ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/816/23

За позовом: Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

До відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

Представники сторін:

Від позивача: Трепшина К.О.- на підставі ордера серії АЕ №1158840 від 27.02.2023р.;

Від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Позивач - Фізична особа-підприємець Олексюк Сергій Леонідович (далі - ФОП Олексюк С.Л.), звернувся з позовом до Господарського суду Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором поставки №СТБ-18350/02/18 від 19.02.2018р. у розмірі 478 974 грн 26 коп.

Ухвалою суду від 06.03.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/816/23, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 28.03.2023р. Ухвалою суду від 28.03.2023р. відкладено судове засідання на 18.04.2023р. Ухвалою суду від 18.04.2023р. відкладено судове засідання на 09.05.2023р.

Позивач - ФОП Олексюк С.Л., підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_1, не скористався своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Ухвала суду від 06.03.2023р. була направлена на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду не врученою з приміткою пошти: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

В ухвалі від 16.01.2023р. у справі №916/3670/21 Верховний Суд зазначив, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення скаржника про існуюче судове рішення.

У зв`язку з ненаданням відзиву на позовну заяву, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку, визначеному ч.9 ст.165 ГПК України.

Позивач у справі зазначає, що 09.02.2018р. між ФОП Олексюком Сергієм Леонідовичем (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір поставки №СТБ-18350/02/18, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі у відповідності з накладними, які є невід`ємною частиною Договору.

Позивач зазначає, що згідно п. 1.2. Договору поставки, право власності на товар переходить до Покупця в момент його передачі Покупцю (представнику Покупця). Ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної партії товару визначається у накладній, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма накладними (п. 2.1 Договору поставки).

Також, позивач зазначив, що відповідно до п.3.1,п.3.5 Договору обовязок Постачальника по поставці товару вважається виконаним у момент передачі партії товару Покупцю або перевізнику. Покупець, в свою чергу, підтверджує отримання товару підписанням накладної, яка, згідно загальноприйнятого у бухгалтерському обьліку тлумаченні, є документом, який фіксує факт отримання/передачі товару або послуг.

Позивач стверджує, що 19.02.2018р. на умовах, визначених Договором поставки, він поставив відповідачу товар на загальну суму 478 974грн 26 коп., а саме: мотокоса Powercraft ВК 5230n, в кількості 300 шт., на суму 350 889 грн 79 коп. за видатковою накладною №БТ-47 від 19.02.2018р. та бензопила Powercraft CS 5236hm, в кількості 100 шт., на суму 128 084 грн 47 коп. за видатковою накладною №БТ-51 від 19.02.2018р.

Відповідно до п. 2.2. Договору поставки, Покупець зобов`язався оплатити поставлений товар протягом 20 банківських днів з моменту поставки товару за накладною. Оплата за товар здійснюється банківським переказом на рахунок Постачальника, зазначений цьому договорі. Платіжне зобов`язання вважається виконаним після зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника (п.2.3 Договору поставки).

Однак, в порушення умов Договору, відповідач не сплатив вартість поставленого товару, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 478 974грн 26 коп .

Також, позивач зауважив, що за умовами п. 6.1, 7.1 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного сторонами всіх взятих на себе зобов`язань. Строк дії цього Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна з сторін не надасть письмового повідомлення іншій стороні про свій намір змінити або припинити дію цього Договору щонайменше за 3 місяці до дати закінчення терміну дії (поставки).

Порушення умов Договору поставки №СТБ-18350/02/18 відповідачем позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду та просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 478 974грн 26 коп.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду ФОП Олексюк С.Л. визначив відповідачем ОСОБА_1 як фізичну особу, та зазначив, що йому стало відомо про припинення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності з 2021р., однак, враховуючи те що, фізична особа-підприємець, діяльність якої припинена, відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, дана справа, на думку позивача, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В якості нормативного обґрунтування позову позивач послався на положення ст.ст. 174, 193, 216, 218 Господарського кодексу України та ст.ст. 509, 525, 527, 530, 610, 626, 627 Цивільного кодексу України.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, судом встановлено, що 25.01.2021р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ОСОБА_1 за його рішенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018р. по справі №338/180/17 викладено позицію стосовно того, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»). У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Суд також встановив, що 19.02.2018р. між ФОП Олексюком Сергієм Леонідовичем (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір поставки №СТБ-18350/02/18, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі у відповідності з накладними, які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору поставки №СТБ-18350/02/18 у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.6.1. Договору даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW (склад Постачальника) - м. Дніпро згідно Правил Інкотермс-2010. Обов`язок Постачальника по поставці товару вважається виконаним у момент передачі партії товару Покупцю або Перевізнику.

Відповідно до п. 3.2 Договору доставка товару здійснюється за домовленістю сторін, транспортом Покупця, транспортом Постачальника або найманим транспортом в кількості та номенклатурі, відповідно до накладних. Доставка товару здійснюється за рахунок Покупця, якщо про інше не буде домовленості сторін.

Згідно п. 3.4 Договору претензії з приводу некомплектності, якості або дефектів товару приймаються протягом 5 календарних днів з моменту відвантаження товару Постачальником. У разі пропуску цього терміну, товар вважається прийнятим Покупцем за належною кількістю, комплектністю та якістю.

У відповідності до п.3.5 Договору після отримання товару, Покупець підписує накладну та направляє цінним листом на поштову адресу Постачальника протягом 3 календарних днів.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної партії товару визначається у накладній, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної парти товару за всіма накладними.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено на користь відповідача товар на загальну суму 478 974грн 26 коп., а саме: мотокоса Powercraft ВК 5230n, в кількості 300 шт. на суму 350 889 грн 79 коп. за видатковою накладною №БТ-47 від 19.02.2018р.; бензопила Powercraft CS 5236hm, в кількості 100 шт. на суму 128 084 грн 47 коп. за видатковою накладною №БТ-51 від 19.02.2018р. Суд приймає до уваги те, що вказані видаткові накладні підписані відповідачем без зауважень та містять відбиток печатки відповідача.

Відповідно до п. 2.2 Договору оплата за товар здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу на 20 банківських днів з моменту поставки товару за накладною.

Згідно п. 2.3 Договору оплата здійснюється банківським переказом на рахунок Постачальника, зазначений у розділі 8 «Місцезнаходження та реквізити сторін» даного Договору. Платіжне зобов`язання Покупця вважається виконаним після зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника. У випадку не оплати товару протягом 20-ти банківських днів, товар має бути повернуто протягом 5 календарних днів Постачальнику силами та за рахунок Покупця. Постачальник зменшує суму заборгованості Покупця на вартість повернутого неоплаченого товару. За письмовою згодою Постачальника термін оплати за товар може бути продовжено на наступні 20 (двадцять) банківських днів.

У відповідності п. 2.6 Договору Покупець зобов`язаний повернути Постачальнику товар протягом однієї доби з моменту отримання Покупцем від будь-яких центральних або місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядувань, інших державних органів, установ та організацій, в тому числі правоохоронних та контролюючих органів, розпорядження (вимоги) щодо товару, придбаного у Постачальника. У разі неповернення Покупцем товару у зазначені строки Покупець не може у майбутньому затримувати оплату за отриманий у Постачальника товар, посилаючись на виконання розпорядження органів влади.

З матеріалів справи не вбачається, що Покупцем було повернуто Постачальнику товар, поставлений згідно видаткових накладних №БТ-47 від 19.02.2018р. та №БТ-51 від 19.02.2018р.

У п. 2.8 Договору сторони домовилися, що при здійсненні оплати товару за даним Договором, незалежно від призначення платежу у платіжному дорученні, в першу чергу погашається заборгованість з найбільшим терміном давності.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи не містять доказів оплати ОСОБА_1 вартості товару, поставленого згідно видаткових накладних №БТ-47 від 19.02.2018р. та №БТ-51 від 19.02.2018р.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за Договором поставки №СТБ-18350/02/18 від 19.02.2018р. у розмірі 478 974 грн 26 коп. є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором поставки №СТБ-18350/02/18 від 19.02.2018р. у розмірі 478 974 грн 26 коп.- задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість за Договором поставки №СТБ-18350/02/18 від 19.02.2018р. у розмірі 478 974 грн 26 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 184 грн 61 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15 травня 2023 р.

Суддя Н.В. Рога