ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2023 р. Справа№ 910/20876/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м.Києва від 22.02.2022

у справі №910/20876/21 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення заборгованості у розмірі 78 872,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20876/21 позовні вимоги задоволено частково; вирішено стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість у розмірі 37 068, 11 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 953, 15 грн., 3% річних у розмірі 1 180, 62 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 214, 60 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20876/21 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», позивач) звернулось до суду із позовними вимогами до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) (Військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 78 872, 40 грн., з яких: 65 220, 96 грн. сума основного боргу; 4 698, 14 грн. інфляційні втрати; 7 444, 82 грн. пеня, 1 508, 48 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6375 від 05.02.2013, в частині здійснення розрахунків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20876/21 позовні вимоги задоволено частково.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог щодо стягнення платежів, нарахованих позивачем до 31.12.2020, оскільки судом встановлено, що відповідач повернув орендоване майно 31.12.2020 (підтверджується підписаним сторонами без заперечень та зауважень Актом приймання-передачі приміщення від 31.12.2020), обов`язки відповідача як орендаря за Договором оренди припинились 31.12.2020, а відтак він зобов`язаний був здійснювати витрати до повернення орендованого майна, пов`язані з утриманням орендованого майна, як це передбачено п. 5.10 Договору оренди, навіть за відсутності підписаної сторонами Додаткової угоди до Договору відшкодування або укладеного сторонами нового договору на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Водночас, у задоволенні вимог про стягнення пені суд відмовив з огляду на відсутність договірного погодження сплати пені у періоді після закінчення терміну оренди по договору, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат задоволено частково за перерахунком у відношенні прострочених платежів за період до 31.12.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 року не погоджується, вважає, що рішення суду не грунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необгрунтованим, не відповідає завданню господарського судочинства, визначеному ГПК України, а тому підлягає скасуванню.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- суд першої інстанції не застосував положення ст. 764 ЦК України до періоду після 31.12.2020 року; оскільки відповідач продовжив користуватися майном (яке фактично не повернув) та в подальшому не здійснював жодних платежів щодо орендної плати та відшкодування витрат з утримання орендованого (використовуваного) майна та надання комунальних послуг за період з січня 2021 по листопад 2021 року включно;

- з метою спростування безпідставних доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, представником позивача було подано до суду клопотання від 07.02.2022 з відповідними доказами, в якому було належним чином обгрунтовано підстави, через які представник позивача не мав можливості подати дані докази разом із позовною заявою або разом із поданням відповіді на відзив; однак судом безпідставно не прийнято вказані докази до розгляду, чим порушено приписи ст. 80 ГПК України;

- судом без належної правової підстави не взято до уваги надані позивачем докази щодо використання відповідачем орендованого майна та кореспондуючого обов`язку щодо відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг за період з січня 2021 по листопад 2021 року включно.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20876/21; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час апеляційного провадження від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просив у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі №910/20876/21 - відмовити; залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20876/21.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

05 лютого 2013 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6375 (далі - Договір оренди).

Згідно п. 1.1 Договору оренди (в редакції Додаткової угоди № 6375/01 від 18.09.2013 про внесення змін до Договору оренди) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежиле приміщення (далі - майно) загальною площею 37,3 кв. м (реєстровий номер - 04713033.61.АААЖДГ906), що розміщене за адресою: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, на другому поверсі Великого флігеля адміністративної будівлі, яка перебуває на балансі відокремленого підрозділу господарська служба Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з Актом оцінки станом на 30 квітня 2013 і становить 217 447,45 грн.

Додатковими договорами до Договору оренди від 11.04.2016, від 14.07.2016, від 21.09.2016, від 29.11.2016, від 19.04.2017, від 08.11.2017, від 02.01.2018, від 08.05.2018 сторони вносили зміни до п. 10.1 Договору оренди, яким встановлено строк чинності цього договору.

У зв`язку з утворенням ПАТ «Українська залізниця» відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та керуючись ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», 04.03.2016 укладено Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна від 05.02.2013 № 6375.

Відповідно до умов пунктів 1, 2 Додаткового договору від 04.03.2016 до Договору оренди сторони узгодили встановити, що орендодавцем майна за Договором оренди є ПАТ «Українська залізниця»; у тексті Договору оренди повне найменування господарська служба Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» та скорочене найменування господарська служба ДТГО «ПЗЗ» замінити відповідно на структурний підрозділ господарська служба регіональної філії «Південно- Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Додатковий договір від 04.03.2016 набирає чинності з дня його підписання, умови його застосовуються до відносин, які склалися з 01.12.2015 (п. 7 наведеного додаткового договору).

01.12.2015 за актом приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна, орендодавець (ПАТ «Українська залізниця») передав, а орендар (Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України) прийняв в строкове платне користування майно - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, площею 37,3 кв. м.

Пунктом 5.10 Договору оренди (в редакції Додаткового договору від 04.03.2016 до Договору оренди) сторонами узгоджено, що орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, в тому числі на компенсацію сплати податку на землю.

На виконання п. 5.10 Договору оренди, 06.03.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - балансоутримувач) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - орендар) укладено Договір на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №ПЗ/НА-185260/НЮ (далі - Договір відшкодування), а умовами якого балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт приміщення будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лисенка, 6 загальною площею 17 895,5 кв.м. Орендар бере участь у витратах балансоутримувача пропорційно до займаної ним площі. Орендоване приміщення використовується з метою розміщення бюджетної установи - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до п. 2.1 Договору відшкодування встановлено, що орієнтовний розмір відшкодування комунальних, експлуатаційних витрат та земельного податку за місяць (на підставі Додатків № 1,2), що є невід`ємною частиною Договору, складає: 7 504,07 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1250,68 грн.

Пунктом 2.2 Договору відшкодування сторонами узгоджено, що орендар (відповідач) вносить плату на поточний рахунок балансоутримувача (позивача), що вказаний в даному Договорі до 10 числа місяця, наступного за звітним, шляхом безготівкового переказу коштів.

Згідно з п. 2.4 Договору відшкодування, підставою для оплати послуг за даним Договором є направлений на адресу орендаря рахунок-фактура та акт приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 5.2 Договору відшкодування сторони узгодили, що у випадку затримки оплати орендарем належних платежів, балансоутримувач має право вимагати платити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Пунктом 8.1 Договору відшкодування встановлено, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом дії Договору оренди від 05.02.2013 №6375 нерухомого майна, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами. Разом з цим, сторони дійшли спільної згоди, що умови даного Договору застосовуються до правовідносин, що склалися між сторонами з 01 січня 2018 року.

Додатковим договором від 08.05.2018 до Договору оренди продовжено строк дії Договору оренди по 30.06.2018 року включно.

Пунктом 10.4 Договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

Згідно з п. 10.6 Договору оренди чинність Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; ліквідації орендаря-юридичної особи.

Згідно з п. 10.10 Договору оренди, майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу (позивачу) з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (відповідача).

За актом приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна від 01.12.2015 позивачем було передано, а відповідачем прийнято в строкове платне користування майно - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, площею 37,3 кв. м.

В свою чергу, 31 грудня 2020 року сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі приміщення, відповідно до якого, відповідачем повернуто позивачу орендоване майно.

Встановивши, що відповідач повернув орендоване майно 31.12.2020 (підтверджується підписаним сторонами без заперечень та зауважень Актом приймання-передачі приміщення від 31.12.2020), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обов`язки відповідача як орендаря за Договором оренди припинились 31.12.2020, а відтак він зобов`язаний був здійснювати витрати до повернення орендованого майна, пов`язані з утриманням орендованого майна, як це передбачено п. 5.10 Договору оренди, навіть за відсутності підписаної сторонами Додаткової угоди до Договору відшкодування або укладеного сторонами нового договору на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

За висновками суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний господарський суд, оскільки відповідач повернув орендоване майно 31.12.2020, а невиконане зобов`язання з відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг за період з серпня по грудень 2020 року підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості в частині стягнення 37 068,11 грн. визнані обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У задоволенні вимог про стягнення пені суд першої інстанції відмовив, посилаючись на приписи ст. 547 ЦК України, в силу положень якої правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки доказів підписання сторонами Додаткової угоди про продовження терміну дії Договору відшкодування після 30.06.2018 матеріали справи не містять, позовна вимога про стягнення з відповідача 7 444,82 грн. пені за затримку платежів на підставі п. 5.2 Договору відшкодування визнана безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Вимоги позивача про стягнення 1 508,48 грн. 3% річних та 4 698,14 грн. інфляційних втрат, суд задовольнив частково, в розмірі 3% річних по сумі 1 180,62 грн. та інфляційні втрати по сумі 3 953,15 грн. в частині здійснених нарахувань за період з серпня по грудень 2020 року включно.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення 65 220, 96 грн. боргу за Договором №ПЗ/НА-185260/НЮ на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 06.03.2018, що виник внаслідок несплати рахунків, виставлених згідно актів приймання-передачі послуг за період з серпня 2020 по листопад 2021, а також про стягнення 4 698, 14 грн. інфляційних втрат; 7 444, 82 грн. пені, 1 508, 48 грн. 3% річних через наявне прострочення станом на 03.12.2021.

За встановлених обставин справи щодо повернення відповідачем орендодавцю приміщення за договором оренди за договором №6375 від 05.02.2013, що підтверджено актом приймання-передачі приміщення від 31.12.2020, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що обов`язки відповідача як орендаря за Договором оренди припинились 31.12.2020, а відтак він зобов`язаний був здійснювати витрати до повернення орендованого майна, пов`язані з утриманням орендованого майна, як це передбачено п. 5.10 Договору оренди, навіть за відсутності підписаної сторонами Додаткової угоди до Договору відшкодування або укладеного сторонами нового договору на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Належних доказів, які б підтверджували факт споживання відповідачем комунальних послуг внаслідок використання приміщення, щодо якого 31.12.2020 підписано акт приймання-передачі приміщення з оренди у періоді після підписання вказаного акту, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що судом без належної правової підстави не взято до уваги надані позивачем докази щодо використання відповідачем орендованого майна та кореспондуючого обов`язку щодо відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг за період з січня 2021 по листопад 2021 року включно апеляційним господарським судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що:

- право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1);

- заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

З огляду на пропущення позивачем процесуальних строків на подання заяв/клопотань, документів, подані позивачем до суду першої інстанції 07.02.2022 документи згідно клопотання про приєднання доказів у справі №910/20876/21 не прийняті до розгляду на підставі ч. 8 ст. 80 ГПК України, що належно з посиланням на приписи процесуального закону обгрунтовано у вступній частині оскаржуваного судового рішення.

Клопотання позивача про надання додаткового строку для підготовки відзиву та про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін розглянуто судом першої інстанції, про що винесено ухвалу від 31.01.2022 з належним обгрунтуванням відмови у продовженні процесуального строку.

Відповідно до приписів частин 1, 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Таким чином позивач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді першої інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо надання оцінки додатковим доказам, в тому числі за доводами апеляційної скарги.

Враховуючи викладене вище, оскільки відповідач повернув орендоване майно 31.12.2020, судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги про стягнення заборгованості по сумі 37 068, 11 грн. за невиконане зобов`язання з відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг за період з серпня по грудень 2020 року.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат згідно положень ст. 625 ЦК України.

При цьому, судом першої інстанції надано належну оцінку розрахунку позивача та правильно враховано період прострочення у відношенні платежів нарахування яких проведено до 31.12.2020, внаслідок чого частково задоволено вимоги позивача по заявлених до стягнення сумах 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідальність у вигляді пені обумовлена положеннями п. 5.2 Договору №ПЗ/НА-185260/НЮ на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 06.03.2018; Додатковою угодою № 1 від 06.04.2018 до Договору відшкодування, термін дії Договору відшкодування продовжено до 30.06.2018 включно, тоді як доказів підписання сторонами Додаткової угоди про продовження терміну дії Договору відшкодування після 30.06.2018 матеріали справи не містять.

За наведених обставин справи, з огляду на положення ст. 547 ЦК України, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені, про яку заявив позивач у позовній заяві, рішення суду в цій частині прийнято у відповідності до норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки такі не спростовують зроблених судом висновків про обгрунтованість вимог позивача лише в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 37 068, 11 грн., інфляційних втрат у розмірі 3 953, 15 грн., 3% річних у розмірі 1 180, 62 грн. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі №910/20876/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/20876/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

4. Матеріали справи № 910/20876/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова