РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2023Справа № 910/2071/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000" (18002, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 266/1, офіс 408В)

до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121В)

про стягнення 233 713,87 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Калініченко Р.Г.

від відповідача: Грищенюк Д.І.

У судовому засіданні 17.05.2023 в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення 233 713,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором надання охоронних послуг № ФС-01/01/22 від 01.01.2022, а саме в частині своєчасної та повної оплати наданих відповідачу послуг охорони, у останнього виникла заборгованість у розмірі 162 240,00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 30 926,07 грн., 3% річних у розмірі 4 205,08 грн та втрати від інфляції у розмірі 36 342,72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

09.03.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов із додатковими документами до нього та доказами направлення позивачу, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

17.03.2023 через загальний відділ діловодства господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив із доказами направлення її відповідачу.

27.03.20203 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача із доказами направлення його позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 вирішено здійснювати розгляд справи №910/2071/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 03.05.2023.

У судовому засіданні 03.05.2023 оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.05.2023.

13.05.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання позивача про долучення до матеріалів справи акт надання послуг № 9 від 31.01.2022, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками підприємств.

15.05.2023 відповідачем через загальний відділ подано пояснення по справі.

У судовому засіданні 17.05.2023 судом, відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України, оголошено протокольну ухвалу про закінчення підготовчого провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті ту цьому ж судовому засіданні.

Судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, та представника відповідача, який проти вимог заперечував з підстав наведених у відзиві.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000" (надалі - охоронне агентство/виконавець/позивач) та Приватною науково-виробничою компанією "Інтербізнес" ( в особі представника Філії «Старовірівська» було укладено договір № ФС-01/01/22-ФО про надання охоронних послуг (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору охоронне агентство зобов`язується забезпечити недоторканність об`єкту охорони, що передається замовникам під охорону згідно акту прийняття об`єкту під охорону (Додаток 4 до договору), а замовник зобов`язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену цим договором плату.

Об`єкт, який передається під охоронну визначається в дислокації, що є додатком до договору та його невід`ємною частиною (п. 2.2. договору).

У п. 2.3. договору сторони визначили, що охорона об`єкта здійснюється згідно дислокації (Додаток 1 до договору), інструкції по охоронні об`єкта замовника (Додаток 2) та положень даного договору. Система управління охоронною, порядок взаємодії на об`єкті охорони згідно дислокації постів визначається спільно охоронним агентством і замовником. Охоронне агентство та замовник здійснюють обмін інформацією про фактичний стан обстановки в реальному масштабі часу, як в усному порядку, так і наданням до 09-00 год. представнику замовника щоденних письмових доповідей за підписом старшого зміни охорони про результати виконаної охоронною роботи за минулу добу (Додаток 6).

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами затверджено додаток № 1 до договору - Дислокація об`єкту охорони, зокрема, що знаходиться за адресою Харківська область, Куп`янський район, с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, буд. 227 А.

Також сторонами підписано Акт прийняття об`єкту під охорону (додаток 4), за яким замовник передав, а охоронне агентство прийняло під охорону територію та приміщення, в яких знаходиться ТМЦ 01.02.2022 року о 08-00.

Пунктом 7.5. договору сторони обумовили, що охоронне агентство зобов`язано надати замовникові Акти про надання охоронних послуг до 2 числа місяця наступного за звітним. В Акті про надання охоронних послуг Охоронне агентство вказує ціну наданих послуг з урахуванням відшкодування понесених штрафних санкцій, зменшення вартості послуг виходячи із фактичного забезпечення кількості постів охорони та коефіцієнту наповнення постів, іншої шкоди, спричиненої замовникові неналежним виконанням умов договору. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів розглянути поданий акт підписати його або надати заперечення (претензію) щодо викладеного в Акті про надання охоронних послуг. У разі не підписання Замовником Акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

При цьому пунктом 7.4. договору визначено, що оплата щомісячної суми договору за надані послуги здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Загальна сума щомісячної плати за даним договором вираховується шляхом перемноження: вартості людино/години на об`єкті охорони (40,00 грн/год), кількості годин у добі (24), середньої кількості діб на місяць (30,5), кількості цільових постів охорони згідно дислокації (2,5 цілодобових поста), та складає 73 200,00 грн. ПДВ - 0.

За доводами позивача, на виконання умов договору, останнім належним чином виконано зобов`язання за договром та надано послуги з охорони об`єкту замовника у період з січня 2022 по березень 2022.

Так, за твердженнями позивача, охоронним агентством у період з 01.01.2022 по 31.03.2022 складені акти надання послуг, зокрема: № 22 від 31.01.2022 про надання послуг у січні 2022 на суму 74 400,00 грн, № 44 від 28.02.2022 про надання послуг у лютому 2022 на суму 67 200,00 грн та № 70 від 31.03.2022 про надання послуг у березні 2022 на суму 74 400,00 грн.

Проте, як вказує позивач, відповідачем не здійснено остаточного розрахунку за надані послуги з охорони, не оплаченою залишились надані послуги у сумі 20 640,00 грн за січень 2022, послуги надані у лютому та березні взагалі не оплачені, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 162 240,00 грн.

Також позивач зазначає, що 23.03.2022 на електронну адресу позивача надійшов лист від відповідача з повідомленням про дострокове припинення договору, з проектом угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) договору.

Позивачем, в свою чергу, листом від 25.03.2022 на адресу відповідач направлено листа № 47 з двома примірниками актів надання послуг з охорони № 70 від 31.0.2022, рахунок на оплату № 74 від 24.03.2022 та двома примірниками угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) договору, які відповідач, як вказує позивач, не повернув як і не надав будь-яких заперечень.

27.04.2022 та 14.07.2020 позивач повторно направив рекомендованими листами на адресу відповідача два примірниками актів надання послуг з охорони № 70 від 31.0.2022, рахунок на оплату № 74 від 24.03.2022 та два примірника угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) договору. Вказані листи були отримані відповідачем, однак будь-яких заперечень не надано, вартість наданих послуг охорони не оплачено.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляв на адресу відповідача претензію про стягнення заборгованості № 204 від 14.12.2022, яка була отримана відповідачем 20.12.2022, проте залишена без відповіді та реагування.

А тому, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 162 240,00 грн, а також заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 30 926,07 грн., 3% річних у розмірі 4 205,08 грн та втрати від інфляції у розмірі 36 342,72 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір № ФС-01/01/22-ФО про надання послуг охорони від 01.01.2022 є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 901-907 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

За доводами позивача, охоронним агентством у період з 01.01.2022 по 31.03.2022 складені акти надання послуг, зокрема: № 22 від 31.01.2022 про надання послуг у січні 2022 на суму 74 400,00 грн, № 44 від 28.02.2022 про надання послуг у лютому 2022 на суму 67 200,00 грн та № 70 від 31.03.2022 про надання послуг у березні 2022 на суму 74 400,00 грн.

Вказані акти а також рахунки, як вказує позивач, були вчасно направленні на адресу відповідача, однак жоден акт так і не був підписаний та повернутий відповідачем. А відтак, за твердженням позивача послуги в силу п. 7.5. договору вважаються наданими належним чином.

Судом встановлено, що до матеріалів позовної заяви позивачем долучено завірені копії: актів: № 22 від 31.01.2022 про надання послуг у січні 2022 на суму 74 400,00 грн, № 44 від 28.02.2022 про надання послуг у лютому 2022 на суму 67 200,00 грн та № 70 від 31.03.2022 про надання послуг у березні 2022 на суму 74 400,00 грн, вказані акти підписані лише з боку позивача; рахунків на оплату № 22 від 22.01.2022 за фізичну охорону січень 2022 на суму 74 400,00 грн, № 43 від 22.02.2022 за фізичну охорону лютий 2022 на суму 67 200,00 грн, № 74 від 24.03.2022 за фізичну охорону березень 2022 на суму 74 400,00 грн та листів № 12 від 31.01.2022 про направлення акту № 22 від 31.01.2022 та рахунку на оплату від 28.01.2022; № 34 від 22.02.2022 про направлення акту № 43 від 28.02.2022 та рахунку на оплату від 22.02.2022 та № 47 від 25.03.2022 про направлення акту № 70 від 31.03.2022 та рахунку на оплату від 24.03.2022. Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо направлення вказаних вище листів з актами та рахунками на адресу відповідача.

В той час матеріали, справи містять підписаний акт № 9 від 31.01.2022 обома сторонами, та докази направлення на адресу Філії «Старовірівська» ПНВК «Інтербізнес» та на юридичну адресу відповідача (м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121В) два примірниками актів надання послуг з охорони № 70 від 31.0.2022, рахунок на оплату № 74 від 24.03.2022 та два примірника угоди від 01.04.2022 про розірвання (припинення) договору. Вказані листи були отримані відповідачем (належним чином завірені рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення містяться в матеріалах справи), проте будь-яких заперечень щодо складених актів з боку відповідача не надано, тобто відповідачем не виконано обов`язку, визначеного п. 7.5 договору.

Зокрема, виходячи зі змісту даного пункту договору, слідує, що замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів розглянути поданий акт підписати його або надати заперечення (претензію) щодо викладеного в Акті про надання охоронних послуг. У разі не підписання замовником Акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

Оскільки, матеріали справи не містять жодних доказів наявності з боку відповідача зауважень та/або заперечень стосовно надання послуг за договром з січня 2022 по березень 2022, суд погоджується з доводами позивача, що в силу п. 7.5. договору такі послуги вважаються наданими належним чином.

З огляду на зазначене вище, враховуючи умови договору та беручи до уваги той факт, що акт надання послуг № 9 від 31.01.2022 підписаний з боку відповідача без зауважень та заперечень, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином доведений факт надання послуг охорони за договром № ФС-01/01/22-ФО від 01.01.2022 за період з січня 2022 по березень 2022 на загальну суму 216 000,00 грн, згідно актів: № 22 від 31.01.2022 про надання послуг у січні 2022 на суму 74 400,00 грн, № 44 від 28.02.2022 про надання послуг у лютому 2022 на суму 67 200,00 грн та № 70 від 31.03.2022 про надання послуг у березні 2022 на суму 74 400,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується також факт сплати відповідачем послуг за фізичну охорону на загальну суму 53 760,00 грн (згідно з платіжними інструкціями від 16.02.2023 № на суму 26 800,00 грн та від 14.03.2022 № на суму 26 800,00 грн.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу у повному обсязі, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 162 240,00 грн (216 000,00 грн - 53 760,00 грн) є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені на загальну суму 30 926,07 грн, 3% річних у розмірі 4 205,08 грн та втрати від інфляції у розмірі 36 342,72 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

У п. 5.9. договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної сплати замовником вартості послуг охоронного агентства згідно договору, змовник зобов`язаний сплатити охоронному агентству пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Оскільки, судом встановлено, що відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати за надані послуги охорони за період з січня 2022 по березень 2022 за договором здійснено не у повному обсязі та не у строки, визначені умовами договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму боргу, яка є предметом спору у даній справі.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 3% річних, які розраховані на суму боргу за спірний період, що є предметом розгляду у даній справі, та у межах періодів зазначених позивачем, суд дійшов висновку, що останні є обґрунтованими та арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині правомірні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі

Перевіривши, наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем не вірно застосовано сукупний індекс інфляції, а відтак за обґрунтованим розрахунком суду розмір інфляційних втрат, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 35 365,49 грн. В частині інфляційних втрат у розмірі 977,23 грн суд відмовляє.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Щодо заперечень відповідача, які наведені у відзиві.

Так, у відзиві на позовну заяву в якому відповідач вказує, що фактично з 24 лютого 2022 року, з моменту повномасштабного вторгнення російської федерації, Харківська область опинилась однією з перших регіонів України, яка відчула на собі збройну агресію Російської Федерації та вже 26 лютого 2022 року війська країни-агресора окупували село Старовірівка Куп`янського району Харківської області, де знаходились виробничі потужності Відповідача - філія «Старовірівська», та його майно, охорона якого здійснювалося позивачем на підставі Договору. На підтвердження вказаного, відповідачем долучено лист Куп`янської районної військової адміністрації Харківської області від 03.03.2023 № 521-В.

Як наслідок, за доводами відповідача, з дня окупації збройними силами російської федерації села Старовірівка, вільний доступ працівників філії «Старовірівська» відповідача до своїх робочих місць заборонено військовими країни-агресора, використання відповідачем виробничих потужностей та здійснення контролю за майном стало не неможливим.

А тому, на переконання відповідач є не зрозумілим, як саме позивач, виконував свої зобов`язання за договором наприкінці лютого 2022 року та протягом березня 2022 року, коли на той час у с. Старовірівка Куп`янського району Харківської області вже перебували збройні сили російської федерації та відповідач був позбавлений можливості доступу до свого майна, охорона якого є предметом Договору.

Суд зазначає, що наведені доводи відповідача у відзиві на позовну заяву як на підставу відмови у позові, жодним чином не підтверджені, зокрема щодо відсутності вільного доступу працівників філії «Старовірівська» відповідача до своїх робочих місць, відмови відповідача від договору, тощо. Сам факт посилання лише на лист Куп`янської районної військової адміністрації Харківської області від 03.03.2023 № 521-В, не може вважатися належним та допустим доказом на підтвердження обставин неможливості здійснювати позивачем своїх обов`язків за договром про надання послуг у період з кінця лютого 2022 по березень 2022.

Крім іншого, суд відзначає, що позивачем підписано акт № 9 від 31.01.2022 без зауважень та заперечень, однак не оплачено у повному обсязі надані послуги, в тому числі і станом на момент вирішення спору по суті, як і не надано будь-яких заперечень стосовно вказаної вимоги.

Судом також взято до уваги, що відповідачем у березні 2022 року здійснено оплату послуг за договром, згідно з платіжною інструкцією від 14.03.2023 № , в якому зазначено, що платником є саме Філії «Старовірівська», що свідчить про діяльність останньої у березні 2022 року.

Окрім іншого, у відзиві відповідач фактично заперечує надання послуг позивачем з 26.02.2022, однак не наводить жодних аргументів щодо не оплати послуг охорони об`єкту до 26.02.2022, як і на надано будь-яких доказів такої оплати або заперечень відсутності обов`язку здійснити таку оплату.

Не беруться судом до уваги доводи відповідача наведені у письмових поясненнях від 12.05.2023, як такі що спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, наведеним вище.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на спростування доводів позивача щодо надання послуг охорони за договором № ФС-01/01/22-ФО у спірний період.

У зазначеному аспекті слід зазначити, що позивачем під час розгляду справи надано суду належні, допустимих та більш вірогідні докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст.ст. 129, 236-239, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121В; ідентифікаційний код 01200244) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпека Бізнес 2000" (18002, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 266/1, офіс 408В; ідентифікаціний код 38646388) заборгованість у розмірі 162 240 грн 00 коп.; пеню у розмірі 30 926 грн 07 коп.; інфляційні втрати у розмірі 35 365 грн 49 коп.; 3% річних у розмірі 4 205 грн 08 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 491 грн 05 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.05.2023.

Суддя Л.Г. Пукшин