РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2023Справа № 910/3719/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенерго»

про стягнення 161 972,71 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенерго» (відповідач) про стягнення 161 972,71 грн (116 718,87 грн основного боргу, 6 095,32 грн 3% річних та 39 158,52 грн інфляційних втрат).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 20/21-1284-БО-17 від 13.10.2020 в частині оплати поставленого природного газу у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі в порядку, встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України шляхом направлення на адреси їх місцезнаходженням належним чином завірених копій ухвал рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

Ухвала суду від 16.03.2023 була отримана позивачем 23.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 941.

Відповідачу ухвалу суду від 16.03.2023 було надіслано за адресою згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань поштовим відправленням № 933, яке повернуто до суду з зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання», жодних заяв про зміну місцезнаходження відповідача до суду не надходило.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене, судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоенерго» (Споживач) укладено договір № 20/21-1284-БО-17 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до п.п. 1.1-1.2 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору; природний газ, що постачається Споживачеві за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Сторонами до даного Договору було підписано ряд додаткових угод, а саме:

- Додаткову угоду № 1 від 23.11.2020, якою доповнено з 01.11.2020 та викладено у новій редакції пункт 4.2 Договору;

- Додаткову угоду № 1/2 від 31.10.2020, якою викладено п. 2.1 в новій редакції;

- Додаткову угоду № 2 від 22.12.2020, якою доповнено з 01.12.2020 та викладено у новій редакції пункт 4.2 Договору;

- Додаткову угоду № 3 від 29.01.2021, якою доповнено з 01.01.2021 та викладено у новій редакції пункт 4.2 Договору;

- Додаткову угоду № 4 від 26.02.2021, якою доповнено з 01.02.2021 та викладено у новій редакції пункт 4.2 Договору;

- Додаткову угоду № 5 від 26.03.2021, якою викладено п. 2.5 Договору в новій редакції, доповнено п. 3.10 Договору, доповнено з 01.03.2021, викладено у новій редакції пункт 4.2 Договору та викладено п. 7.2 Договору у новій редакції;

- Додаткову угоду № 6 від 28.04.2021, якою доповнено з 01.04.2021 та викладено у новій редакції пункт 4.2 Договору.

Додаткові угоди до Договору підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплені відтисками печаток підприємств.

За цим Договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п. 1.3. Договору).

Згідно з п. 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 1/2 від 31.10.2020) Постачальник передає Споживачу у жовтні 2020 року - квітні 2021 року замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 34,6 тис.куб.метрів, у тому числі, по місяцях: жовтень 2020 - 0 тис. куб. м, листопад 2020 - 5,0 тис. куб. м, грудень 2020 - 8.0 тис. куб. м, січень 2021 - 8,0 тис. куб. м, лютий 2021 - 4,5 тис. куб. м, березень 2021 - 6,1 тис. куб. м, квітень 2021 - 1,2 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.1. Договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 власного видобутку (видобутий на території України) та/або імпортований газ, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.8. Договору передбачено, що приймання-передачі газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли Споживач був включений Постачальником до свого Реєстру, з урахуванням положень пункту 3.3. Договору.

Відповідно до п. 3.9. Договору Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом: копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений Оператором ГРМ/ГТС та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи /Кодексу газорозподільних систем (пп.3.9.2); інформацію за підписом уповноваженої особи Споживача стосовно обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли був включений до Реєстру споживачів Постачальника (відповідно до п. 3.8. Договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим Договором). Цю розбивку Споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку Постачальника і приймається Постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді (пп.3.9.2); підписані Споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим Договором і з урахуванням пункту 3.8. Договору, його фактична вартість та ціна.

Згідно з п. 3.10. Договору (в редакції Додаткової угоди № 5 від 26.03.2021) Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого не підписання акта. Невідповідність фактично використаних Споживачем у відповідному розрахунковому періоді обсягів природного газу замовленим обсягам, визначеним в пункті 2.1. цього Договору, не є підставою для неоформлення Сторонами актів приймання-передачі.

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п. 3.11. Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природному газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється відповідно до вимог Положення (із змінами та доповненнями) та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» під час виконання Компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Прейскурант). Прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті Постачальника. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності). У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для Сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Згідно з пунктом 4.2. Договору (в останній редакції Додаткової угоди № 6 від 28.04.2021) ціна за 1 000 куб. м. природного газу визначається Сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту. У разі непідписання/несвоєчасного підписання Сторонами відповідної додаткової угоди, Сторони при оформленні актів приймання-передачі природного газу і визначенні ціни (пункти 3.9-3.10 цього Договору) користуються Прейскурантом.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року (включно) за цим Договором складає 6522,860 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 7827,432грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений НКРЕКП від 24.12.19 №3013 -124,16грн з 1000куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 6647,02грн за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 7976,42грн.

Ціни на природний газ, зазначені в Прейскуранті, є обов`язковими за цим Договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному Прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті Постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу Споживача (зазначену в розділі 12 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо. Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п. 4.3., п. 4.4. Договору).

Згідно з п. 5.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивач передав відповідачеві природний газ на загальну суму 266 053,12 грн відповідно до актів приймання-передачі від 30.11.2020 в обсязі 4,69263 тис. куб. м. на суму 30 968,71 грн, від 31.12.2020 в обсязі 7,64628 на суму 57 138,44 грн, від 31.01.2021 в обсязі 6,82052 на суму 61 021,37 грн, від 28.02.2021 в обсязі 9,35176 на суму 78 165,48 грн, від 31.03.2021 в обсязі 5,04246 на загальну суму 38 749,87 грн та від 30.04.2021 в обсязі 0,00116 на загальну суму 9,25 грн.

Суд дійшов висновку, що наведені вище акти приймання-передачі природного газу є належними доказами на підтвердження поставки товару за Договором, оскільки підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток підприємств, містять посилання на Договір № 20/21-1284-БО-17 від 13.10.2020 як підставу їх складання.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність претензій відповідача та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Відповідачем була здійснена часткова оплата боргу, що підтверджується копією банківських виписок доданих до позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, щодо своєчасної та повної оплати поставленого газу належним чином не здійснив, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість за поставлений газ в розмірі 116 718,87 грн. Окрім того, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач нараховує 3% річних у розмірі 6 095,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 39 158,52 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 ГК України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання за договором постачання природного газу №20/21-1284-БО-17 від 13.10.2020 належним чином, поставивши відповідачу природний газ у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 266 053,12 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які були зазначені вище по тексту.

Факт поставки природного газу за спірним договором відповідачем не оспорений, докази протилежного суду не надані.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем було частково оплачено вартість поставленого природного газу у загальному розмірі 149 334,25 грн. Однак, суд не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, загальна вартість поставленого природного газу відповідачу склала 266 053,12 грн, позивач просить суд стягнути з відповідача суму несплачено основного боргу у розмірі 116 718,87 грн. Проте, згідно з наданими до позовної заяви копіями банківських виписок ТОВ «Теплоенерго» здійснило часткову оплату боргу за Договором № 20/21-1284-БО-17 у розмірі 149 128,52 грн, а відтак сума боргу відповідача перед позивачем становить 116 924,60 грн, тобто є більшою, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу, відповідно до якого, суд не вправі виходити за межі позовних вимог. Отже, позовна вимога в частині стягнення з відповідача основної заборгованості розглядається судом в межах визначених позивачем, а саме у розмірі 116 718,87 грн.

Як встановлено судом, відповідач у встановлений договором строк оплату отриманого товару в повному обсязі не здійснив.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами газу та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманого газу, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 116 718,87 грн основного боргу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ, позивач нараховує 3% річних у розмірі 6 095,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 39 158,52 грн.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 74-77, 86, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенерго» (04053, місто Київ, вул. Винниченка Володимира, будинок 7, код 32921714) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6, код 20077720) основний борг у розмірі 116 718 (сто шістнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) грн 87 коп, 3% річних у розмірі 6 095 (шість тисяч дев`яносто п`ять) грн 32 коп., інфляційні втрати у розмірі 39 158 (тридцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.05.2023.

Суддя О.Г. Удалова