РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2023Справа № 910/1938/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі секретаря судового засідання Улахли О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест СМЦ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільбуд"

про стягнення 4 778 792,01 грн

за участі представників:

від позивача - Хоменко О.О.;

від відповідача - Корольова Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест СМЦ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільбуд" про стягнення 4 778 792,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором поставки № ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 позовну заяву залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

До Господарського суду міста Києва позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1938/23, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.03.2023.

Представником позивача 20.02.2023 подано заяву про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, у задоволенні якої судом відмовлено ухвалою від 24.02.2023.

Відповідачем 13.03.2023 подано відзив, заперечено позовні вимоги в частині стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних нарахувань, що обґрунтовано настанням форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією Російської Федерації до України, додано докази часткового погашення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн.

Засобами електронного зв`язку 20.03.2023 відповідачем надано клопотання з доказами часткового погашення заборгованості у розмірі 150 000,00 грн та клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Суд задовольнив клопотання відповідача та відклав підготовче засідання до 11.04.2023.

Через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткової угоди № 3 від 16.12.2021 та № 19 від 01.01.2021.

Представником позивача 23.03.2023 подано заяву про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, у задоволенні якої судом відмовлено ухвалою від 24.03.2023.

Позивачем подано ряд заяв про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості у розмірі 500 000,00 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У підготовчому засіданні 11.04.2023 представником відповідача подано клопотання з доказами часткового погашення заборгованості у розмірі 250 000,00 грн та гарантійного листа, яким підтверджено наявність заборгованості.

За результатами підготовчого засідання 11.04.2023 суд долучив заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог до матеріалів справи та прийняв рішення про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.05.2023.

Відповідачем у судовому засіданні заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів часткового погашення заборгованості у розмірі 150 000,00 грн, яке судом задоволено.

Таким чином, суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 128 792,01 грн заборгованості за договором поставки № ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020, в тому числі: 2 350 000,00 грн основної заборгованості, 337 470,12 грн штрафу, 625 950,66 грн пені, 83 682,56 грн 3% річних та 731 688,67 грн інфляційних втрат.

У судовому засіданні 16.05.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 13 квітня 2020 року укладено договір № ДП-1211154/04/20, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача металопродукцію, а відповідач оплатити її вартість.

Ціна, загальна вартість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура товару визначається у рахунках позивача або в інших додатках до договору та/або у видаткових накладних (пункт 1.2. договору).

Згідно з пунктом 2.3. договору поставка товару здійснюється протягом 3 банківських днів від дати зарахування на поточний рахунок позивача попередньої оплати в розмірі 100% вартості постачаємого товару шляхом його відвантаження залізничним транспортом або автотранспортом чи самовивозом зі складу позивача.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач на виконання умов договору від 13.04.2020 за період з січня 2022 року по лютий 2022 року здійснив поставку металопродукції на загальну суму 3 724 701,08 грн, у підтвердження чого в матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії видаткових накладних № 94454080 від 28.01.2022 на суму 584 152,28 грн, № 94482553 від 10.02.2022 на суму 664 682,59 грн, № 94465564 від 10.02.2022 на суму 617 963,87 грн, № 94470828 від 10.02.2022 на суму 589 755,08 грн, № 94470941 від 17.02.2022 на суму 644 234,45 грн, № 94496998 від 17.02.2022 на суму 623 912,81 грн.

Відповідачем частково погашено заборгованість за договором від 13.04.2020 за спірний період у розмірі 724 701,08 грн, у підтвердження позивачем надано копію довідки про надходження коштів № КНО-52.5.2.1/404 від 12.12.2022 та платіжних інструкцій № 4373 від 21.12.2022 на суму 10 000,00 грн та № 4400 від 03.01.2023 на суму 50 000,00 грн.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами пункту 3.4. договору від 13.04.2020 в редакції додаткової угоди № 1 від 15.04.2020 визначено, що оплата товару здійснюється відповідачем шляхом перерахування 100% вартості товару в терміни, які вказані у рахунках. Позивач має право поставити товар відповідачу без попередньої оплати. В цьому випадку відповідач оплачує поставлену металопродукцію у розмірі 100% від вартості поставленого товару протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Судом встановлено, що строк оплати за поставлений товар по договору № ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020 є таким, що настав.

Позивач, поданими до суду заявами про зменшення розміру позовних вимог та наданими у судовому засіданні поясненнями підтвердив факт часткового погашення відповідачем основної заборгованості за спірним договором у розмірі 650 000,00 грн, за період з 6 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, які прийнято судом до розгляду.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 2 350 000,00 грн, що також не було спростовано відповідачем, зокрема, не надано суду доказів повної оплати отриманого товару.

З наданих відповідачем заяв та пояснень у судовому засіданні вбачається, що останній визнає наявність основної заборгованості перед позивачем за договором ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020.

Відповідно до частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 350 000,00 грн суми основного боргу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 337 470,12 грн штрафу, 625 950,66 грн пені, 83 682,56 грн 3% річних та 731 688,67 грн інфляційних втрат.

Відповідачем заперечено наявність підстав в частині стягнення штрафу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, у зв`язку з настанням обставин непереборної сили, спричинених військовою агресією Російської Федерації до України, внаслідок чого господарська діяльність відповідача була призупинена.

В якості доказу неможливості виконати зобов`язання за договором від 13 квітня 2020 року повністю та у встановлені строки, відповідачем надано суду копію наказу № 5 від 15.03.2022 "Про призупинення діяльності підприємства" з 16.03.2022 на період дії воєнного стану в країні.

Із матеріалів справи вбачається, що господарська діяльність відповідача була призупинена з 16.03.2022 по 01.08.2022.

Проте наведені обставини не пояснюють факту неналежно виконаного обов`язку в частині оплати поставленої металопродукції за період з 29.01.2022 (наступний день за днем підписання видаткової накладної № 94454080 від 28.01.2022) по 16.03.2022 (дата зупинення діяльності Товариства).

Кожна юридична особа має беззаперечне право у будь-який час припинити свою діяльність, проте таке рішення ніяким чином не може вплинути на її зобов`язання перед третіми особами. Такі зобов`язання не можуть бути припиненими а ні рішенням власника цієї юридичної особи, а ні її керівником. Відповідно, наказ відповідача № 5 від 15.03.2022 не може бути прийнятим судом до уваги при ухваленні рішення у даній справі.

За твердженнями відзиву, відповідач є генеральним підрядником у "Будівництві житлового комплексу для військовослужбовців та членів їх сімей з об`єктами обслуговування населення по вул. Михайла Максимовича, 3 у місті Києві". Для ведення будівництва залучаються підрядні організації для виконання певних робіт та постачальних матеріалів.

Відповідач стверджує, що товари за договором № ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020 мали використовуватись для будівництва житлових будівель у місті Києві, а у зв`язку з тим, що цей об`єкт будівництва використовувався для потреб військовослужбовців як бомбосховище, будівельні роботи на ньому були призупинені.

Доводи відповідача в частині неможливості виконання його грошового зобов`язання перед позивачем у зв`язку з використанням будівельного майданчика в якості бомбосховища (лист Військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022) судом відхилені з огляду на відсутність прямого зв`язку з банківськими переказами.

У будь-якому випадку, розуміючи неможливість виконання своїх грошових зобов`язань у встановлені договором строки, відповідач мав своєчасно попередити позивача та ініціювати внесення відповідних змін до укладеного сторонами у справі договору. У випадку недосягнення згоди - звернутись з відповідним позовом до суду в порядку статті 188 Господарського кодексу України.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем наведених дій.

Підсумовуючи викладене вище, судом не враховуються твердження відповідача щодо унеможливлення належного виконання грошових зобов`язань за договором від 13.04.2020 внаслідок призупинення діяльності товариства, спричиненого введенням воєнного стану на території України.

Суд має зазначити, що відповідно до частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, посилаючись на неможливість ведення своєї господарської діяльності як на основну підставу звільнення від господарсько-правової відповідальності за вчинене правопорушення відповідач мав прямий процесуальний обов`язок довести суду належними доказами у перш за все прямого причинно-наслідкового зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та неможливістю здійснення господарської діяльності.

Зазначений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано. Суду не доведено належними доказами об`єктивної неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним ним договором № ДП-1211154/04/20 з огляду на початок військової агресії до України.

Так, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Згідно Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-IX. У подальшому, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.08.2022 № 2500-ІХ. Надалі, Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 № 2738-IX. Надалі, Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 18.08.2023.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, згідно з положеннями статті 218 Господарського кодексу України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Іншими словами, невиконання зобов`язання має знаходитись у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дією обставин непоборної дії.

Натомість відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 13.04.2020.

Крім того, у відповідності до пункту 6.2. договору № ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020 сторона, для якої наступили форс-мажорні обставини, зобов`язана без необґрунтованих затримок повідомити у письмовій формі іншу сторону про їх настання або припинення. Факти, викладені у повідомленні про настання форс-мажорних обставин, підлягають підтвердженню Торгово-промисловою палатою України, сертифікат якої, після його отримання, але не пізніше 20 календарного дня з дати повідомлення про настання форс-мажорних обставин, також направляється стороною, для якої наступили форс-мажорні обставини, іншій стороні.

З наведеного вбачається, що пунктом 6.2. договору передбачено обов`язок сторони, яка має намір послатися на форс-мажорні обставини, письмово повідомити іншу сторону про наявність таких обставин невідкладно з моменту настання таких обставин, проте відповідачем не надано суду доказів на підтвердження повідомлення останнім позивача про настання форс-мажорних обставин.

За твердженнями відзиву, відповідач звертався до Київської торгово-промислової палати із заявою про засвідчення обставин непереборної сили за договірними зобов`язаннями за спірним договором, проте доказів у підтвердження вказаних доводів суду не надано.

За таких обставин, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, спричинених введенням в Україні воєнного стану, що стало причиною неможливості виконати свої грошові зобов`язання за договором від 13.04.2020 у встановлений строк.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. договору № ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020 передбачено, що за прострочення строків оплати товару, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки за весь період прострочення. Крім сплати пені за той самий період відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого товару в зазначені у договорі та додатках до нього строки.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України , які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних неустойки (штрафу, пені), відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, відсотків річних, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Враховуючи, що клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки невмотивоване, жодних належних та допустимих доказів в розумінні статтей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та винятковості даного випадку матеріали справи не містять, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 625 950,66 грн, нарахованої за загальний період часу 01.03.2022 - 20.09.2022.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 10% штрафу в загальному розмірі 337 470,12 грн.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 83 682,56 грн - 3 % річних, нарахованих за загальний період часу 01.03.2022 - 25.01.2023.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За перерахунком суду, не виходячи за межі заявленого позивачем періоду нарахування, загальна сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № ДП-1211154/04/20 від 13.04.2020 становить 714 122,26 грн.

Відтак, вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 731 688,67 грн підлягають частковому задоволенню на суму 714 122,26 грн.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 625 950,66 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 83 682,56 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню за розрахунком суду в розмірі 714 122,26 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 10% штрафу підлягає задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 337 470,12 грн.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільбуд" (03022, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, 3-г, офіс 485, ідентифікаційний код 35455307) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест СМЦ" (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, 8, ідентифікаційний код 32036829) заборгованість у розмірі 2 350 000 (два мільйони триста п`ятдесят тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 625 950 (шістсот двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн 66 коп., 3% річних у розмірі 83 682 (вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят дві) грн 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 714 122 (сімсот чотирнадцять тисяч сто двадцять дві) грн 26 коп., штраф у розмірі 337 470 (триста тридцять сім тисяч чотириста сімдесят) грн 12 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 61 668 (шістдесят одна тисяча шістсот шістдесят вісім) грн 60 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 23.05.2023

Суддя Т.Ю.Кирилюк