ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. Справа №907/850/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянув апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області від 15.02.2023

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2023 (повний текст рішення складено 30.01.23, суддя Андрейчук Л.В.)

у справі № 907/850/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейс Інвест»

до відповідача Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області

про припинення податкової застави

за участю представників в режимі відеоконференції:

від позивача Олійник Р.Б.,

від відповідача Ліуш Б.Б.

16 листопада 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Бейс Інвест», на підставі статей 316, 319, 328 Цивільного кодексу України, статей 88, 89, 93 Податкового кодексу України, звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом, яким просив припинити податкову заставу нерухомого майна, яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 31230449 від 25.08.2016 року) належного ТОВ «Бейс Інвест» (Україна, 88011, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Сергія Мартина, будинок 4, .), а саме: будівлі та споруди літ. Г, Я-2, Я, Я-1, Ч, І, І-1, І-2, І-3, І-4, загальною площею 2685,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Бейс Інвест» заявляє, що перебування попередньо придбаного на прилюдних торгах нерухомого майна в податковій заставі порушує його право власності на це майно. Оскільки позивач не є боржником, та враховуючи те, що звернення стягнення на податкову заставу можливе лише на майно платника-боржника (у даному випадку це ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса»); до правовідносин, що склалися між сторонами, не можуть застосовуватись норми Податкового кодексу України в частині питання податкової застави.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2023 у справі № 907/850/22 позов ТОВ «Бейс Інвест» до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області про припинення податкової застави задоволено; податкову заставу нерухомого майна, яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належного ТзОВ «Бейс Інвест», а саме: будівлі та споруди літ. Г, Я-2, Я, Я-1, Ч, І, І-1, І-2, І-3, І-4, загальною площею 2685,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4 припинено; за рахунок відповідача позивачу відшкодовано судовий збір.

Задовільняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- позивач є добросовісним набувачем спірного майна, право на яке набуто ним за результатами електронних торгів в рамках виконавчого провадження. Власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі. Враховуючи, що позивач є власником майна, яке знаходиться у податковій заставі з відміткою заборони його відчуження і такі обставини мають триваючий характер, вони перешкоджають позивачу на свій розсуд розпоряджатися власним майном. Реалізоване нерухоме майно на електронних торгах знаходиться у податковій заставі, у зв`язку із наявністю податкового боргу у ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» (), якому майно належало до торгів. Матеріали справи не містять доказів про оскарження будь-яких дії позивача, пов`язаних із набуттям права власності на майно, придбане на прилюдних торгах з будь-яких міркувань, в тому числі щодо обмеження права користування або розпорядження власним майном. Особа, що придбала майно на електронних торгах, стає його власником, а це майно звільняється від арештів та заборон (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову);

- позивач є власником майна: будівлі та споруди літ. Г, Я-2, Я, Я-1, Ч, І, І-1, І-2, І-3, І-4, загальною площею 2685,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4, та, за умови зареєстрованої 25.08.2016 податкової застави (запис про обтяження номер 31230449) відносно особи, яка є боржником зі сплати податків та не є власником цього майна, позбавлений права вільно на власний розсуд розпоряджатись своїм майном. З врахуванням наведеного, суд визнав правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про припинення податкової застави нерухомого майна, яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 31230449 від 25.08.2016 р.) належного ТОВ «Бейс Інвест».

Не погодившись із ухваленим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких вважає рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2023 року у справі №907/850/22, прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Як на підставу для скасування рішення, відповідач покликається на таке:

- станом на 25.08.2016 та станом на час розгляду даної справи у ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» наявний податковий борг, у зв`язку з чим відповідач, керуючись відповідними нормами Податкового кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», передав у податкову заставу нерухоме майно згідно акта опису № 7 від 25.08.2016, про що державним реєстратором внесено запис про обтяження № 31230449 від 25.08.2016;

- з огляду на наявність податкового боргу, відсутні правові підстави для припинення податкової застави в порядку, передбаченому ст. 93 Податкового кодексу України;

- скаржник зазначає, що твердження позивача про неможливість належним чином реалізовувати права власника та розпоряджатись спірним майном, не підтверджені жодними доказами;

- на переконання апелянта, дана справа не відноситься до юрисдикції господарських судів, позаяк така повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Крім цього, до апеляційної скарги та до доповнень до неї скаржником було долучено клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Бисаги Юрія Юрійовича, та, відповідно, приватного нотаріуса Селехмана Олександра Анатолійовича.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта, вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду таким, що ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права та з повним з`ясуванням усіх обставин справи, відтак підстави для його скасування відсутні зважаючи на таке:

- спірне майно набуте товариством «Бейс Інвест» в якості внеску до статутного капіталу від учасника товариства, який, в свою чергу, придбав таке на електронних торгах. На даний час нерухоме майно перебуває у податковій заставі, що порушує право власності позивача на це майно, у зв`язку з чим останній вимушений був звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та охоронюваних законом інтересів;

- позивач зазначає, що з аналізу норм Податкового кодексу України вбачається, що предметом податкової застави є майно виключно боржника-платника податків. Таким чином, оскільки позивач не є боржником, з врахуванням тієї обставини, що звернення стягнення на податкову заставу можливе лише на майно платника-боржника (в даному разі це ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса»), до правовідносин, що склалися між сторонами не можуть застосовуватись норми Податкового кодексу України в частині питання податкової застави;

-зважаючи на той факт, що на час розгляду даної справи майно реалізовано і право власності на це майно набув позивач в якості внеску до статутного капіталу від учасника товариства (який набув таке на електронних торгах), то має місце спір про право позивача, оскільки наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан його речового права на спірне майно;

- враховуючи зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, обставини справи цей спір не є публічно-правовим, і, відповідно до ст. 20 ГПК України, має вирішуватися судом саме за правилами господарського судочинства.

Процесуальний хід розгляду даної апеляційної скарги відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

10 травня 2023 на розгляд суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 260/3037/23 та № 260/3038/23 про визнання протиправними дій приватних нотаріусів. Відповідач стверджує, що приватний нотаріус Селехман О.А. не мав права здійснювати переоформлення права власності на нерухоме майно з Лавринишина О.Ю. на позивача у даній справі, як і приватний нотаріус Бисага Ю.Ю. не мав права здійснювати переоформлення права власності на нерухоме майно з ПрАТ «Машинобудівний завод «Тиса» на ОСОБА_1 . Вважаючи дії вказаних приватних нотаріусів неправомірними, Головне управління ДПС у Закарпатській області оскаржило їх дії в Закарпатському окружному адміністративному суді. З огляду на вказані обставини, відповідач вважає, що результати розгляду у справах про визнання протиправними дій приватних нотаріусів безпосередньо впливає на обставини даної справи, відтак наявна об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення та набрання законної сили рішеннями у вказаних вище справах.

За клопотаннями представників сторін, розгляд даної справи відбувався в режимі відеоконференції. В дане судове засідання на зв`язок із судом вийшли представники позивача та відповідача, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, доповненні до неї та у відзиві на апеляційну скаргу. Крім цього, представник відповідача підтримав заявлені клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб та зупинення провадження у даній справі; представник позивача заперечив проти задоволення вказаних клопотань.

Заслухавши доводи представників сторін, колегія суддів дослідила зміст клопотань і прийшла до висновку про відсутність підстав для залучення до участі у справі третіх осіб, беручи до уваги наступне:

Відповідно до частини 1 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (ч. 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України).

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

У вирішенні цього питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Скаржник у своєму клопотанні не обґрунтував, яким чином рішення з даного господарського спору може вплинути на права та обов`язки приватних нотаріусів Селехмана О.А. та Бесаги Ю.Ю. по відношенню до сторін у даному спорі. Відтак, з огляду на приписи статті 50 Господарського процесуального кодексу України суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання скаржника про залучення приватних нотаріусів Селехмана О.А. та Бесаги Ю.Ю. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Розглянувши подане клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 260/3037/23 та № 260/3038/23, суд вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки предметом спору у цій справі є припинення податкової застави щодо майна, придбаного на електронних торгах, натомість предметом справ, які розглядаються адміністративним судом, є оскарження дій приватних нотаріусів щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, відтак результати розгляду вказаних справ не впливатимуть на хід розгляду даного спору.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

10 грудня 2018 року відбулися електронні торги з реалізації нерухомого майна будівлі та споруди літ. Г, Я-2, Я, Я-1, Ч, І, І-1, І-2, І-3, І-4, загальною площею 2685,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4, належного боржнику ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса».

Відповідно до протоколу №388182 від 15 лютого 2019 року та акту про проведені електронні торги від 22 лютого 2019 року, переможцем електронних торгів визнано ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській обл., 08 серпня 1995 р., що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Водночас, відповідно до акта про проведені електронні торги від 22 лютого 2019 року нерухоме майно придбано ОСОБА_1 за 1501000,00 грн. При цьому кошти за придбане майно в розмірі 61500,00 грн та 13550,00 грн. сплачено на рахунок організатора торгів, а кошти за придбане майно в розмірі 1425950,00 сплачено на рахунок відділу державної виконавчої служби.

17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Бисагою Ю.Ю. було видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону №266 та проведена державна реєстрація нерухомого майна (номер запису про право власності №31230443).

Згодом, 06 травня 2019 року ОСОБА_1 , як єдиний учасник ТОВ «Бейс Інвест» (), прийняв рішення про передачу належного йому нерухомого майна, як внеску до статутного капіталу, а саме: приміщення, будівлі та споруди літ. Г, Я-2, Я, Я-1, Ч, І, І-1, І-2, І-3, І-4, загальною площею 2685,1 кв.м до статутного капіталу ТОВ «Бейс Інвест». Отже, на даний час, право власності на вищевказане нерухоме майно належить ТОВ «Бейс Інвест», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №314441812 від 07.11.2022.

Водночас, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 314441812 від 07.11.2022 року нерухоме майно: будівлі та споруди літ. Г, Я-2, Я, Я-1, Ч, І, І-1, І-2, І-3, І-4, загальною площею 2685,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4, та є власністю ТОВ «Бейс Інвест», перебуває у податковій заставі (номер запису про обтяження: 31230449 від 25.08.2016 року) на підставі акту опису №7 від 25.08.2016 р. складеного відділенням у м. Ужгороді Ужгородської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області; обтяжувач: відділенням у м. Ужгороді Ужгородської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області; боржник: ПАТ «Машинобудівний завод Тиса» ().

Наведені обставини слугували підставою для звернення ТОВ «Бейс Інвест» до суду з позовом про припинення податкової застави вище вказаного нерухомого майна.

Отже, предметом спору у даній справі є припинення податкової застави щодо майна, придбаного на електронних торгах.

Відповідно до пункту 14.1.155 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави

В статті 93 Податкового кодексу України визначено підстави звільнення майна з податкової застави.

Згідно з пунктом 93.4 статті 93 Податкового кодексу України у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

З аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їхнього проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, тобто є правочином.

Враховуючи той факт, що на час прийняття судового рішення у цій справі судом першої інстанції майно реалізовано і право власності на це майно набуло ТОВ «Бейс Інвест» як внесок до статутного капіталу його учасником ОСОБА_1 , який попередньо набув спірне майно на підставі правочину (придбане на електронних торгах), відтак має місце спір про право позивача, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права останнього.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу положень статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до пунктів 7, 8 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/надсилання акта про проведений електронний аукціон переможцю всі арешти та заборони, накладені органами державної виконавчої служби (приватними виконавцями), з такого майна знімаються виконавцем (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову). Копії постанови виконавця про зняття арешту з реалізованого майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення переможцю та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Акт про проведений електронний аукціон є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведений електронний аукціон.

Як встановлено судом, ТОВ «Бейс Інвест» є добросовісним набувачем спірного майна, право на яке набуто ним як внесок до статутного капіталу його учасником ОСОБА_1 , який, в свою чергу придбав таке на електронних торгах в рамках виконавчого провадження. При цьому процедура торгів ніким не оспорена, а отже, є дійсною.

Згідно з статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без вилучення майна у власника. Власник, у цьому випадку, має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Отже, підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Позивач є власником майна, яке знаходиться у податковій заставі з відміткою заборони його відчуження. Такі обставини мають триваючий характер, вони перешкоджають позивачу на свій розсуд розпоряджатися власним майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені положення законодавства та правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 19.09.2019 у справі №906/1063/18, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що обраний ТОВ «Бейс Інвест» спосіб захисту є належним та власник майна має право вимагати усунення перешкод права розпорядження своїм майном.

Реалізоване нерухоме майно на електронних торгах знаходиться у податковій заставі у зв`язку із наявністю податкового боргу у ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса», якому майно належало до торгів.

На момент розгляду цієї справи ТОВ «Бейс Інвест» є власником майна, і право власності на це майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Матеріали справи не містять доказів і судом не встановлено, що були оскаржені будь-які дії позивача, пов`язані із набуттям права власності ТОВ «Бейс Інвест» на майно, придбане на прилюдних торгах.

Виходячи із системного аналізу норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», особа, що придбала майно на електронних торгах, стає його власником, а це майно звільняється від арештів та заборон (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податкова застава на майно, яке придбано на електронних торгах, порушує права власника на розпорядження цим майном та правомірно задоволив позов, припинивши податкову заставу спірного нерухомого майна.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, враховуючи таке.

Спірні правовідносини у даній справі не мають ознак публічно-правового спору, оскільки їх характер фактично стосується права власності позивача на нерухоме майно, щодо якого застосовано податкову заставу. Позивач, оспорюючи правомірність податкової застави, покликається на те, що у нього виникло право власності на спірне нерухоме майно, оскільки таке було внеском учасника в його статутний капітал, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 314441812 від 07.11.2022, яке попередньо придбане на електронних торгах.

Враховуючи зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та обставини справи, цей спір не є публічно-правовим, і відповідно до ст. 20 ГПК України має вирішуватись господарським судом за правилами господарського судочинства.

Щодо посилання скаржника на статтю 93 Податкового кодексу України, відповідно до якої у контролюючого органу відсутні правові підстави для припинення податкової застави нерухомого майна, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 93 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для припинення податкової застави майна боржника.

Майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання; отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу. Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті (пункти 93.1, 93.2 ст. 93 Податкового кодексу України).

Між тим, дані положення Податкового кодексу України встановлюють підстави лише для звільнення з податкової застави майна боржника, яким позивач не є, тобто дані положення статті 93 Податкового кодексу України на спірні правовідносини не розповсюджуються та застосуванню не підлягають.

Таким чином, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Закарпатської області від 30.01.2023 року у даній справі.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області від 15.02.2023 відмовити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2023 у справі №907/850/22 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 17.05.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік