СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Харків Справа № 922/5113/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Пуль О.А.

за участю секретаря Андерс О.К.

за участю:

позивача- Філатова Є.В.,в.о. директора;

відповідача- не з"явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова (вх. № 554 Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 01.03.23 у справі №922/5113/21 (ухвалене в приміщенні господарського суду Харкіської області суддею Присяжнюком О.О., повний текст складено 02.03.23)

за позовом Комунального підприємства "Чугуївтепло", м.Чугуїв, Харківської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Чугуївська міська рада Харківської області, м.Чугуїв, Харківської області

до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова, м. Харків

про стягнення 2112724,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Чугуївтепло" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова про стягнення 325423,05 грн., в тому числі: 294635,53 грн. основного боргу з оплати теплоенергії, поставленої у період з грудня 2020 року по листопад 2021 року за договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 (за о/р 1723, 1724) та нарахованих на цей борг 8894,99 грн. пені , 3018.48 грн. 3% річних та 18874,05 грн.інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на здійснення відповідачем у спірному періоді з грудня 2020 року по листопад 2021 року неповного розрахунку із простроченням за поставлену теплову енергію за договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 (за о/р 1723, 1724), внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість в сумі 294635,53 грн., на яку відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 3018.48 грн. 3% річних, 18874,05 грн.інфляційних втрат, а також 8894,99 грн. пені на підставі п. 7.2.2. Договорів. Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 грудня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та за нею відкрито провадження у справі № 922/5113/21, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

10.02.22 Комунальне підприємство "Чугуївтепло" подало до господарського суду Харківської області заяву про збільшення позовних вимог (вх.№3288), згідно з якою просило суд стягнути з КЕВ м. Харкова заборгованість по особовим рахункам №1721, №1724, №3021 на загальну суму - 2086591,46 грн., яка складається з 1991476,43 грн. основного боргу за о/р № 1721 (період з січня 2021 по січень 2022 року), № 3021, № 1723, № 1724 (періоди з грудня 2020 по січень 2022 року) і нарахованих на цей борг 22918,58 грн. пені, 9374,82 грн. 3% річних та 62821,63 грн. інфляційних втрат.

Вказану заяву прийнято до розгляду ухвалою господарського суду Харківської області від 15.02.22.

24.01.2023 та повторно 26.01.2023 Комунальним підприємством "Чугуївтепло" до господарського суду Харківської області подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою позивач просив суд стягнути з КЕВ м. Харкова заборгованість за ос. рахунками №1721, №1723, №1724, №3021 на загальну суму 2112724,76 грн., яка складається з 1318097,08 грн. основного боргу (за о/р № 1723, № 1724) за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року, 243355,22 грн. пені за період з 15.01.2022 по 15.07.2022 (за о/р № 1721, №1723, № 1724, № 3021), 52490,41 грн. 3% річних (за о/р №1721, №1723, № 1724, №3021), 498782,05 грн. інфляційних втрат (за о/р №1721, № 1723, № 1724, № 3021).

Подальший розгляд справи здійснювався судом з урахуванням вказаних уточнень, кваліфікованих судом як збільшення позову.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.03.23 у справі № 922/5113/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова на користь Комунального підприємства Чугуївтепло 1991047,15 грн., в тому числі: 1318097,08 грн. основного боргу, 121677,61грн. пені за період 15.01.22 по 15.07.22, 52490,41 грн. 3 % річних, 498782,05 грн. інфляційних втрат та 29865,71 грн. судових витрат зі сплати судового збору

Зменшено розмір пені на 50 % до 121677,61грн. та відмовлено в цій частині позовних вимог.

В обґрунтування рішення суд послався на доведеність матеріалами справи, зокрема Актами включення будівель №94, 97 по ос. рах. №1723, №1724, Актами звіряння залишків розрахунків за теплову енергію, Актами здачі - прийому наданих послуг з теплопостачання заборгованості відповідача з урахуванням збільшених позовних вимог (за о/р №1723, № 1724) в сумі 1318097,08 грн. та правомірність нарахування як на вказану заборгованість, так і на прострочені оплати за о/р №1721, №3021, 3% річних та інфляційних втрат згідно з положеннями ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а також пені на підставі п. 7.2.2. договорів про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21.

Разом з цим суд за заявою відповідача, викладеною у відзиві на позов, зменшив заявлений до стягнення розмір пені на 50%, пославшись на наявність виняткових обставин, які згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 4 ст. 551 Цивільного кодексу України надають суду право на зменшення неустойки, враховуючи те, що КЕВ м. Харкова повністю фінансується з Державного бюджету України, є неприбутковою організацією, а тому не здійснює господарську діяльність і не має можливості отримувати прибуток для погашення боргів, та повністю залежить від бюджетного фінансування, забезпечує постачання комунальних послуг до житлових будинків і гуртожитків Міністерства оборони України, мешканці яких мають значну заборгованість, а у період дії воєнного стану практично не сплачують її, чинним законодавством на період дії військового стану примусове стягнення заборгованості з мешканців будинків призупинено, відсутні докази погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, захист критичної інфраструктури, насамперед під час дії військового стану, є складовою частиною забезпечення національної безпеки України.

Відповідач - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався,зокрема, на те, що:

- судом першої інстанції не враховано безпідставне застосування позивачем при обчисленні розміру заборгованості за особовими рахунками №1723, №1724 тарифу за теплопостачання, встановленого рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 25.10.21 № 270, оскільки п. 3.3.4. договорів про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 (за о/р 1723, 1724) було передбачено тарифи, встановлені рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 11.12.20 та в цій частині не було внесено зміни у Договори в порядку п. 3.3.1. Договорів, з урахуванням положень частини 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»;

- судом першої інстанції в порушення встановлених вимог Господарського процесуального кодексу України, зокрема, правил об`єднання позовних вимог, прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з постачання теплової енергії на об`єкти за о/р 1721 та 3021 за договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти №31/20, №31/21, № 31/22, які не стосуються предмету первісної позовної заяви про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії за іншими договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 з іншими об`єктами -за о/р 1723, 1724;

- в порушення положень ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 4 ст. 551 Цивільного кодексу України суд першої інстанції замість зменшення розміру пені за заявою відповідача на 70%, зменшив її на 50%, не врахувавши відсутність доказів наявності у позивача збитків внаслідок прострочення оплати з боку відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.23 для розгляду справи № 922/5113/21 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.04.23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова (вх. № 554 Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 01.03.23 у справі №922/5113/21 та призначено її до розгляду в судове засідання з повідомленням сторін на 10.05.23 р. о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104

26.04.23 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу(вх. № 4654) згідно з яким він просить суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги щодо неправомірного застосування позивачем тарифу, встановленого для бюджетних установ, зазначивши, що законність застосування відповідного тарифу аргументована рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 25.10.21 № 270, у разі незгоди з яким відповідач має право на його оскарження.

Крім цього позивач вказує на невідповідність матеріалам справи доводів апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів наявності збитків внаслідок прострочення оплати з боку відповідача, оскільки суду першої інстанції було надано достатні та належні докази стійкого тяжкого матеріального становища, в якому опинилось КП «Чугуївтепло», зокрема, внаслідок несвоєчасного розрахунку відповідача за поставлене позивачем тепло, останній не зміг розрахуватись зі своїми контрагентами, наслідком чого стало відкриття виконавчих проваджень щодо нього та накладення арешту на все його майно. Крім цього позивач зазначив, що ним було надано суду першої інстанції докази наявності великої за розміром заборгованості за послуги теплопостачання основних споживачів КП «Чугуївтепло», якими є населення, бюджетні установи та організації, а також заборгованості держави щодо компенсації різниці в тарифах на теплопостачання.

В судовому засіданні керівник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, що викладені у відзиві на неї, відповідач не направив до суду уповноваженого представника.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення керівника позивача , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між КП Чугуївтепло та КЕВ м. Харкова (Споживач) укладено договір від 20.02.2020 №30/20 Про закупівлю теплової енергії за державні кошти на загальну суму 801050,78 грн. та Договір від 11.02.2021 року №30/21 Про закупівлю теплової енергії за державні кошти на загальну суму 868233,10 грн., (особові рахунки 20800-1723,1724), згідно з умовами яких Постачальник бере на себе зобов`язання постачати Споживачу товар пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплова енергія) в потрібних йому обсягах, а споживач зобов"язується прийняти та оплатити за теплову енергію.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах, згідно з додатком № 1 до Договорів у вигляді гарячої води на потреби опалення.

Додатками № 1 до Договорів є підписані сторонами та скріплені їх печатками документи, що мають назву- «Обсяги постачання теплової енергії Споживачу по о/р 1723,1724», в яких визначено кількість постачання теплової енергії по місяцям за договором від 20.02.20 № 30/20 - протягом 2020 року, а за договором від 11.02.2021 №30/21 - протягом 2021 року, а також орієнтовна вартість за тарифами, які діяли на час укладення Догворів, яка співпадає з ціною Договорів (т. 1 а.с. 11,13-на звороті, 14).

Також сторонами укладено Додатки 1а до Договорів, які мають назву -«Перелік об`єктів постачання теплової енергії Споживачу», в яких визначено об`єкти постачання теплової енергії, на які відкрито особові рахунки №1723,1724, а саме: два Гуртожитки КЕО, які знаходяться в м. Чугуїв Харківської області по м-ну Авіатор,1 та по вул. Горишного,217 (т. 1 а.с. 11-на звороті, 14 -на звороті) .

Згідно з п.4 Договорів розрахунок за послуги здійснюється не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі акту здачі приймання послуг отриманого до 12 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 6.2.2 Договорів Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором. Щомісячно до 20-го числа наступного місяця виконувати звірку розрахунків, а Постачальник своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлену теплову енергію.

Строк дії Договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.2020 №30/20 з 01.01.20 по 31.12.20 включно, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до їх повного здійснення(п. 10.1)

Строк дії Договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.2021 №30/21 з 01.01.21 по 31.12.21 включно, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до їх повного здійснення.(п. 10.1)

Як зазначено вище, підставами позову про стягнення спірної суми основного боргу в первісній позовній заяві вказано обставини щодо здійснення відповідачем у спірному періоді з грудня 2020 року по листопад 2021 року неповного розрахунку з простроченням за поставлену теплову енергію за договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 (за о/р 1723, 1724), внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість в сумі 294635,53 грн., на яку відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 3018,48 грн. 3% річних, 18874,05 грн. інфляційних втрат, а також на підставі п. 7.2.2. Договорів 8894.99 грн. пені.

В подальшому позивач двічі змінював позовні вимоги.

Так, 10.02.22 Комунальне підприємство "Чугуївтепло" подало до господарського суду Харківської області заяву про збільшення позовних вимог (вх.№3288), згідно з якою просило суд стягнути з КЕВ м. Харкова заборгованість за ос. рахунками №1721, №1724, №3021 на загальну суму 2086591,46 грн., який складається з 1991476,43 грн. основного боргу за о/р 1721 ( період з січня 2021 по січень 2022 року), о/р 3021, 1723, 1724 (періоди з грудня 2020 по січень 2022 року) і нарахованих на цей борг 22918,58 грн. пені, 9374,82 грн. 3% річних та 62821,63 грн. інфляційних втрат.

Вказане збільшення позову прийнято до розгляду судом першої інстанції ухвалою від 15.02.22 (т.1 а.с. 206-210) .

24.01.2023 та повторно 26.01.2023 Комунальним підприємством "Чугуївтепло" до господарського суду Харківської області подано клопотання про уточнення позовних вимог від 23.01.2023 (вих.606), згідно з якою позивач просив суд стягнути з КЕВ м. Харкова заборгованості за особовими рахунками №1721, №1723, №1724, №3021 на загальну суму 2112724,76 грн., який складається з 1318097,08 грн. основного борг ( за о/р 1723, 1724) за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року, 243355,22 грн. пені за період з 15.01.2022 по 15.07.2022 року (за о/р 1721, 1723, 1724, 3021) 52490,41 грн. 3% річних (за о/р 1721, 1723, 1724,3021), 498782,05 грн. інфляційних втрат (за о/р 1721, 1723, 1724, 3021).

Подальший розгляд справи здійснювався судом з урахуванням вказаних уточнень, кваліфікованих судом як збільшення позову.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неправомірного розгляду справи з урахуванням вказаних уточнень колегія суддів зазначає наступне.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України?? від 21 жовтня 2010 року).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому, в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2020 у справі 911/2139/19.

Відповідно до п. 6 ч. 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 46 Господарського процесуального кодексу України України передбачено право позивача на подання, до закінчення підготовчого засідання, до суду, зокрема, заяв про збільшення позовних вимог, про зміну підстав або предмету позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог, то фактично йдеться про подання іншого позову.

Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Таким чином, якщо в заяві позивача йдеться про зміну вимог шляхом додавання нових, то фактично йдеться про подання іншого позову.

Отже, зміна предмета позову не може бути пов`язана з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в первісній позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги пов`язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами, то вони можуть бути пред`явлені з дотриманням вимог, зокрема, положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України, що регулює порядок об`єднання позовних вимог. Право об`єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надано суду до початку підготовчого засідання.

У разі подання позивачем заяви з порушенням положень статей 46, 173 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд повинен відповідно до положень пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернути таку заяву та додані до неї документи, розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Така ж правова позиція викладена в постановах касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 у справі 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

За змістом позовної заяви в первинній редакції, позивач просив суд стягнути основний борг з оплати теплової енергії за договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 за об`єктами постачання, на які відкрито особові рахунки № 1723 та № 1724, які зазначені в Додатках № 1 та № 1а до Догвоорів.

Заява про збільшення позову від 09.02.22 № 05-01/130 (т. 1 а.с. 169) подана позивачем 10.02.22 у встановлений ст. 46 Господарського процесуального кодексу України строк - до закінчення підготовчого засідання та полягає у збільшенні позовних вимог сумою заборгованості за о/р 1723 ,1724 за період грудень 2021 року-січень 2022 року та сумою нарахованих на неї пені, річних та інфляційних, а також заборгованістю за вказаний період за іншими особовими рахунками -1721 та 3021 та нарахованими на неї пенею, річними та інфляційними із зазначенням при цьому первісних підстав позову - неповного та несвоєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію за договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21.

Зважаючи на це, судом першої інстанції правомірно ухвалою від 15.02.22 прийнято зазначену заяву до розгляду.

Ухвалою суду від 03.01.2023 закрито підготовче провадження (т.2 а.с. 5-10).

24.01.2023 та повторно 26.01.2023 Комунальним підприємством "Чугуївтепло" до господарського суду Харківської області подано клопотання про уточнення позовних вимог від 23.01.2023 (вих.606) .

Натомість суд першої інстанції в подальшому безпідставно здійснив розгляд справи з урахуванням позовних вимог, викладених у клопотанні про уточнення позову від 23.01.23 (т.2 а.с. 14), кваліфікувавши її як заяву про збільшення позову, оскільки вказане клопотання подано після закриття 03.01.23 підготовчого провадження відповідною ухвалою суду та заборгованість за о/р 1721,3021 обгрунтована посиланням на порушення відповідачем однорідних стосовно спірних договорів, тобто полягає у пред`явленні додаткових позовних вимог, про які не йшлося в первісній позовній заяві, що як зазначено вище, є порушенням вимог 46, 173 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.05.23 керівник позивача пояснив, що позовні вимоги, викладені у вказаному клопотанні про уточнення позову, яке подано вже після закриття підготовчого провадження, є додатковими позовними вимогами, про які не йшлося в первісній позовній заяві.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства необгрунтовано прийнято та розглянуто вищевказане клопотання позивача про уточнення позову саме як подану у встановленому порядку заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку з чим рішення господарського суду Харківської області від 01.03.23 у справі № 922/5113/21 в цій частині підлягає скасуванню.

З огляду на помилковість прийняття судом першої інстанції до розгляду вищевказаного клопотання позивача про уточнення позову, судова колегія, переглядаючи справу в апеляційному порядку, вважає за необхідне розглянути позовні вимоги Комунального підприємства "Чугуївтепло" заявлені до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова, викладені в заяві про збільшення позову від 09.02.22 № 05-01/130 (т. 1 а.с. 169), яка як зазначено вище, правомірно прийнята ухвалою суду від 15.02.22 як заява про збільшення позову

Щодо суті спору суд апеляційної інстанції дійщов висновку про часткове задоволення вказаних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання таорганізаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).

Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами в їх сукупності, а саме: Актами включення будівель № № 94, 97 по ос. рах. №1723, №1724, Актами звіряння залишків розрахунків за теплову енергію, актами прийманя-передачі наданих послуг з теплопостачання за о/р 1723,1724 за грудень2020 року квітень 2021 року (т. 1 а.с. 50-55,67-72), рахунками за жовтень листопад 2021 року (т. 1 а.с. 110,11), рахунками актами на постачання за грудень 2021 року (т. 1 а.с. 188), листом КЕВ м. Харкова від 29.11.21, в якому відповідач підтвердив отримання актів приймання-передачі за жовтень 2021 та повернув їх позивачу без підписання та оплати через незгоду із застосованими тарифами , змістом заяв по суті спору та розрахунків (контр розрахунків до них) повністю підтверджуються наведені у збільшеній позовній заяві обсяги постачання за о/р 1723, 1724 у спірний період дії Договорів від 20.02.20 №30/20 (грудень 2020 року) та від 11.02.21 № 30/21(січень грудень 2021 року) та суми і дати їх часткових оплат відповідачем.

При цьому, відповідач у заявах по суті спору та своїх контррозрахунках повністю підтвердив зазначені позивачем в його розрахунках ціни позову обсяги постачання за спірний період, вартість поставленої теплової енергі з грудня 2020 по вересень 2021 та часткові оплати за спірний період, але заперечив лише правомірність визначення позивачем при обчисленні заборгованості у період з жовтня 2021 року тарифів за рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 25.10.21 № 270, пославшись на те, що п. 3.3.4. договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.21 № 30/21 було передбачено тарифи, встановлені рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 11.12.20 № 326 та в цій частині не було внесено зміни у Договори в порядку п. 3.3.1. Договорів, з урахуванням положень частини 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Колегія суддів погоджується із зазначеними доводами відповідача щодо безпідставного застосування позивачем при обчисленні спірної суми заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.21 № 30/21, з оглядуна наступне.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України одностороння одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з пунктом 3.4. Договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.21 № 30/21 тариф на теплову енергію встановлено згідно з рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 11.12.20 № 326, який діє з 16.12.20 та складає:

1890,58 грн./Гкал (з ПДВ) для гуртожитка за адресою: м-н Авіатор,1(згідно з особовим рахунком 1724);

1885,58 грн./Гкал (з ПДВ) для гуртожитка за адресою: вул. Горішного 1/217(згідно з особовим рахунком 1723);

Наявною у матеріалах справи копією рішення Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 11.12.20 № 326 (т. 3 а.с. 40-48)підтверджується встановлення зазначеих тарифів для вказаних об`єктів теплопостачання.

Зазначені тарифи застосовано позивачем при обчисленні суми заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.21 № 30/21 за період з січня 2021 року по вересень 2021 року, проте з жовтня 2021 року позивач обчислював заборгованість за вказаним Договором вже за іншими значно більшими тарифами (відповідно 4016,68 грн. та 4117,36 грн. за Гкал (з ПДВ), які встановлені рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 25.10.21 № 270, посилаючись на те, що дані тарифи встановлено до бюджетних організацій, до яких відноситься відповідач.

Пунктом 3.3. Договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.21 № 30/21 передбачено, що в разі зміни тарифів розрахунки за споживання теплової енергії здійснюються за новими тарифами.

Разом з цим, пунктом 3.3.1 Договору, його умови можуть бути змінені згідно з пунктами 1-8 частини 5 статтті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» . Всі зміни та доповнення оформляються у вигляді додаткових угод, підписаних сторонами.

Частиною 5 статтті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції, яка діяла на час застосування позивачем зазначених нових тарифів, було передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Натомість у матеріалах справи відсутні додаткові угоди щодо зміни ціни договору або рішення суду про визнання таких угод укладеними на вимогу однієї із сторін в порядку статті 651 Цивільного кодексу України,з урахуванням вказаних положень Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим при визначенні суми заборгованості за Договором про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.21 № 30/21 слід виходити з тарифу, визначеного Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 11.12.20 № 326, в той час як позивач з жовтня 2021 року неправомірно автоматично, без внесення відповідних змін до Договору застосував тарифи, встановлені рішенням Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 25.10.21 № 270.

З урахуванням наведеного обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення заборгованості за договорами, обчисленою виходячи із встановлених Договорами тарифів за період їх дії з грудня 2020 року по грудень 2021 року в сумі 279188,09 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за о/р 1723,1724 за січень 2022 року та нарахованих на неї інфляційних та річних(пеня на вказану заборгованість за даними розрахунку позивача не нарахована), колегія суддів зазначає про їх необґрунтованість, оскільки вказана заборгованість нарахована за період постачання поза межами строку дії Договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 11.02.21 № 30/21, який закінчився 31.12.21.

Щодо заборгованості за о/р 1721 та 3021 та нарахованих на неї пені, 3% річних та інфляційних колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість, оскільки вказані особові рахунки не стосуються об`єктів теплопостачання за спірними договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 за о/р 1723, 1724, які , як зазначено вище, визначені в Додатках № 1,1а Договорів.

При цьому позивач не позбавлений права заявити окремий позов щодо стягненння зазначеної заборгованості за о/р 1721 та 3021 за іншими підставами (іншими договорами, ніж Договори від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За частиною першою статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

За частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК ),

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується сторонами в заявах по суті справи та доданих до них розрахунках (контр розрахунках), відповідач частково сплачував отриману за спірними Договорами теплову енергію із порушенням встановлених строків, а тому він є боржником, який прострочив виконання відповідного грошового зобов`язанння.

Нарахування пені за прострочення оплат за о/р 1723,1724 в сумі 8894,99 грн. за період прострочення з 16.01.21 по 15.07.21 здійснено позивачем відповідно до умов п. 7.2.2. Договору, якими встановлено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію нараховується пеня на користь постачальника в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.При цьому позивачем дотримано встановлений ч. 6 статтті 232 Господарського кодексу України строк нарахування штрафних санкцій.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На вищезазначену обґрунтовану суму основного боргу правомірним є нарахування відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 3963 грн. 3 % річних за період прострочення з 16.01.21 по 31.07.21 та 19508,77 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2020 по січень 2022 .

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру пені на 70%, викладеної в тексті заперечень на відповідь на відзив на позов, колегія суддів зазначає наступне.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що обґрунтовано заявлений розмір пені за прострочення оплат за о/р 1723,1724 в сумі 8894,99 грн. за період прострочення з 16.01.21 по 15.07.21, складає лише 3,18 % від основного боргу, а тому зменшення її розміру явно не відповідатиме балансу інтересів сторін та знівелює компенсаторну та забезпечувальну функції неустойки, у зв`язку з чим дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за поданя позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч.1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.03.23 у справі №922/5113/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Комунального підприємства Чугуївтепло (63503, м.Чугуїв, вул. Гагаріна, 15, код ЄДРПОУ 35944142) 279188,09 грн. основного боргу за договорами про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 20.02.20 №30/20 та від 11.02.21 № 30/21 (за о/р 1723, 1724), 8894,99 грн. пені,3963 грн. 3 % річних;19508,77 грн. інфляційних втрат , 4672,92 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства Чугуївтепло (63503, м.Чугуїв, вул. Гагаріна, 15, код ЄДРПОУ 35944142) на користь з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) 38109,65 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.05.23.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль