагороди за користування майном, 18413303 грн. 32 коп. - пеня за порушення грошового зобов`язання. Крім того, стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРСЕРВІС" на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» підлягає судовий збір в сумі 616700 грн. /а.с. 237-250 у т.1/.

Рішення набрало законної сили і Господарським судом Рівненської області 04.06.2019 р. видано наказ № 918/740/18 /а.с. 14 у т.1/.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Барсервіс" звернулося до Господарський суд Рівненської області із заявою про визнання наказу Господарського суду Рівненської області у справі № 918/740/18 від 04.06.2019 р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 43 710 653,54 грн. простроченої заборгованості з лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р. /а.с.19-23 у т.2/

Заява обгрунтована тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за письмовим повідомленням № Є.Upr.1/3-139226 від 10.08.2020 р. в односторонньому порядку розірвав договір фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р., укладений сторонами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «БАРСЕРВІС» /а.с. 38 у т.2/.

Наслідком такого розірвання договору було вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчого напису № 22866 від 28.10.2020 р. про звернення стягнення на предмет лізингу за договором фінансового лізингу та складання актів вилучення та передачі майна стягувачу від 10.12.2020-11.12.2020 рр., за яким об`єкти лізингу були передані (повернуті) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» /а.с.39-50 у т.2/.

Заявник ТОВ «БАРСЕРВІС» вважає, що з моменту розірвання договору фінансового лізингу у нього як боржника припинився обов`язок сплачувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2019 р. у справі № 918/740/18 прострочену заборгованість лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором у сумі 43710653,54 грн. Доводить, що виконавчий документ - наказ Господарського суду Рівненської області № 918/740/18 від 04.06.2019 р. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості з лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р. у сумі 43710653,54 грн.

Господарський суд Рівненської області відповідно до ухвали від 21.02.2023 р. у справі № 918/740/18 задоволив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Барсервіс" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Визнав наказ Господарського суду Рівненської області у справі № 918/740/18 від 04.06.2019 р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу у сумі 43710653,54 грн. /а.с. 136-139 у т.2/.

Суд першої інстанції, обгрунтовуючи ухвалу, пославшись на норми ч.1-2 ст.693 ЦК України, зазначив, що на дату розірвання договору фінансового лізингу законними та обґрунтованими є лише лізингові платежі, що є винагородою лізингодавця за отримане у лізинг майно, які за свою правовою суттю є елементом договору найму (оренди) (як складової частини змішаного договору фінансового лізингу), як орендна плата за користування (оренду) об`єктом лізингу. Тоді як з моменту розірвання договору фінансового лізингу припиняється зобов`язання щодо сплати лізингових платежів у вигляді суми, яка відшкодовує вартість предмету лізингу, а вимога щодо сплати цього виду лізингового платежу вже є безпідставною.

Колегія суддів не погоджується з такою ухвалою суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції Закону, діючої на момент укладання цього договору) відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що АТ КБ «Приватбанк» за письмовим повідомленням № Є.Upr.1/3-139226 від 10.08.2020 р. в односторонньому порядку розірвав договір фінлізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р., укладений АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Барсервіс». Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 22865 від 28.10.2020 р. про повернення лізингоодержувачем ТОВ "Барсервіс" на користь лізингодавця АТ КБ "Приватбанк" об`єктів фінансового лізингу.

При примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 22865 від 28.10.2020 р. приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Баталіним Сергієм Сергійовичем у виконавчому провадженні ВП № 63843719 складено акти вилучення та передачі майна стягувачу від 10-11.12.2020 р., згідно з якими об`єкти фінансового лізингу за дговором фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р. були передані/повернуті АТ КБ «Приватбанк» /а.с.39-50 у т.2/. Факт передачі об`єктів фінансового лізингу стягувачу АТ КБ «Приватбанк» підтверджується та не заперечується сторонами.

Отже, як зазначено боржником та не заперечувалося позивачем/стягувачем, договір фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р. був розірваний з 10.08.2020 р. - після ухвалення рішення у даній справі.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до умов п. 6.2.4 договору фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р., який був покладений у підставу позову у даній справі, лізингоодержувач - ТОВ Барсервіс" зобов`язався повернути майно АТ КБ "Приватбанк" у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувати заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

За змістом п. 6.2.11 вказаного договору фінансового лізингу лізингоодержувач зобов`язався сплачувати банку, зокрема, лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна). Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком № 2 (п. 2.1 договору).

Згідно з ч. ч. 2 та 4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до норм ст.2, ч.1 та 2 ст.7, ч.2 ст.8 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 530, 538, 655, 663, 665, 692, 693 ЦК України та вищенаведених умов договору визначено, що у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку зі своєчасної сплати лізингових платежів у встановленому у договорі розмірі, лізингодавець вправі відмовитись від договору та витребувати предмет лізингу; разом з тим - при відмові від договору лізингоодержувач вправі вимагати сплачених до такої відмови лізингодавцю платежів лише у разі розірвання договору за ініціативою лізингоодержувача у разі порушення лізингодавцем строку передачі предмета лізингу більше ніж на 30 днів.

Наведеними нормами не передбачене необхідне для застосування статті 328 ГПК України припинення обов`язку боржника.

Отже, позивач/стягувач у даній справі вправі отримати належну йому суму коштів, натомість наявність судового рішення сама по собі не призводить до відновлення права, а лише спрямована на його захист, який має бути реалізований шляхом виконання такого рішення суду.

З урахуванням наведеного колегією суддів не встановлено наявність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 р. у справі № 755/15479/15-ц, від 11.07.2019 р. у справі № 910/8665/17 та враховується колегія суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів даної справи, рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2019 р. набрало законної сили 20.05.2019 р. і не виконано.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Наведена норма Конституції України кореспондується зі ст. 18, 326 ГПК України. . Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами

Виконання рішення суду проводиться лише тим способом, який визначено у рішенні, або в порядку ст. 331 ГПК України цей спосіб і порядок виконання може бути змінений. Як зазначено вище, матеріали справи не містять доказів виконання наказу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

Враховуючи, що розірвання договору фінансового лізингу № 4Б16061ЛИ від 15.08.2016 р. та повернення заявником майна АТ КБ "Приватбанк" у грудні 2020 року відбулись після ухвалення місцевим господарським судом рішення у даній справі та набрання ним законної сили, колегією суддів не встановлено наявність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника, про що зазначено вище, - тому суд першої інстанції неправомірно визнав доведеними та обґрунтованими доводи заявника, викладені у заяві про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в порядку ч. 2 ст. 328 ГПК України . Доводи заявника/боржника спростовані з огляду на норми ч. ч. 2 та 4 ст. 653 ЦК України та умови п. 6.2.4 договору фінансового лізингу, про що зазначено вище.

Посилання боржника/заявника ТОВ «Барсервіс» у відзиві на апеляційну скаргу на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 р. у справі № 904/2357/20 не спростовує доводів апеляційної скарги, оскільки вказана правова позиція стосується інших, аніж встановлені у даній справі обставин. Так, предметом розгляду у справі № 904/2357/20 було визнання недійсними пунктів договорів лізингу та стягнення лізингових платежів, які були сплачені лізингодавцю лізингоодержувачем, а предметом розгляду у даній справі є визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із розірванням договору та фактичним поверненням об`єкту лізингу.

З урахуванням наведеного ухвала місцевого господарського суду у даній справі прийнята за невідповідно висновків суду встановленим обставинам справи та з порушення норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 277 ГПК України.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на боржника/відповідача у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 270, 277, 280-282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволити. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.02.2023 р. у справі № 918/740/18 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРСЕРВІС» про визнання наказу Господарського суду Рівненської області про примусове виконання рішення від 04.06.2019 по справі № 918/740/18 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРСЕРВІС» (69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, 10А, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) 2684 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Рівненської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/740/18 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 17.05.2023 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.