ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 Справа № 917/777/20(917/291/23)

Суддя Господарського суду Полтавської області Іванко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ісенко М.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигаз - Трейдинг", вул. Л.Толстого, 87, м.Лубни, 37503,

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" філія "Лубенська дорожня експлуатаційна дільниця" (вул.Чорновола, 22а, м.Полтава, 36039, )

про стягнення 855 794, 54 грн

представники сторін - згідно протоколу

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубнигаз - Трейдинг" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" філія "Лубенська дорожня експлуатаційна дільниця" про стягнення 855 794, 54 грн, у тому числі: 601 164, 37 грн - основного боргу, 93221, 65 грн - пені, 143 077, 12 грн - інфляційних втрат, 18 331, 40 грн - 3% річних.

Позивач також заявив до відшкодування 12 836, 92 грн витрат на сплату судового збору.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.02.2023 року позов передано на розгляд судді Іванко Л.А.

Ухвалою суду від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі №917/777/20(917/291/23) в межах справи №917/777/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Справу визнано малозначною. Постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в межах справи №917/777/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Встановлено строки подання сторонами заяв по суті справи.

Ухвалою господарського суду від 20.03.2023 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Призначено справу до розгляду в судове засідання на 11.04.2023 року.

Сторони в судове засідання 11.04.2023 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. З врахуванням обставин справи, для надання сторонам можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 46 ГПК України, суд ухвалою від 11.04.2023 відклав розгляд справи на 18.05.2023.

14.04.2023 від відповідача надійшло клопотання (вх.№ 4725) про зменшеня розміру неустойки на 50%.

Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подав, ухвалу суду від 11.04.2023 - отримано 24.04.2023, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення (міститься в матеріалах справи).

Відповідач у справі не повідомляв суд про намір подати відзив на позовну заяву у більш тривалий строк згідно положень п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини.

05 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубнигаз - Трейдинг» (далі за текстом - Постачальник, Позивач) та Дочірнім підприємством «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» філія «Лубенська дорожня експлуатаційна дільниця» (далі за текстом - Споживач, Відповідач) укладено договір № 20-16-ЛП постачання природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу, а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Окрім оплати вартості газу Споживач зобов`язаний оплатити Постачальнику вартість добових небалансів (плата за добовий небаланс) відповідно до умов Договору.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що Споживач може використовувати природний газ виключно на власні потреби.

Відповідно до п. 1.5. Договору обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу за цим Договором є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Згідно з п. 4.1. Договору ціна природного газу встановлюється Сторонами у додаткових угодах до даного Договору. Ціна природного газу, що встановлена відповідно до даного пункту застосовується до всього обсягу (з урахуванням обсягів негативних небалансів), що був спожитий Споживачем у відповідному Розрахунковому періоді.

Пунктом 4.6. Договору передбачено, що оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

4.6.1. 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

4.6.2. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

4.6.3. Остаточний розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг газу (з урахуванням обсягів негативних небалансів) протягом розрахункового періоду здійснюється Споживачем у термін до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За даними позовної заяви, на виконання умов Договору Позивач поставив природний газ у січні 2022 року, а Відповідач прийняв поставлений природний газ на загальну суму 601 164,38 грн.

Факт виконання Позивачем договірних зобов`язань з постачання природного газу Відповідачу та факт його отримання останнім Позивач підтверджує актом приймання-передачі природного газу № 33 від 31.01.2022 року на суму 601 164,38 грн.

З огляду на погоджені сторонами умови Договору, остаточний розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг газу (з урахуванням обсягів негативних небалансів) протягом розрахункового періоду здійснюється Споживачем у термін до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим:

- акт № 33 від 31.01.2022 року на суму 601 164,34 грн - термін сплати до 10.02.2022 року.

В порушення умов Договору оплату Відповідачем своєчасно не проведено. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом 16.02.2023 року по вказаному акту складає 601 164,38 грн. Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

Отже, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, з урахуванням 93221,65 грн пені, 18331,4 грн 3% річних та 143077,12 інфляційних від простроченої суми за період з 10.03.2022 по 16.02.2023.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що в порушення вимог чинного законодавства та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, кошти за отриманий природний газ вчасно не оплатив, чим порушив п.п.4.63 п.4.6 Договору. На момент винесення рішення доказів у підтвердження сплати боргу відповідачем надано не було.

Сума боргу відповідача підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, доказів протилежного відповідачем під час судового розгляду справи не надано. Доводи позивача, викладені у позовній заяві, відповідачем не спростовано, належність та допустимість наданих позивачем у справі доказів відповідачем також не спростовані.

З урахуванням викладеного вище, вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 601164,37 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В п.9.6 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків розрахунків за природний газ, встановлених цим Договором, Споживач сплачує на користь Постачальника (крім суми заборгованості) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. Пеня сплачується Споживачем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання Споживачем письмової вимоги Постачальника. Сторони погодили строк позовної давності по стягненню пені 3 (три) роки.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені, суд відзначає, що розрахований позивачем розмір пені здійснений з врахуванням вимог законодавства, не перевищує розрахованих судом сум, у зв`язку з чим, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 93221,65 грн пені за порушення зобов`язань за договором підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд зазначає.

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення.

Основними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність, розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

У відповідності до наведених правових норм інститут зменшення неустойки (пені та штрафу) є механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Він покликаний протидіяти необґрунтованому збагаченню однією із сторін за рахунок іншої. Цей інститут спрямований на забезпечення цивільно-правових принципів рівності і балансу інтересів сторін. Право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

На підставі матеріалів справи суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про "скрутне матеріальне становище".

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду належних доказів в підтвердження власного майнового стану в період прострочення грошового зобов`язання перед позивачем.

З огляду на наведене вище, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом-захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок річних та інфляційних нарахувань, суд прийшов до висновку, що позивачем вірно та обґрунтовано заявлено до стягнення 18331,4 грн -3% річних та 143077,12 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" філія "Лубенська дорожня експлуатаційна дільниця" (вул.В.Чорновола, 22а, м.Полтава, 36039, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубнигаз - Трейдинг" (вул. Л.Толстого, 87, м.Лубни, 37503, ) кошти в сумі 855794,54 грн, з них: 601164,37 грн основного боргу, 93221,65 грн пеня, 18331,4 грн - 3% річних, 143077,12 грн - інфляційні, а також 12836,92 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.05.2023

Суддя Іванко Л.А.