АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

16 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2791/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Одескомунтранс"

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2023

по справі №916/2791/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар-Сіті"

до Комунального підприємства "Одескомунтранс"

про стягнення 2 129 614,56 грн

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №916/2791/22 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 129 614,56 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 31 944,22 грн.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Комунального підприємства "Одескомунтранс" на вищевказане рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №916/2791/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Одескомунтранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №916/2791/22 залишено без руху, визначено Комунальному підприємству "Одескомунтранс" усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законом порядку та розмірі, протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Судом апеляційної інстанції отримано клопотання Комунального підприємства "Одескомунтранс" про звільнення від сплати судового збору в якому скаржник просить звільнити його від сплати судового збору у сумі 47 916,33 грн за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №916/2791/22.

В обґрунтування названого клопотання скаржник зазначає, що є комунальним підприємством, яке забезпечує потреби населення - мешканців міста Одеса у комунальних послугах із поводження з побутовими відходами (вивезення твердих побутових відходів).

За твердженням скаржника, станом на 01.04.2023 він має істотну дебіторську заборгованість, при цьому, власником - органом місцевого самоврядування, підприємству не надаються дотації з бюджету.

Відтак, як стверджує скаржник, критична фінансова ситуація на підприємстві у воєнний період, яка пов`язана із станом дебіторської заборгованості, перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Також, посилаючись на приписи ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» скаржник зазначає, що суд, враховуючи майновий стан сторони може, зокрема, звільнити від сплати судового збору, за умови якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відтак, враховуючи майновий стан в умовах воєнного стану, а також те, що скарга фактично спрямована на забезпечення реалізації соціальних та житлових прав мешканців міста, скаржник вважає за можливе звільнити його від сплати судового збору.

Розглянувши назване клопотання колегія суддів зазначає таке.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, розмір судового збору, який підлягав сплаті під час звернення позивача із позовною заявою складав 31 944,22 грн.

Ставки судового збору з апеляційних скарг, що подаються на рішення суду визначено підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", а саме за подання апеляційної скарги на рішення суду 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З урахуванням зазначеного, судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає сплаті у розмірі 47 916,33 грн.

Проте, скаржником до апеляційної скарги доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги не надано взагалі.

Скаржник відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" та норм чинного законодавства не звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2021 по справі № 0940/2276/18.

Так, предметом спору у дані справі є вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг із захоронення відходів від 01.01.2021 № 20 в розмірі 2 129 614,56 грн.

Відтак, предметом спору у даній справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, скаржник не відноситься до переліку осіб, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні визначив, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі "Пелевін проти України" (Pelevin v Ukraine) від 20.05.2010, заява № 24402/02, § 27)).

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland) від 19.06.2001, № 28249/95, § 60)).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання апеляційної скарги певних дій, в тому числі щодо сплати судового збору, такі дії мають бути вчинені. Суд позбавлений права прийняти апеляційну скаргу до розгляду, а потім зобов`язувати скаржника усувати виявлені недоліки.

У статті 129 Конституції України та статті 42 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, всіх учасників справи поставлено законом у рівні умови в частині обов`язку сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Саме по собі посилання скаржника на неможливість сплатити судовий збір по причині відсутності коштів не є підставою для звільнення від сплати судового збору в силу приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір".

За таких обставин, оскільки за суб`єктним та предметним критерієм підстави для застосування до клопотання скаржника приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відсутні, колегія суддів дійшла висновку про відмову скаржнику в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Разом з цим, з метою надання скаржникові можливості усунути встановлені судом апеляційної інстанції недоліки, колегія суддів вважає за можливе продовжити Комунальному підприємству "Одескомунтранс" строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надання доказів сплати судового збору у визначеному законом порядку та розмірі, на 10 днів з дня вручення апелянту даної ухвали.

Керуючись ст. 174, ст. 234, п. 2 ч. 3 ст. 258, ст. 259, ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Відмовити Комунальному підприємству "Одескомунтранс" в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №916/2791/22.

Комунальному підприємству «Одескомунтранс» усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законом порядку та розмірі, протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Роз`яснити Комунальному підприємству «Одескомунтранс», що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.