РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2023Справа № 910/1313/23

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа»

про стягнення 2835145,71 грн.

Представники сторін:

від позивача: Рабченюк Л.П.;

від відповідача: Дзюбенко С.М., Максименко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.01.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» про стягнення 2835145,71 грн, з яких 1499000,00 грн основного боргу, 639856,02 грн пені, 226272,00 грн штрафу, 54761,36 грн 3% річних та 415256,33 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що він у 4 кварталі 2021 року забезпечив можливість відповідачу надавати на території аеропорту «Бориспіль» послуги з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту відповідно до умов Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 на суму 9925440,00 грн. Однак, відповідач не у повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 1499000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 639856,02 грн пені, 226272,00 грн штрафу, 54761,36 грн 3% річних та 415256,33 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 позовну заяву Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 31.01.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1313/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.03.2023, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

07.03.2023, 08.03.2023 та 14.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву (аналогічні за змістом), в яких відповідач зазначив, що позивачем при нарахуванні пені не дотримано положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Також, відповідач вказав на недоведеність вартості наданих позивачем послуг, оскільки акт приймання-передачі не підписаний сторонами. Крім того, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

У підготовчому засіданні 15.03.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 12.04.2023.

17.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

27.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 12.04.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.05.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 03.05.2023 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 03.05.2023 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили частково, просили суд зменшити розмір штрафних санкцій.

У судовому засіданні 03.05.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» (компанія) укладено Генеральна угода №02.1-14/4-02 про умови здійснення комерційної діяльності з надання послуг з наземного обслуговування, відповідно до умов якої аеропорт забезпечує компанії можливість надавати на території аеропорту «Бориспіль» послуги з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту, а компанія зобов`язується сплачувати аеропорту плату за це.

Відповідно до п. 3.1 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 розмір плати, яку має сплачувати компанія за створення та підтримання аеропортом необхідних правових, технічних, майнових, організаційних, без пекових та інших передумов для здійснення компанією господарської діяльності в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з надання послуг з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту у відповідності з Правилами та на умовах цієї угоди, встановлюється у відсотках від квартального чистого доходу, отриманого компанією від здійснення такої діяльності на території аеропорту та становить 10% без ПДВ.

Згідно з п. 3.2 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 інформацію про розмір чистого доходу компанія щоквартально надає бухгалтерії аеропорту до 12 числа місяця, що слідує за звітним кварталом, у вигляді Довідки про розмір чистого доходу. Дана довідка має містити в собі інформацію про розмір чистого доходу, отриманого від надання послуг з наземного обслуговування на території аеропорту, має бути підписана керівником та головним бухгалтером компанії.

Представник компанії самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту рахунок на здійснення плати та акт в строк до 15 числа місяця, що слідує за звітним кварталом. Сторони домовились, що датою отримання рахунку та акту буде вважатись фактична дата видачі цих документів представнику компанії. У разі неотримання представником компанії рахунків у строки, що вказані вище, аеропорт направляє рахунки та акти компанії на адресу e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1. В такому випадку датою отримання рахунків та актів буде вважатися дата відправлення цих документів по e-mail (п. 3.4 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019).

Відповідно до п. 3.6 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 разом з рахунками представник компанії отримує складені аеропортом акти. Підписані акти або письмову мотивовану відмову від підписання компанія зобов`язана повернути аеропорту протягом 5-ти робочих днів з дати отримання.

Згідно з п. 4.1 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 ця угода набуває чинності з 01.04.2019 та діє до 01.04.2026 (включно).

Відповідно до п. 7.1 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 сторони звільняються від відповідальності за повне та/або часткове невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цією Угодою, якщо таке невиконання чи неналежне виконання сталися внаслідок настання зовнішніх і надзвичайних обставин, відсутніх на момент підписання даної Угоди, які не можна було ані передбачити, ані запобігти жодними розумними заходами. До таких обставин відносяться стихійні лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, страйки, військові дії, громадські безпорядки, тощо.

Достатнім доказом дії зазнаних обставин є документ, виданий уповноваженим органом України, і лише наявність такого документа буде свідчити як доказ існування форс-мажорних обставин та їх тривалості (п. 7.2 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019).

Відповідно до п. 7.3 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 сторона, для якої виникла неможливість виконання своїх обов`язків через настання вищезазначених обставин, повинна у термін, що не перевищує 3 діб, письмово сповістити іншу сторону про настання, передбачуваний строк дії та припинення обставин, що спричинили таке. В іншому разі сторона, що потерпіла, не матиме права посилатися на вищезазначені обставини в подальшому.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 06.06.2019, Додаткову угоду №2 від 25.02.2020, Додаткову угоду №3 від 08.07.2020, Додаткову угоду №4 від 24.06.2021.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що він у 4 кварталі 2021 року забезпечив можливість відповідачу надавати на території аеропорту «Бориспіль» послуги з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту відповідно до умов Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 на суму 9925440,00 грн. Однак, відповідач не у повному обсязі оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 1499000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 639856,02 грн пені, 226272,00 грн штрафу, 54761,36 грн 3% річних та 415256,33 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що позивачем при нарахуванні пені не дотримано положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Також, відповідач вказав на недоведеність вартості наданих позивачем послуг, оскільки акт приймання-передачі не підписаний сторонами. Крім того, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання п. 3.1 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 відповідач надав позивачу Довідку №679 від 13.01.2022 про розмір чистого доходу, отриманого відповідачем від надання послуг з наземного обслуговування на території аеропорту «Бориспіль», відповідно до якої чистий дохід Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» за 4 квартал 2021 року становить 82712 тис. грн.

На підставі інформації про розмір чистого доходу, наданої відповідачем, позивачем було сформовано рахунок-фактуру №171/15 від 13.01.2022 на суму 9925440,00 грн (разом з ПДВ) та складено Акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021 на суму 9925440,00 грн (разом з ПДВ).

Нарахована позивачем сума за послуги відповідає умовам визначення вартості послуг, які погоджені сторонами у п. 3.1 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019.

Вказаний акт не підписаний відповідачем. Однак, позивачем долучено до матеріалів справи копію Реєстру виданих/отриманих оригіналів документів Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа», з якого вбачається, що представником відповідача (начальником відділу з технічного забезпечення) 18.01.2022 було отримано оригінал вказаного рахунку та акту на суму 9925440,00 грн.

У п. 3.6 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 сторонами погоджено, якщо протягом 5-ти робочих днів акт або письмова мотивована відмова не будуть направлені аеропорту акт вважається підписаний сторонами, а відмови, направлені компанією з порушенням 5-ти денного строку, не будуть прийматися до розгляду.

Мотивованої відмови від підписання вказаного акту відповідачем висловлено не було (доказів протилежного матеріали справи не містять).

За наведених обставин, суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що вартість послуг є недоведеною.

Так, мотивованої відмови від підписання акту відповідачем надано не було. Більш того, відповідно до умов договору вартість послуг визначається розрахунковим методом та залежить від розміру чистого доходу, інформацію про який надав сам відповідач у довідці №679 від 13.01.2022 (82712 тис. грн * 10% + 20% ПДВ = 9925440,00 грн).

Отже, визначена позивачем вартість послуг є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.5 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 оплата рахунків здійснюється протягом 5-ти календарних днів з дати їх отримання.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги на суму 9925440,00 грн у строк до 24.01.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Втім, як вбачається з картки рахунку позивача, відповідачем з посиланням у призначенні платежу на реквізити рахунку №171/15 від 13.01.2022 були сплачені грошові кошти у загальному розмірі 8426440,00 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 1499000,00 грн.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 1499000,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

При цьому судом відхиляються доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин, оскільки строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором настав до початку війни та введення воєнного стану.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» за Генеральною угодою №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 у розмірі 1499000,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» суми основного боргу у розмірі 1499000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 639856,02 грн за період з 24.01.2022 по 12.01.2023 з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.7 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 у разі наявності простроченої заборгованості компанії аеропорт нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується у порядку, встановленому чинним законодавством України, та до повного погашення заборгованості за цією Угодою. При відсутності оплати з урахуванням пені більше як 25 календарних днів з моменту отримання рахунку аеропорт додатково стягує штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно оплаченого рахунку.

Суд зазначає, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, оскільки умова нарахування пені до повного погашення заборгованості є вказівкою на подію (термін), то умовами п. 3.7 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 сторони встановили інший період нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19.

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що нарахування пені повинно обмежуватись 6 місяцями від дати виникнення заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, оскільки згідно з п. 3.5 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 оплата рахунків здійснюється протягом 5-ти календарних днів з дати їх отримання, а відповідач отримав рахунок на оплату 18.01.2022, то відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги на суму 9925440,00 грн у строк до 24.01.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого обґрунтованим розміром пені є 634417,43 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 226272,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Як погоджено сторонами у п. 3.7 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019, при відсутності оплати з урахуванням пені більше як 25 календарних днів з моменту отримання рахунку аеропорт додатково стягує штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно оплаченого рахунку.

З розрахунку штрафу вбачається, що позивач нараховує штраф на суму боргу 4525440,00 грн, яка існувала у період з 31.01.2022 по 13.02.2022.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив, що на його переконання позивач не поніс жодних збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, а відповідач не мав наміру не виконувати свої грошові зобов`язання.

Провадження господарської діяльності відповідача унеможливлене у зв`язку з введенням воєнного стану та закриттям повітряного простору, відповідач не має жодного прибутку, що в свою чергу унеможливлює виконання зобов`язань з контрагентом.

При цьому, відповідач повідомив, що наказом від 24.02.2022 №19 у роботі всіх підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» встановлено простій; з 01.04.2022 та на період дії воєнного стану дію трудових договорів з усіма працівниками відповідача було призупинено.

Відтак, як вказує відповідач, через закриття повітряного простору України господарська діяльність відповідача фактично припинена і не відновлена.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на надані відповідачем обгрунтування, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 20% відсотків.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 54761,36 грн за період з 24.01.2022 по 12.01.2023.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, оскільки згідно з п. 3.5 Генеральної угоди №02.1-14/4-02 від 01.04.2019 оплата рахунків здійснюється протягом 5-ти календарних днів з дати їх отримання, а відповідач отримав рахунок на оплату 18.01.2022, то відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги на суму 9925440,00 грн у строк до 24.01.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних та дійшов висновку, що обгрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 53945,57 грн.

При цьому, щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних, суд зазначає, що із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних.

При цьому, під час вирішення заяви відповідача про зменшення 3% річних суд не враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 висновок був сформований у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та 3% річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних.

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» 3% річних у розмірі 54761,36 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 53945,57 грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 415256,33 грн за період з 14.02.2022 по 12.01.2023.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» інфляційних втрат у розмірі 415256,33 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4; ідентифікаційний код: 33240887) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код: 20572069) суму основного боргу у розмірі 1499000 (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 507533 (п`ятсот сім тисяч п`ятсот тридцять три) грн 94 коп., штраф у розмірі 181017 (сто вісімдесят одна тисяча сімнадцять) грн 60 коп., 3% річних у розмірі 53945 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн 57 коп., інфляційні втрати у розмірі 415256 (чотириста п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят шість) грн 33 коп. та судовий збір у розмірі 42433 (сорок дві тисячі чотириста тридцять три) грн 37 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 15.05.2023.

Суддя О.М. Спичак