ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2023 р. Справа№ 910/6216/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Василевська О.В. (довіреність від 30.12.2022 №561)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінкомінвест"

на рішення господарського міста Києва від 14.11.2022

у справі №910/6216/22 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінкомінвест"

про стягнення 1 499 718, 55 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінкомінвест» про стягнення 1 499 718, 55 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач за поставлений природний газ за період листопад 2021 - квітень 2022 у строки, визначені договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 04.01.2016 № 11410ХLV50ВР016 розрахувався не в повному обсязі.

Рішенням господарського міста Києва від 14.11.2022 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінкомінвест" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" заборгованість у розмірі 1 456 579 грн. 04 коп., пеню у розмірі 16 599 грн. 91 коп., 3% річних у розмірі 2531 грн. 90 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 22 135 грн. 66 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що відповідачу у власність був природний газ за період листопад 2021 - квітень 2022, однак останній за вказаний газ розрахувався не в повному обсязі, в наслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 1 456 579, 04 грн.

Також суд першої інстанції погодився із здійсненим розрахунком пені та 3% річних та відмовив у задоволенні нарахувань інфляційних втрат, зазначаючи про її неправомірність.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Фінкомінвест" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/6216/22 скасувати повністю, прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначив, що з огляду на повідомлення позивача від 15.02.2022 про обмеження газопостачання, не відповідає дійсності факти отримання відповідачем обсягів природного газу, про які йдеться в оскаржуваному рішенні. Судом першої інстанції не прийнято до уваги форс-мажорні обставини, а саме, що з 24.02.2022 на території України було введено військовий стан, у зв`язку з чим керівництво та представники ТОВ «Фінкомінвест» були змушені виїхати у безпечні регіони Західної України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 апеляційну скаргу у справі №910/6216/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінкомінвест" на рішення господарського міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/6216/22 та призначено розгляд справи на 04.04.2023.

05.04.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим підстав для його скасування не має.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 призначено нову дату судового засідання, 09.05.2023, оскільки 04.04.2023 справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням судді Барсук М.А. у відпустці.

У судовому засіданні, 09.05.2023 представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 170-174,177-178,191-194).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Представник позивача в судовому засіданні 09.05.2023 проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.01.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінкомінвест" (споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 11410ХLV50ВР016 (договір, а.с. 9-16), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016-2022 роках природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (п. 1.1. Договору в редакції додаткової угоди від 31.12.2021).

Відповідно до п. 3.2. Договору, ціна газу становить 6595, 50 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1319, 10 грн., всього з ПДВ - 7914, 60 грн.

Згідно п. 3.3. Договору, ціна зазначена в п. 3.2. Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.

Додатковою угодою до договору від 30.09.2021 (а.с.17) сторони внесли зміни до п. 3.3 Договору, відповідно до якої сторони домовились про узгодження ціни на газ за Договором, починаючи з 01.10.2021 року на рівні: Ціна одного кубічного метра (куб.м.) природного газу без урахуванням податку на додану вартість становить 31, 25833333 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0, 136576 грн. без ПДВ. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 31, 39490933 грн. Податок на додану вартість становить 6, 27898187 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 37, 6738912 грн.

Додатковою угодою до договору від 31.12.2021 (а.с.18) згідно п. 3.3 Договору, сторони домовились про узгодження ціни на газ за Договором, починаючи з 01.01.2022 року на рівні: Ціна одного кубічного метра (куб. м.) природного газу без урахуванням податку на додану вартість становить 54, 59166667 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0, 13583333 грн. без ПДВ. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 54, 7275 грн. Податок на додану вартість становить 10, 9455 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 65, 673 грн.

Додатковою угодою до договору від 31.01.2022 (а.с.19) згідно п. 3.3 Договору, сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 01.02.2022 року. Ціна одного кубічного метра (куб.м.) природного газу без урахуванням податку на додану вартість становить 37,50000000 грн, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0, 13657600 грн без ПДВ. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 37,63657600 грн. Податок на додану вартість становить 7, 52731520 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 45,16389120 грн.

Додатковою угодою до договору від 28.02.2022 (а.с.20) згідно п. 3.3 Договору, сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 01.03.2022 року. Ціна одного кубічного метра (куб.м.) природного газу без урахуванням податку на додану вартість становить 40,83333333 грн, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0, 12416000 грн без ПДВ. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 40, 95749333 грн. Податок на додану вартість становить 8, 19149867 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 49, 14899200 грн.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно п. 2.3 Договору обсяг переданого (спожитого) природного газу за розрахунковий період (п. 4.1 Договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ (АТ «Київоблгаз») та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем.

Відповідно до положень п.п. 2.9.2 та 2.9.3 Договору на підставі отриманих від відповідача та/або оператора ГРМ даних про обсяги переданого (спожитого) природного газу позивач протягом трьох робочих днів готує два примірники Акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником позивача. Споживач на протязі двох днів з дати одержання Акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу Акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання Акта приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 2.9.4 Договору, у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування споживачем грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору 100 % оплати до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Пунктом 4.2.3. Договору визначено, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Згідно п. 4.3 Договору передбачено, що датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Додатковою угодою від 22.02.2022 (а.с.29) сторони домовились, що з 01.02.2022 викласти п. 4.2 Договору в наступній редакції: « 4.2. Оплата газу за Договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: Оплата в розмірі 100% (сто відсотків) здійснюється споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.».

Як зазначає позивач, за період листопад 2021 року - квітень 2022 року позивач передав у власність відповідачу природний газ, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 131 288,69 грн.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості відповідачем було здійснено оплату в рахунок спожитого в листопаді - грудні 2021 року природного газу на суму 674 563,73 грн., що складається з наступних платежів: 10.11.2021 - 75 347, 78 грн., 08.12.2021 - 90 135, 79 грн. та 22.02.2022 - 509 080,16 грн. (а.с. 35)

Позивач також вказує, що за рахунок попередніх розрахунків за Договором у відповідача існувала переплата станом на 01.11.2021 в розмірі 145, 92 грн.

Звертаючись із позовом, позивач зазначає, що у відповідача наявна заборгованість за поставлений газ згідно умов договору у розмірі 1 456 579, 04 грн (2 131 288, 69 грн. - 674 563, 73 грн. - 145, 92 грн.), які останній не сплатив, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідачу у власність було передано природний газ за період листопад 2021 - квітень 2022, однак відповідач за вказаний газ розрахувався не в повному обсязі, в наслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 1 456 579, 04 грн.

Також суд першої інстанції погодився із здійсненим розрахунком пені та 3 % річних та відмовив у задоволенні нарахувань інфляційних втрат, зазначаючи про її неправомірність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки природного газу, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень п.п. 2.9.2 та 2.9.3 Договору на підставі отриманих від відповідача та/або оператора ГРМ даних про обсяги переданого (спожитого) природного газу позивач протягом трьох робочих днів готує два примірники Акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником позивача. Відповідач на протязі двох днів з дати одержання Акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу Акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання Акта приймання-передачі газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акта приймання-передачі № KО381022402 від 30.11.2021 року позивач передав, а відповідач прийняв у листопаді 2021 року природний газ в обсязі 4396, 4 куб. м. газу на суму 165 629, 50 грн. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень (а.с. 21)

Відповідно до Акта приймання-передачі № KО381024720 від 31.12.2021 року позивач передав, а відповідач прийняв у грудні 2021 року природний газ в обсязі 13 536,7 куб.м. газу на суму 509 980, 16 грн. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень (а.с. 22)

Відповідно до Акта приймання-передачі № КО382000947 від 31.01.2022 року позивач передав, а відповідач прийняв у січні 2022 року природний газ в обсязі 12 185, 87 куб.м. газу на суму 800 293, 50 грн. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень (а.с. 23)

Відповідно до Акта приймання-передачі № КО382002890 від 28.02.2022 року позивач передав, а відповідач прийняв у лютому 2022 року природний газ в обсязі 7458, 76 куб.м. газу на суму 336 866, 63 грн. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень (а.с. 24)

Відповідно до Акта приймання-передачі № KO382004161 від 31.03.2022 року позивач передав, а відповідач прийняв у березні 2022 року природний газ в обсязі 5522, 94 куб.м. газу на суму 271 446, 94 грн. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень (а.с. 25)

Акти приймання-передачі за листопад, грудень 2021, січень 2022 року направлялись відповідачу 11.02.2022 цінним листом з описом вкладення за трек-номером 584 разом з претензією про сплату заборгованості (а.с. 31).

Доводи апелянта про не направлення актів за лютий-березень 2022 на адресу відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки відповідні акти підписані відповідачем без заперечень та зауважень, у зв`язку з чим підтвердження направлення їх на адресу відповідача у даному випадку не потрібні.

Директором ТОВ «Фінкомінвест» був наданий гарантійний лист від 23.02.2022, в якому останній зобов`язався сплатити заборгованість за січень 2022 року у розмірі 800 293, 50 грн. до 15.03.2022, а фактично спожитий газ за лютий 2022 року зобов`язується сплатити до 10.03.2022 року. (а.с. 27)

Відповідно до Акта приймання-передачі № К від 30.04.2022 року позивач передав, а відповідач прийняв у квітні 2022 року природний газ в обсязі 957,74 куб. м. газу на суму 47 071,96 грн. Даний акт не підписаний зі сторони відповідача. (а.с. 26)

В той же час, акт приймання-передачі за квітень 2022 року направлявся 07.05.2022 відповідачу цінним листом з описом вкладення за трек-номером 750 та не був повернений відповідачем. (а.с. 34) Матеріали справи не містять вмотивованої відмови відповідача від підписання даного акту. Не постачання позивачем відповідачу природного газу в обсязі 957, 74 куб. м. газу на суму 47 071,96 грн. доводи апеляційної скарги також не містять.

Відповідно до п. 2.9.4 Договору, у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ.

Відповідно до п. 1 глави І розділу IX Кодексу газорозподільних систем, комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.

Об`єми розподіленого природного газу підтверджуються актами приймання-передачі природного газу Оператора ГРМ - АТ «Київоблгаз» про розподілений (доставлений) газ на об`єкти відповідача за квітень 2022 року, а саме акт приймання-передачі природного газу № ОГ0097965. (а.с. 28)

Посилання апелянта на те, що 15.02.2022 позивачем надіслано повідомлення № 1085 від 15.02.2022 про припинення (обмеження) газопостачання починаючи з 21.02.2022, а тому з цієї дати нарахування заборгованості з постачання природного газу є необґрунтованим у зв`язку з фактичним припиненням постачання газу колегія суддів відхиляє, з огляду на відсутність в матеріалах справи відповідного листа позивача, на який посилається апелянт, та фактичну передачу позивачем відповідачу природного газу за період лютий - квітень 2022 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 13 цього Закону).

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування споживачем грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Пунктом 4.2.1. Договору визначено, що 100 % оплати до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Пунктом 4.2.3. Договору визначено, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Згідно п. 4.3 Договору передбачено, що датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Додатковою угодою від 22.02.2022 сторони домовились, що з 01.02.2022 викласти п. 4.2 Договору в наступній редакції: « 4.2. Оплата газу за Договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: Оплата в розмірі 100% (сто відсотків) здійснюється споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.».

Як вбачається з матеріалів справи, за поставлений газ у загальній сумі 2 131 288,69 грн. відповідач розрахувався частково на суму 674 709,65 грн., у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 1 456 579,04 грн.

Щодо посилання апелянта на існування форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням воєнного стану колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У контексті приписів ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2).

Вказані норми містяться і у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії Торгово-промислової палати України №44 від 18.12.2014 (далі - регламент). Даний регламент встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі торгово-промислових палат України.

Так, статтею 3.1 регламенту визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом (ст. 3.3 регламенту).

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований «Всім кого це стосується», згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18, від 09.11.2021р. у справі №913/20/21, від 30.05.2022р. у справі №922/2475/21, від 14.06.2022р. у справі №922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021р. у справі №910/9258/20.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, при виникненні форс-мажорних обставин сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Колегія суддів зазначає, що листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, лише засвідчено загальновідому обставину з приводу військової агресії російської федерації проти України, що є обставиною непереборної сили.

Разом з цим, такий лист не є сертифікатом у розумінні положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та не є документом, виданим за зверненням відповідача з приводу неможливості виконання ним зобов`язань перед позивачем за укладеним між сторонами договором.

Існування листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зобов`язаннями відповідача щодо оплати поставленого природного газу. Саме по собі посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до п. 9.5. договору сторони зобов`язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 5 робочих днів з дня отримання відповідних підтверджувальних документи надати належним чином засвідчені копії таких документів іншій стороні.

В той же час, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача в порядку, визначеному п. 9.5. договору, про неможливість виконання зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили.

Крім того, колегією суддів враховано, що частина зобов`язань з оплати виконаних робіт на підставі відповідних актів виникло у відповідача ще грудні 2021, січні та на початку лютого 2022, тоді як форс-мажорні обставини, на які посилається апелянт, виникли з 24.02.2022.

А тому є необґрунтованими доводи апелянта в частині настання на форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.

Статтями 525 та 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про стягнення з відповідача 1 456 579, 04 грн.

Стосовно нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19, якщо сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, то вона індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Тобто, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, оскільки такі нарахування здійснені за неповний місяць, що не узгоджується з практикою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19.

В той же час, перевіривши нарахування 3 % річних, колегія суддів погоджується з ним та вважає вірним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача правомірно стягнуто 2531, 90 грн. 3 % річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 6.2.1. Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність здійснених позивачем нарахувань пені в сумі 16 599,91 грн. (11.01.2022 по 23.02.2022)

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6216/22, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінкомінвест" на рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6216/22 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6216/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/6216/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.05.2023.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук