ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. Справа№ 910/5600/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Інтер-Поліс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022

у справі №910/5600/22 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування"

до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії "Інтер-Поліс"

про стягнення 28 900,14 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Просто-Страхування" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Інтер-Поліс" (далі - відповідач) про стягнення 28 900,14 грн страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, ПАТ "Просто-Страхування" сплачено суму страхового відшкодування. У зв`язку з чим, відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована ПАТ СК "Інтер-Поліс", позивач заявив до відповідача позов про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 28 900,14 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ СК "Інтер-Поліс" на користь ПАТ "Просто-Страхування" страхове відшкодування у розмірі 28 900,14 грн, судовий збір у розмірі 2 481,00 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд вказав, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки пошкоджений автомобіль марки "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , є 2018 року випуску (тобто строк експлуатації складає менше 7 років).

Суд першої інстанції, зважаючи на положення статті 993 Цивільного кодексу України, статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на те, що полісом №АР/2041066 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн і франшизу в сумі - 1 000,00 грн, дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 28 900,14 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, з ПАТ СК "Інтер-Поліс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що відповідачем до матеріалів справи надано розрахунок страхового відшкодування в якому зазначено, пошкодження, які не пов`язані зі страховим випадком, а отже не повинні були враховуватися при вирішенні спору між сторонами.

Скаржник також просить суд призначити автотоварознавчу експертизу, оскільки для визначення розміру страхового відшкодування, з урахуванням приписів Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", потрібні спеціальні знання, у з в`язку з тим що на підставі експертизи відповідача було визначено інший розмір шкоди ніж визначена звітом спеціаліста позивача.

Крім того, в апеляційні скарзі заявлено клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 27.12.2022, зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства, при цьому суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, об`єктивно та в повному обсязі дослідив надані сторонами докази по справі, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та виніс рішення, яке в повній мірі відповідає обставинам справи, апеляційна ж скарга є необґрунтованою та такою, що підлягає відхиленню.

Крім того, позивач вказує, що транспортний засіб "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , 2018 року випуску, в акті огляду транспортного засобу, який є додатком до звіту, відсутні пошкодження, що не пов`язані з аварією, а отже підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу з урахуванням положень пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 не має.

Також, позивач додатково повідомив, що відповідачем було виконано рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5600/22 та сплачено на користь позивача 36 381,14 грн.

Розгляд клопотань.

Водночас позивач в апеляційній скарзі просив призначити автотоварознавчу експертизу, з метою визначення розміру страхового відшкодування з урахуванням приписів Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Розглянувши зазначене вище клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частини 1-3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Із сукупності наведених норм вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи не потребують спеціальних знань для повного, об`єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

При цьому, слід зауважити, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи у справі №910/5600/22.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5600/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ПАТ СК "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

21.11.2022 матеріали справи №910/5600/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 апеляційну скаргу ПАТ СК "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки.

09.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду від ПАТ СК "Інтер-Поліс" надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з доказами сплати судового збору та доказами надсилання копії апеляційної скарги ПАТ "Просто-Страхування".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 задоволено клопотання ПАТ СК "Інтер-Поліс" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22. Відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ СК "Інтер-Поліс" про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ СК "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 №09.1-07/99/23 у зв`язку з обранням головуючого судді (судді-доповідача) Попікової О.В. членом Вищої ради правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/5600/22.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 апеляційну скаргу ПАТ СК "Інтер-Поліс" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Майданевич А.Г., судді: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 прийняти до провадження апеляційну скаргу ПАТ СК "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Сулім В.В. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, зміну складу колегій, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/5600/22 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.02.2021 року між ПАТ "Просто-Страхування" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір страхування "Просто-Каско Плюс" серії PKS №2100205, предметом якого є страхування транспортного засобу "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 . Строк дії договору страхування визначений до 21.02.2022.

25.11.2021 на проспекті Гагаріна у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 . У зв`язку з чим, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №215414.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2021 у справі №755/21072/21, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказаною постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків і порушення пункту 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до звіту від 11.05.2022 №78-D/10/33 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 30 208,89 грн, а згідно з рахунком від 06.12.2021 №02493 вартість відновлювального ремонту вищенаведеного транспортного засобу становить 29 900,14 грн.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 29 900,14 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 10.12.2021 №22442. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом від 09.12.2021 №157265.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування від 18.01.2022 №04-165, проте відповідач залишив вказану заяву без задоволення, страхове відшкодування на день подання позову не сплатив.

Звертаючись з позовною заявою, позивач вказав, що за його розрахунками, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь становить 28 900,14 грн, з розрахунку: 29 900,14 грн (розмір виплаченого страхового відшкодування) - 1 000,00 грн (франшиза).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Судом першої інстанції встановлено, що відносини між ПАТ СК "Інтер-Поліс", як страховиком та власником автомобіля "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 , як страхувальником, врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2041066.

Таким чином, до спірних правовідносин є обґрунтованим застосування статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до вищевказаних норм, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до статей 12, 22 та 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 29 900,14 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 10.12.2021 №22442.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (пункт 21.1 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем з власником автомобіля "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 , полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АР/2041066, відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 .

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що позивачем при визначенні розміру страхового відшкодування не було визначено коефіцієнт фізичного зносу та не було визначено роботи та деталі, які не були отримані внаслідок ДТП.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно відхилив вказані твердження відповідача, з огляду на наступне.

Проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом від 24.11.2003 №142/5/2092 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Згідно з пунктом 1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2018, а отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (25.11.2021) строк експлуатації означеного автомобіля не перевищував 7 років.

Пунктом 7.39 зазначеної Методики визначено, що винятком, стосовно використання зазначених вище вимог є, зокрема, випадок якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Проте, доказів існування обставин, які є винятковими відповідно до пункту 7.39 Методики, стосовно застрахованого позивачем автомобіля відповідач не надав та матеріали справи не містять.

Отже, беручи до уваги вказане вище, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , при визначенні розміру страхового відшкодування - відсутні.

При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку місцевий господарський суд виходив з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , визначеного рахунком від 06.12.2021 №02493.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена, виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Приписами частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

При цьому, колегія суддів в силу частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Водночас, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що для відновлення пошкодженого транспортного засобу проведено роботи, які взагалі не пов`язані з ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача, що згідно з пунктом 2 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня інформація щодо направлення відповідачем свого представника для оцінення розміру збитку автомобіля та страхового відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судову експертизу" та статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", згідно з наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) була затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Вказані нормативно-правові акти визначають імперативний обов`язок оцінювача/експерта перед складанням будь-яких звітів та експертиз безпосередньо оглянути КТЗ та встановити всі його характерні особливості.

Згідно з пунктом 5.1 Методики початковим етапом оцінки завданої шкоди транспортному засобу є його технічний огляд оцінювачем (експертом), який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.5 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ.

За результатами технічного огляду КТЗ, з використанням комп`ютерної програми "Audatex" суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 було визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 30 208,89 грн (ремонтна калькуляція від 25.11.2021).

Поряд з цим, згідно з рахунком від 06.12.2021 №02493 Фізичної особи-підприємця Булавчук Марини Сергіївни вартість матеріального збитку автомобіля "Nissan Juke" становила 29 900,14 грн. В свою чергу відповідачем не надано доказів, які б спростовували вірність визначеного позивачем розміру матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок аварійного пошкодження автомобіля "Nissan Juke", державний номерний знак НОМЕР_2 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в акті огляду транспортного засобу від 26.11.2021 міститься інформація про характер пошкоджень. Також до позовної заяви додано фототаблицю виявлених пошкоджень.

Вказані докази в їх сукупності спростовують безпідставні твердження відповідача стосовно того, що для відновлення пошкодженого транспортного засобу проведено роботи, які взагалі не пов`язані з ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Позаяк роботи, що зазначені в рахунку від 06.12.2021 №02493, узгоджуються з характером пошкоджень зазначених в акті огляду транспортного засобу від 26.11.2021. Разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що зазначені в рахунку роботи здійснено не в результаті ДТП 25.11.2021, а при виконанні відновлювальних робіт такого роду пошкоджень транспортного засобу спірні роботи не здійснюються.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що надані позивачем докази, в підтвердження позовних вимог є більш вірогідними ніж доводи відповідача не підтверджені жодними доказами. А відтак, відповідачем не наведено належних доводів та обґрунтувань на підтвердження своєї позиції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення статті 993 Цивільного кодексу України, статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на те, що полісом №АР/2041066 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн. і франшизу в сумі - 1 000,00 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "Mercedes", державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 28 900,14 грн.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про відшкодування завданих збитків у розмірі 28 900,14 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Страхової компанії "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхової компанії "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство Страхову компанію "Інтер-Поліс".

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у справі №910/5600/22, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022.

5. Матеріали справи №910/5600/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім