ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

18 травня 2023 р. Справа № 902/172/23

Господарський суд Вінницької області у складі : головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Шарафіна С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали у справі

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул. Богдана Хмельницького, 43, с. Крупець, Шепетівський (Славутський) р-н, Хмельницька обл., 30068; )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (вул.Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, )

про відкриття провадження у справі про банкрутство

за участю :

від ТОВ "Суффле Агро Україна" : Нечитайло Т.В.(в режимі відеоконференцзв`язку)

від ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" : Руденко О.С., за ордером

В С Т А Н О В И В :

07.02.2023 року до суду надійшла заява ТОВ "Суффле Агро Україна" № 1 від 26.01.2023 року (вх. № 176/23 від 07.02.2023 року) про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/172/23), вказану заяву передано на розгляд судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 09.02.2023 року прийнято заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", до розгляду. Призначено підготовче засідання на 22.03.2023 року.

Разом з тим, судове засідання 22.03.2023 року у цій справі не відбулось, у зв`язку з оголошенням сигналу "Повітряна тривога" на території Вінницької області з 09:08 год. - 11:07 год., про що складено службову записку № 132/2023 від 22.03.2023 року.

Водночас, ухвалою суду від 23.03.2023 року призначено підготовче засідання на 26.04.2023 року.

20.04.2023 року до суду від ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" надійшов відзив № 22 від 19.04.2023 року (з додатками) на заяву ТОВ "Суффле Агро Україна", в якому Боржник просить суд відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

В подальшому, ухвалою суду від 26.04.2023 року підготовче засідання було призначено на 18.05.2023 року о 10:30 год..

При цьому, ухвалою суду від 16.05.2023 року ухвалено забезпечити участь представника ТОВ "Суффле Агро Україна" адвоката Нечитайла Т.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 902/172/23, яке призначено на 18.05.2023 року о 10:30 год., в приміщенні Господарського суду Вінницької області за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

На визначену дату - 18.05.2023 року в судове засідання, яке проведено в режимі відеоконференції з`явилися представники ініціюючого кредитора та боржника.

Також, судом встановлено, що 12.05.2023 року від ТОВ "Суффле Агро Україна" до суду надійшла заява б/н від 05.05.2023 року про зменшення кредиторських вимог, в якій викладені заперечення щодо відзиву боржника на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Окрім цього, 18.05.2023 року від представника ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до суду надійшло клопотання б/н від 18.05.2023 року про витребування доказів, а саме оригіналу фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 748, для огляду в судовому засіданні.

Судом були оглянуті подані документи та долучені до матеріалів справи.

Водночас, суд зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 80 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Як вбачається з матеріалів справи, ініціюючим кредитором долучено до заяви завірену належним чином копію фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 748.

Також, в матеріалах справи наявна завірена належним чином копія Витягу з реєстру аграрних розписок станом на 29.06.2022 року, згідно якого зазначену вище фінансову аграрну розписку внесено до цього реєстру за № 8481.

Згідно ст. 1 Закону України "Про аграрні розписки", реєстр аграрних розписок - єдина інформаційна система, що містить відомості про обов`язкові реквізити виданих та погашених аграрних розписок.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ініціюючим кредитором надані належні докази на підтвердження видачі фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року.

При цьому, беручи до уваги те, що в матеріалах справи наявна завірена належним чином копія згаданої вище фінансової аграрної розписки та зважаючи на те, що заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" надійшла до суду ще 07.02.2023 року, а тому у сторін було достатньо часу для надання усіх наявних доказів на підтвердження своїх доводів або заперечень, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання представника Боржника б/н від 18.05.2023 року про витребування доказів.

В ході розгляду справи, представник ініціюючого кредитора просив суд задовольнити заяву та відкрити провадження у справі про банкрутство, а також повідомив, що була здійснена часткова оплата на підставі аграрної розписки та щодо вчинення виконавчого напису за аграрною розпискою не звертався, оскільки, під час дії воєнного стану виконання виконавчих написів за аграрною розпискою припинено.

Представник Боржника не погодився із позицією представника Заявника щодо відкриття провадження у справі про банкрутство та не заперечив факт складення аграрної розписки, а також зазначив, що була здійснена одна проплата по аграрній розписці у сумі 400 тисяч.

Суд, дослідивши матеріали заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та надані докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, встановив наступне.

Так, заява про відкриття провадження у справі про банкрутство мотивована тим, що 29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Боржник) було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" (Кредитор) фінансову аграрну розписку (тут та надалі - Розписка), що була посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 748 (у Реєстрі аграрних розписок - за №8481), якою передбачені, зокрема, такі умови :

Розписка встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити Кредитору у строк до 20 липня 2022 року (включно) грошову суму у розмірі 3 956 400 (три мільйони дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч чотириста) грн 00 коп. (п. 1).

Кредитором та отримувачем коштів за цією Аграрною розпискою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", ідентифікаційний код юридичної особи 34863309, місцезнаходження якого: 30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43 (далі за текстом - Кредитор) (п. 2).

Юридичний статус Кредитора у відповідності до Закону України "Про аграрні розписки" підтверджується Договором № від 01.01.2019 р., укладеним між Боржником та Кредитором (надалі - Договір). Розписка не є додатковою угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору (п. 3).

Боржник зобов`язується здійснити оплату згідно п. 1 Розписки виключно в безготівковій формі на банківський рахунок Кредитора НОМЕР_1 в AT "Креді Агріколь Банк" (п. 4).

Виконання зобов`язань за Розпискою (як безумовного грошового зобов`язання, так і інших зобов`язань, в т.ч. сплати штрафу тощо) здійснюється безумовно, тобто незалежно від (безвідносно до, окремо від) виконання Договору чи розірвання Договору, припинення його дії, оспорювання його укладення, оскарження його дійсності чи наявності будь-якого іншого факту виконання чи спору стосовно Договору (п. 4.1.).

В забезпечення виконання зобов`язання за цією Розпискою Боржник передає в заставу майбутній врожай Зерна, що вирощується на наступних земельних ділянках, місцезнаходження яких за даними ДЗК: Вінницька область, Калинівський район, с/рада Лемешівська (що йменується тут та надалі - "Майбутній врожай") (перелік земельних ділянок вказаний у цій аграрній розписці) (п. 5).

До 31 липня 2022 року (включно), зібране Зерно загальною кількістю не менше 549 тонн 500 кг, має бути доставлене на зберігання Боржником за власний рахунок на умовах DAP (зерновий склад) у відповідності до Інкотермс 2010/2020 на наступний склад: ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", код 39978332, за адресою: Вінницька обл., Калинівський р-н, с.Сальник, вул. Вишнева, б. 34Н/34М (п. 10).

У разі зазначення в пункті 10 даної Розписки складу Боржника в якості місця зберігання Зерна, Боржник зобов`язаний в будь-який момент на вимогу представників Кредитора (але в будь-якому разі протягом 24-х годин із моменту повідомлення електронною поштою та/чи смс за реквізитами, вказаними в Розписці) надати їм повний доступ до місця зберігання та можливість перевірки наявності Зерна та його якості із укладенням за результатами такого огляду відповідного Акту огляду Зерна (чи аналогічного за змістом) (п. 10.2.).

Аграрна розписка вважається виданою з дня її реєстрації в Реєстрі аграрних розписок і діє до повного її виконання. Відомості про Предмет застави за Аграрною розпискою вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (п. 13).

Разом з цим, у заяві повідомлено, що Кредитор заявляє про відмову від забезпечення за вимогами згідно фінансової аграрної розписки, що стали підставою для звернення із даною Заявою.

Станом на момент звернення із даною заявою Розписка залишається невиконаною та непогашеною на повну суму безумовного грошового зобов`язання 3 956 400,00 грн.

Водночас, у поданій заяві б/н від 05.05.2023 року про зменшення кредиторських вимог, Заявник інформує суд, що після прийняття судом заяви ТОВ "Суффле Агро Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", а саме 14.02.2023 року, Боржник сплатив на покриття безспірної заборгованості за аграрною розпискою 400 000,00 грн, (докази додано до відзиву Боржника).

На цій підставі, Кредитор зменшує свої кредиторські вимоги до 3 556 400,00 грн.

З огляду на викладене, Заявник просить суд : відкрити провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" та визнати грошові вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на загальну суму 3 556 400,00 грн і включити їх до реєстру вимог кредиторів 4-ї черги.

Відповідно до відзиву ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" № 22 від 19.04.2023 року на заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство, викладені, зокрема, такі заперечення.

На виконання умов Розписки, зібране заставне майно майбутнього врожаю було розміщено на зберігання на зерновому складі визначеному п. 10 Розписки, про що було повідомлено представників ТОВ "Суффле Агро Україна".

Всупереч п. 10.2., 17 Розписки кредитор не здійснював дій для перевірки заставного майна та не складав відповідних Актів огляду, не звернув стягнення на майбутній врожай, що виступає заставним майном, чим допустив прострочення Кредитора (ст. 613 ЦК України).

В той же час, представниками ТОВ "Суффле Агро Україна" в 2022 році здійснювалась перевірка заставного майна майбутнього врожаю по іншим культурам, про що було складено відповідні акти за місцем зберігання (копії актів додаються), з незрозумілих причин без уваги залишилась лише пшениця, яка забезпечувала зобов`язання за фінансовою аграрною Розпискою реєстровий № 748 від 29.06.2022 року.

Без наявності відповідного письмового дозволу Кредитора ФГ "Лемешівка Агро" було позбавлено можливості здійснювати реалізацію зібраного врожаю пшениці та виконання зобов`язань з погашення перед ТОВ "Суффле Агро Україна".

Водночас, ТОВ "Суффле Агро України" є забезпеченим кредитором, оскільки, відповідно до положень cт. 7 Закону України "Про аграрні розписи" та п.п. 1, 5 Фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 р., зареєстрованої в реєстрі за № 748, вимоги основного зобов`язання на суму 3 956 400 грн повністю забезпечені заставою майбутнього врожаю, а саме зерна пшениці масою 549 тон 500 кг.

За таких обставин, на переконання Боржника, ТОВ "Суффле Агро Україна" не може бути ініціюючим кредитором в провадженні про банкрутство.

Також, як зазначено в п. 3 фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 р., юридичний статус Кредитора у відповідності до Закону України "Про аграрні розписки" підтверджується договором № від 01.01.2019 р., укладеним між Боржником та Кредитором (надалі - договір, копія якого долучена до відзиву).

У співвідношенні вимог закону та умов Розписки, ТОВ "Суффле Агро Україна" має зустрічне зобов`язання за договором № від 01.01.2019 р. на здійснення поставки товарів ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", за яким останнє, як Боржник наділило правом вимагати належного виконання зобов`язання видавши Розписку, яка є засобом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 3, 5 Додатку № 2 до договору поставки від 01.01.2019 року також передбачено, як можливість забезпечувати зобов`язання по договору аграрною розпискою так і порядок оплати за договором з урахуванням аграрної розписки.

Також, 14 лютого 2023 року було здійснено оплату на суму 400 000 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. З метою підтвердження зменшення розміру боргу та відповідно вимог за вказаною заявою, було направлено акти звірки, який ТОВ "Суффле Агро Україна" на сьогодні не підписано, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит.

Отже, твердження Заявника, що зобов`язання за фінансовою аграрної розпискою не пов`язано з зобов`язаннями за договором поставки не відповідає вимогам закону, самій аграрній розписці та судовій практиці. Крім того, заявлений розмір вимог в заяві не відповідає дійсності та є завищеним.

Крім того, у відзиві повідомляється, що підставою для укладання фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 р. стало рішення загальних зборів учасників ТОВ від 11 листопада 2021 р., яким надали дозвіл директору на укладання фінансових аграрних розписок, як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки.

В той же час, враховуючи те, що в розписці зазначено, що вона не є забезпеченням договору (п. 3 Розписки), вказана умова рішення загальних зборів учасників дотримана не була, а оскаржувана аграрна розписка видана директором товариства в порушення вказаного рішення та повноважень наданих статутом. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в рішенні загальних зборів від 01 квітня 2023 року, оформленого протоколом 01/23, відповідно до якого визнано, що видачу 29.09.2022 р. фінансових аграрних розписок кредитору за договором поставки № від 01.01.2019 р. - ТОВ "Суффле Агро Україна", , директором Товариства вчинено з перевищенням повноважень наданих п. 8.26 Статуту Товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства, що оформлено протоколом № 3/21 від 11.11.2021 року.

У зв`язку з викладеними обставинами, ТОВ "Лемешівка Агро плюс" подано позов до Господарського суду Хмельницької області з вимогами про визнання аграрної розписки недійсною. На сьогодні провадження по справі відкрито та справа призначена до розгляду.

На підставі викладеного та посилаючись у відзиві на судову практику Верховного Суду, Боржник просить суд відмовити у відкритті провадження у справ про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Разом з цим, суд зважає на те, що у вказаному вище відзиві, який надано суду не вистачає сторінки тексту, а саме сторінка 4 відзиву повністю дублює сторінку 2.

За змістом заяви ТОВ "Суффле Агро Україна" б/н від 05.05.2023 року про зменшення кредиторських вимог, зазначені, серед іншого, наступні заперечення щодо відзиву боржника на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство.

З доданих до відзиву доказів вбачається, що електронний лист з темою "Відзив по справі 902/172/23" направлявся на електронну адресу , тоді як електронна адреса, зазначена в Заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство - ІНФОРМАЦІЯ_3, про що представнику боржника Марченко Андрію було відомо, оскільки, листування з ним відбувалася за допомогою даної електронної адреси ще в минулі роки (відносини між сторонами тривають з 2019 року).

Також, у відзиві, наданому для суду не вистачає сторінки тексту, а точніше, то сторінка 4 відзиву дослівно дублює сторінку 2. При цьому, з внутрішньої нумерації, яка здійснювалась самим Боржником, вбачається, що відзив містить певні пункти.

Тобто, з наданого Боржником до суду тексту не можна встановити ні його позицію по пункту 2, ні назву пункту 3, ні позицію по підпункту 3.1.

Разом з цим, Заявник вказує, що за змістом приписів ст. 8 ЗУ "Про аграрні розписки", моніторинг врожаю та зібраного зерна є правом, а не обов`язком Кредитора.

Крім цього, зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою виконується відповідно до статті 12 Закону України "Про аграрні розписки" лише шляхом безготівкових розрахунків грошовими коштами, а тому у Кредитора відсутній законний обов`язок викуповувати заставне майно, а обов`язок Боржника сплатити суму безумовного грошового зобов`язання в сумі 3 956 400,00 грн є безумовним вже за його визначенням і також не залежить від бажання Кредитора купити зерно.

Також, Кредитор відмовився від заставних вимог у відповідній частині, про що прямо зазначив у заяві про відкриття провадження справи про банкрутство.

Водночас, Заявник стверджує, якщо своїми заявами про наявність зерна Боржник хоче довести свою спроможність виконати зобов`язання за Аграрною розпискою, то :

1) Боржник має довести свою платоспроможність не поясненнями, а повним погашенням боргу за Аграрною розпискою, що унеможливить подальші судові "дебати" сторін з приводу цього питання;

2) до відзиву додана інформація щодо насіння ріпаку та кукурудзи, які не мають жодного відношення до предмету спору та Розписки;

3) умовна "платоспроможність" Боржника, у вигляді наявності в нього певного майна не є підставою для відмови у відкритті провадження по справі про банкрутство.

Окрім того, Кредитор ніколи не заявляв про "непов`язаність" договору № від 01.01.2019 року з Аграрною розпискою, оскільки, відповідно до ст. 1 ЗУ "Про аграрні розписки", кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

Отже, пов`язаність Договору поставки та Аграрної розписки полягає саме в тому, що статус кредитора за Аграрною розпискою підтверджується Договором № від 01/01/2019 року, укладеним між Боржником та Кредитором, що безпосередньо вказано в п. 4 Аграрної розписки.

Однак, Кредитор стверджує, що аграрна розписка є окремим документом, виконання якого не залежить від виконання договору поставки та аграрна розписка є абсолютно іншим та самодостатнім правочином, на підтвердження чого, Кредитор у заяві посилається на норми Закону України "Про аграрні розписки" і судову практику Верховного Суду.

Стосовно наявності спору про право, Кредитор у заяві звертає увагу суду на те, що заяви та дії Боржника, пов`язані зі спробами створити спір про право є маніпулятивними та фактично є зловживанням своїми процесуальними правами.

Вже після прийняття заяви Кредитора до розгляду в цій справі, Боржник ініціював судову справу.

Так, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.04.2023 року по справі № 924/396/23 прийнято позовну заяву Боржника до Кредитора про визнання недійсною Аграрної розписки (текст додано Боржником до відзиву).

Щодо заяв Позивача про перевищення директором повноважень, внаслідок видачі аграрної розписки, в якій не зазначено, що вона є гарантією: швидше за все, представник Позивача, який готував даний позов не має юридичної освіти, а тому не розуміє поняття "гарантії", в зв`язку з чим, плутає слово "гарантія" з видом забезпечення виконання зобов`язання, передбаченого ст.ст. 560-569 ЦК України.

Так, відповідно до умов чинного законодавства, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організацій (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Оскільки, ні Позивач, ні Відповідач не є банком, іншою фінансовою установою, страховою організацією, то укладення виключно між ними двома гарантії є неможливим.

Однак, щодо слова "гарантія" в тому розумінні, яке надає тлумачний словник, то це якраз і характеризує відносини сторін. Оскільки, першочергово в Договорі поставки аграрні розписки були визначені як "забезпечення договору", а в рішенні загальних зборів учасників Позивача як "гарантія виконання зобов`язань за договором", це й підтверджує факт того, що сторони розуміли, що аграрна розписка видається як запорука виконання Договору поставки, однак, є повністю самостійним окремим документом.

З огляду на зазначені у заяві висновки Верховного Суду та положення Закону України "Про аграрні розписки", логічним є зазначення в п. 3 оспорюваної Аграрної розписки, що "Розписка не є додатковою угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору".

Отже, заяви про нібито перевищення повноважень директором Боржника є виключно бажанням Боржника створити видимість неіснуючого спору про право.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 01.01.2019 року між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Продавець) та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Покупець) укладено договір поставки № (а.с. 62-72 т. 1), за умовами п. 1.1 якого, даний договір є змішаним договором у розумінні частини статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

Згідно п. 1.1.1 вказаного договору поставки, у відповідності до умов, зазначених у даному Договорі, Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

Також, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами були підписані Додатки до договору поставки від 01.01.2019 року № (а.с. 73-83).

Так, згідно п. 3 (підпункт А) Додатку № 2 від 22.11.2019 року до договору поставки від 01.01.2019 року № , сторони домовилися, що зобов`язання Покупця з оплати згідно даного Договору та усіх специфікацій/додатків тощо до нього (крім поставки на умовах передплати) мають бути забезпечені у спосіб, прийнятний для Продавця, зокрема, аграрною розпискою.

Відповідно до Додатку № 5 від 27.10.2021 року до договору поставки від 01.01.2019 року № , сторони погодили продовження строку дії договору на 2022 рік (до 31/12/2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання).

Судом встановлено, що 29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Боржник) було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" фінансову аграрну розписку (засвідчена копія наявна в матеріалах справи), яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 748 (у Реєстрі аграрних розписок - за № 8481).

За умовами пунктів 1, 2, 3 згаданої вище фінансової аграрної розписки, остання встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити Кредитору у строк до 20 липня 2022 року (включно) грошову суму у розмірі 3 956 400 грн 00 коп..

Кредитором та отримувачем коштів за цією Аграрною розпискою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна".

Юридичний статус Кредитора у відповідності до Закону України "Про аграрні розписки" підтверджується Договором № від 01.01.2019 р., укладеним між Боржником та Кредитором. Розписка не є додатковою угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору.

У заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, Заявником зазначено, що станом на момент звернення із даною заявою розписка залишається невиконаною та непогашеною на повну суму безумовного грошового зобов`язання 3 956 400,00 грн, що і стало підставою для звернення ТОВ "Суффле Агро Україна" до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 ГК України, за змістом якої господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суд зважає на те, що відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок, визначає порядок їх реєстрації та спрямований на створення правових, економічних, організаційних умов функціонування цих документів регулюються Законом України "Про аграрні розписки".

Згідно ст. 1 ЗУ "Про аграрні розписки" (тут і далі - у редакції, чинній на момент видачі аграрної розписки), аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах.

Боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах.

Кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

Положеннями ст. 5 ЗУ "Про аграрні розписки" передбачено, що фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості.

Виконання боржником зобов`язань за фінансовими аграрними розписками здійснюється лише в безготівковій формі.

Відповідно до ст. 9 ЗУ "Про аграрні розписки", аграрна розписка видається окремо на кожний вид сільськогосподарської продукції, визначений родовими або індивідуальними ознаками. Товарна аграрна розписка може видаватися на кожен погоджений боржником та кредитором обсяг поставки узгодженої сільськогосподарської продукції.

Під час видачі аграрна розписка підлягає нотаріальному посвідченню в порядку, передбаченому Законом України "Про нотаріат" для правочинів, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відомості про аграрну розписку в момент її посвідчення вносяться до Реєстру аграрних розписок особою, яка вчиняє нотаріальні дії. Відомості про предмет застави за аграрною розпискою вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна особою, яка вчиняє нотаріальні дії, в момент нотаріального посвідчення аграрної розписки. У разі наявності додаткового забезпечення аграрної розписки інформація про таке забезпечення може вноситися до відповідних реєстрів згідно із законодавством.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ґрунтовну оцінку правовому статусу аграрних розписок було надано Верховним Судом, зокрема, у постановах у справах № 910/430/21, № 910/14168/19, № 922/3050/20, №925/1282/20 та підтримано у постанові КГС ВС від 29.11.2022 у справі № 910/429/21, відповідно до яких навіть фактичні обставини щодо оскарження чи визнання недійсними положень забезпечуваного договору не впливають на юридичну силу аграрної розписки, оскільки, вона встановлює безумовне зобов`язання, яке визначено у самій аграрній розписці.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2022 року у справі 902/698/21, аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - Закон України "Про аграрні розписки". Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 924/233/21.

Враховуючи викладене, висновки судів, що Аграрна розписка не є окремим правочином, а видавалась на вимогу позивача у якості забезпечення за Договором поставки і є складовою Договору поставки, зроблені з неправильним застосуванням норм статей 1, 5 Закону України "Про аграрні розписки" і не відповідають вищенаведеним висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм права.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.06.2022 року у справі № 910/430/21, видана позивачем аграрна розписка та договір поставки є за своєю правовою природою двома окремими правочинами, а тому внесення певних змін до договору поставки не впливає на юридичну силу самої аграрної розписки та зобов`язання позивача щодо виконання такої аграрної розписки на умовах, які в ній визначені, до внесення змін до такої аграрної розписки.

Отже, наведені висновки Верховного Суду свідчать, що аграрна розписка є окремим самостійним правочином.

Водночас, за змістом ст. 12 ЗУ "Про аграрні розписки", аграрні розписки діють до повного їх виконання. За згодою кредитора дата виконання зобов`язань за аграрною розпискою може бути перенесена на наступний маркетинговий рік.

Виконання аграрних розписок щодо кожного виду сільськогосподарської продукції здійснюється в черговості їх видачі.

Фінансові аграрні розписки виконуються шляхом перерахування боржником за аграрною розпискою грошових коштів на вказаний кредитором за аграрною розпискою банківський рахунок.

Кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання виконання зобов`язання за аграрною розпискою зробити на аграрній розписці напис "Виконано", що скріплюється підписом кредитора, і повернути таку аграрну розписку боржнику. Повернення здійснюється шляхом особистої передачі аграрної розписки від кредитора до боржника, а в разі неможливості - шляхом направлення цінним листом з описом вкладення на адресу боржника, вказану в аграрній розписці.

Після повернення боржнику за аграрною розпискою оригіналу аграрної розписки з відміткою про її виконання боржник за аграрною розпискою має право звернутися до особи, яка вчиняє нотаріальні дії, для внесення запису про виконання аграрної розписки до відповідних реєстрів.

Аграрна розписка з відміткою про її виконання до повторного обігу не допускається. Інформація про видані аграрні розписки та їх виконання зберігається в Реєстрі аграрних розписок не менше 10 років.

За згодою кредитора за аграрною розпискою і боржника за аграрною розпискою допускається часткове виконання зобов`язань за аграрною розпискою. Для цього в товарній аграрній розписці погоджується розмір мінімальної партії сільськогосподарської продукції, яка може бути поставлена на її часткове виконання. У фінансовій аграрній розписці визначається мінімальний обсяг грошових коштів, який може бути сплачений на часткове виконання фінансової аграрної розписки. Якщо в тексті аграрної розписки не міститься застереження про мінімальний розмір часткового виконання аграрної розписки, кредитор за аграрною розпискою має право відмовитися від прийняття часткового виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою.

У разі отримання часткового виконання за аграрною розпискою на ній робиться напис, в якому фіксуються виконана частина зобов`язання та розмір зобов`язання, що зберігається. Такий напис скріплюється підписами боржника за аграрною розпискою та кредитора за аграрною розпискою. При цьому забезпечення аграрної розписки заставою зберігається в первинному обсязі.

Приписами ст. 13 ЗУ "Про аграрні розписки" унормовано, наявність аграрної розписки без відмітки про її виконання є достатнім підтвердженням безспірності вимог кредитора за аграрною розпискою.

Отже, сама по собі відсутність напису "Виконано", при умові настання строку виконання фінансової аграрної розписки, свідчить про наявність безспірних вимог кредитора до боржника.

Відповідних висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 10.08.2021 року у справі № 924/1336/20, від 30.03.2021 року у справі № 910/14168/19, від 13.07.2021 року у справі № 925/1282/20.

При цьому, судом також враховано позицію Верховного Суду, висвітлену у постанові від 27.01.2022 року у справі № 924/233/21, де зокрема, зазначено, що проаналізувавши зазначені норми ЗУ "Про аграрні розписки", суди попередніх інстанцій правильно зазначили про те, що аграрну розписку не можна ототожнювати із договором поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника. При оформленні та видачі аграрної розписки наявність такого зустрічного зобов`язання необхідна виключно для підтвердження статусу кредитора та можливості видачі аграрної розписки.

Аграрна розписка не є і додатком до договору поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника.

При цьому аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - ЗУ "Про аграрні розписки". Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору.

Отже, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що взаємні права та обов`язки між сторонами у цій справі виникли саме на підставі виданої Боржником 29.06.2022 року фінансової аграрної розписки, що була нотаріально посвідчена і внесена до Реєстру аграрних розписок, яка є окремим видом правочину.

Водночас, судом встановлено, що на момент розгляду справи, Боржником частково оплачено заборгованість за фінансовою аграрною розпискою від 29.06.2022 року в розмірі 400 000,00 грн на користь ТОВ "Суффле Агро Україна", що підтверджується долученою до відзиву Боржника платіжною інструкцією № 79 від 14.02.2023 року, в якій вказано про призначення платежу : оплата зг. фінансової аграрної розписки по пшениці № 748 від 29.06.2022 р..

Отже, кредиторські вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" наразі складають 3 556 400,00 грн (3 956 400,00 грн - 400 000,00 грн), про що вказано Заявником у поданій заяві б/н від 05.05.2023 року про зменшення кредиторських вимог та заявлені останнім до визнання у цій справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУзПБ, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Приписи ст. 1 КУзПБ, передбачають, що боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 39 КУзПБ, перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

Судом встановлено, що у поданому відзиві Боржника № 22 від 19.04.2023 року, останнім серед іншого, повідомлено, що ТОВ "Лемешівка Агро плюс" подано позов до Господарського суду Хмельницької області з вимогами про визнання аграрної розписки недійсною.

Так, матеріалами цієї справи підтверджено, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.04.2023 року по справі № 924/396/23 прийнято позовну заяву ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 р. та призначено підготовче засідання на 09.05.2023 року.

Водночас, як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2023 року, ухвалено підготовче засідання у справі № 924/396/23, яке відбудеться "24 травня 2023 р. о 12 год. 00 хв., провести в режимі відеоконференції з використанням системи "EasyCon" для надання можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 06.04.2023 року у справі № 902/560/20, однією з обов`язкових умов для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника є встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора. Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, зокрема, викладеній у постанові від 13.08.2020 у справі №910/4658/20 та в постанові від 24.11.2021 у справі №910/16246/18.

Також Верховний Суд (зокрема в постанові від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20) неодноразово зазначав, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Тому, вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство.

Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору.

Правова категорія "спір про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як у процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і у матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дають змогу зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а отже, про відсутність можливості на цій стадії судового провадження встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника.

Зокрема, заперечення боржника щодо вимог заявника у вигляді позову (предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора), поданого до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство беззаперечно свідчить про наявність спору про право, у розумінні положень 6 статті 39 КУзПБ. У суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання відсутня можливість вирішення такого спору про право, що в свою чергу пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, можливості подання зустрічного позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо (постанова Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 916/1101/21, на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі).

Водночас, у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що задля уникнення зловживання боржником своїми правами і створення спору заради спору, спрямованого на ухилення від відкриття провадження у справі про банкрутство, необхідною умовою оспорення в судовому порядку вимог ініціюючого кредитора є те, що таке оспорення має відбуватись до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов також у постановах від 24.11.2021 у справі № 910/16246/18, від 20.12.2021 у справі №911/3185/20, на які посилається Скаржник у касаційній скарзі.

Крім того, у постанові від 18.01.2021 у справі № 904/3251/20 Верховний Суд наголосив, що подання третьою особою позову про оскарження договору, на якому ґрунтуються вимоги кредитора вже після звернення такого кредитора до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, не підтверджує, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право ні за суб`єктним складом, ні за часовим критерієм (подання позову після відкриття провадження у справі про банкрутство) у розумінні підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, відповідно до абзацу 1 частини 6 статті 39 КУзПБ.

Тобто суд не може формально підходити до визначення наявності "спору про право", який зводиться лише до заперечень боржником існування тих чи інших правовідносин. У кожному конкретному випадку судом досліджуються заперечення боржника, зокрема, чи ґрунтуються вони на обставинах справи та підтверджуються відповідними доказами. Наявність спору про право має підтверджуватися належними доказами, а не базуватися виключно на припущеннях боржника.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах цієї справи міститься копія позовної заяви ТОВ "Лемешівка Агро плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 р., яка датована 04 квітня 2023 року та адресована Господарському суду Хмельницької області.

Також, як зазначено вище, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.04.2023 року по справі № 924/396/23 прийнято вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, заява ТОВ "Суффле Агро Україна" № 1 від 26.01.2023 року про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" надійшла до Господарського суду Вінницької області 07.02.2023 року за вх.№ 176/23 (здана на відправку до органу поштового зв`язку - 01.02.2023 року).

Отже, наведені вище обставини свідчать, що Боржник звернувся до Господарського суду Хмельницької області із вказаною вище позовною заявою про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року, після подання ТОВ "Суффле Агро Україна" до Господарського суду Вінницької області заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро плюс", що з врахуванням встановлених судом обставин щодо здійснення Боржником часткової проплати за вказаною фінансовою аграрною розпискою та з огляду на наведені вище висновки Верховного суду не свідчить про наявність спору про право у цій справі в розумінні абзацу 1 ч. 6 ст. 39 КУзПБ.

Також, суд зважає на викладені у відзиві твердження Боржника, що ТОВ "Суффле Агро Україна" не може бути ініціюючим кредитором у справі про банкрутство, оскільки, згідно положень cт. 7 Закону України "Про аграрні розписи" та п.п. 1, 5 фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року, вимоги основного зобов`язання повністю забезпечені заставою майбутнього врожаю.

Так, судом встановлено, що за змістом п. 5 фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року, в забезпечення виконання зобов`язання за цією Розпискою Боржник передає в заставу майбутній врожай Зерна, що вирощується на наступних земельних ділянках, місцезнаходження яких за даними ДЗК: Вінницька область, Калинівський район, с/рада Лемешівська (що йменується тут та надалі - "Майбутній врожай") (перелік земельних ділянок вказаних у цій аграрній розписці).

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про аграрні розписи", аграрна розписка встановлює забезпечення виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою заставою його майбутнього врожаю. Предметом такої застави може бути виключно майбутній врожай сільськогосподарської продукції.

Розмір застави повинен бути не меншим за розмір зобов`язання за аграрною розпискою. На день видачі аграрної розписки майбутній врожай сільськогосподарської продукції не може перебувати в інших заставах, ніж за аграрними розписками.

На день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраної сільськогосподарської продукції. Обов`язок доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції покладається на боржника за аграрною розпискою.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ, забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Судом встановлено, що у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, ініціюючий кредитор заявив про відмову від забезпечення за вимогами згідно фінансової аграрної розписки, що стали підставою для звернення із даною заявою.

Відтак, твердження Боржника про те, що ТОВ "Суффле Агро Україна" не може бути ініціюючим кредитором у цій справі про банкрутство є необґрунтованим.

Зважаючи на викладене, у цій справі судом не встановлено підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство.

При цьому, викладені у відзиві Боржника заперечення щодо відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" не спростовують обставин, вказаних ТОВ "Суффле Агро Україна" у поданій заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що Боржником не надано суду доказів на підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання, строк яких настав згідно виданої ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року.

Також, на момент розгляду справи, матеріали справи також не містять доказів щодо повного погашення Боржником заборгованості за фінансовою аграрною розпискою від 29.06.2022 року, в розмірі 3 556 400,00 грн.

Частина 13 ст. 39 КУзПБ, передбачає, що процедура розпорядження майном вводиться господарським судом на строк, визначений частиною другою статті 44 цього Кодексу, одночасно з постановленням ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 2 ст. 44 КУзПБ, процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2022 року у справі № 910/430/22, наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

За таких обставин, на думку Верховного Суду, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).

Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 також зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).

Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Як зазначено вище, судом встановлено, що заборгованість в загальному розмірі 3556400,00 грн Боржником не погашена та не спростована.

Враховуючи наведені вище положення законодавства та обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені ТОВ "Суффле Агро Україна" до Боржника грошові вимоги в розмірі 3 556 400,00 грн боргу - є обґрунтованими і підтверджені наданими доказами та підлягають визнанню, а представлені матеріали є достатніми для задоволення заяви ТОВ "Суффле Агро Україна" № 1 від 26.01.2023 року (вх. № 176/23 від 07.02.2023 року) та відкриття провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" і введення процедури розпорядження майном боржника на 170 календарних днів.

Крім того, визнанню підлягають вимоги кредитора в розмірі 26 840,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 60 300,00 грн - авансування на депозитний рахунок суду грошової винагороди арбітражного керуючого, з огляну на наступне.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому: у першу чергу задовольняються, зокрема, витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2020 року у справі № 904/4387/19, викладені такі правові висновки.

Системний аналіз норм статті 123 ГПК України, статті 64 КУзПБ свідчить, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді не є у розумінні статті 1 КУзПБ зобов`язанням боржника перед кредитором, а є витратами понесеними в процесі розгляду грошових вимог кредитора, які мають спеціальний порядок відшкодування, передбачений нормами ГПК України та не можуть бути стягнуті окремо від цього провадження. Тому такі витрати не відносяться до поточних вимог у справі та відносяться згідно із пунктом 1 частини першої статті 64 КУзПБ до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Також, суд звертає увагу на необхідність призначення розпорядника майна Боржника у цій справі.

В силу п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.

Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.

Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.

Судом встановлено, що ініціюючий кредитор у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство просить суд призначити розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Плесюка О.С..

За змістом ч. 3 ст. 28 КУзПБ, розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі: які є заінтересованими особами у цій справі; які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня відсторонення від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років; яким відмовлено в допуску до державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом; які мають реальний чи потенційний конфлікт інтересів; які є близькими особами боржника - фізичної особи.

До призначення арбітражним керуючим особа повинна подати до господарського суду заяву, в якій зазначається, що вона не належить до осіб, зазначених у цій частині.

Згідно матеріалів справи, до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, ініціюючим кредитором було додано заяву арбітражного керуючого Плесюка Олексія Степановича № 02-01/207 від 16.11.2022 року про згоду на участь у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 44 КУзПБ, про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу.

Як вбачається зі змісту вказаної вище заяви арбітражного керуючого Плесюка О.С., останній не має : судимості за вчинення корисливих злочинів, заборони суду займатись діяльністю арбітражного керуючого; управління Боржником раніше не здійснював; конфлікт інтересів відсутній; діяльність на посаді арбітражного керуючого на випадок заподіяння шкоди боржнику чи кредиторам застрахована (Договір № ДЦВАК/173/22 від 30.05.2022 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності арбітражного керуючого за шкоду, яку може бути завдано у зв`язку з виконанням його обов`язків; арбітражний керуючий має загальний досвід роботи юриста більше 15 років, з яких 6 років працював адвокатом по господарських справах, в тому числі по справах про банкрутство; кандидатура арбітражного керуючого Плесюка О.С. відповідає вимогам ст. ст. 11, 28 КУзПБ; арбітражний керуючий не є заінтересованою особою стосовно боржника і його кредиторів та не належить до жодної категорії осіб, зазначених у ч. 3 ст. 28 та ч. 2 ст. 11 КУзПБ.

Також, в матеріалах справи наявні, зокрема, копії Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого Плесюка О.С. (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1971 від 16.10.2020 року; договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності арбітражного керуючого за шкоду, яку може бути завдано у зв`язку з виконанням його обов`язків № ДЦВАК/173/22 від 30.05.2022 року.

Враховуючи викладене, суд дослідивши подану заяву № 02-01/207 від 16.11.2022 року про згоду на участь у справі про банкрутство та надані докази, дійшов висновку про задоволення цієї заяви та призначення розпорядником майна ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" арбітражного керуючого Плесюка О.С..

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 9, 28, 30, 39, 41, 44 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 122, 169, 196, 232-236, 242, 326 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" № 1 від 26.01.2023 року (вх.№ 176/23 від 07.02.2023 року) про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

2. Відкрити провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, ).

3. Визнати вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул. Богдана Хмельницького, 43, с. Крупець, Шепетівський (Славутський) р-н, Хмельницька обл., 30068; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, ) в розмірі 3 556 400,00 грн - заборгованості (четверта черга вимог кредиторів); 26 840,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 60 300,00 грн - авансування на депозитний рахунок суду грошової винагороди арбітражного керуючого.

4. Ввести процедуру розпорядження майном Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, ) у справі № 902/172/23 на 170 календарних днів, до 04.11.2023 року.

5. Задоволити заяву арбітражного керуючого Плесюка О.С. № 02-01/207 від 16.11.2022 року про згоду на участь у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

6. Призначити розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" () арбітражного керуючого : Плесюк Олексій Степанович (Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1971 від 16.10.2020 року (адреса: вул. Хрещатик, 195, оф. 219, м. Черкаси, 18000; ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідент. код НОМЕР_2 ).

Встановити грошову винагороду арбітражного керуючого Плесюка О.С. за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

7. Зобов`язати розпорядника майна:

- розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку;

- вести реєстр вимог кредиторів;

- повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог;

- вживати заходів для захисту майна боржника;

- проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника;

- виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства;

- скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань;

- надавати державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства;

- надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі;

- за можливості проведення санації боржника розробити план санації боржника та подати його на розгляд зборам кредиторів;

- виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом України з процедур банкрутства.

Протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення про: реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) і ліквідацію боржника; створення господарських товариств або участь в інших господарських товариствах; створення філій та представництв; виплату дивідендів; проведення боржником емісії цінних паперів; вихід зі складу учасників боржника юридичної особи, придбання в акціонерів раніше випущених акцій боржника; відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства; надання позик (кредитів), надання поруки, гарантій, а також передачу в довірче управління майна боржника.

Керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про: участь боржника в об`єднаннях, асоціаціях, спілках, холдингових компаніях, промислово-фінансових групах чи інших об`єднаннях юридичних осіб; передачу нерухомого майна в оренду; одержання позик (кредитів).

З моменту відкриття провадження у справі:

- пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства, та в межах провадження у справі;

- пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства;

- арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство;

- корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства;

- задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки у майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється;

- рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства.

8. Ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Зобов`язати розпорядника майна повідомити відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна про запровадження мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію не поширюється на: вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення; будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник; процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності; задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому КУзПБ; задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 КУзПБ.

Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

9. Вжити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

У процедурі розпорядження майном, заборонити боржнику без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування та обрання комітету кредиторів) вчиняти значні правочини, вчинення яких не заборонено Кодексом України з процедур банкрутства та здійснювати продаж істотних активів боржника.

10. Розпоряднику майна подати до суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів до 30.06.2023 року.

11. Розпоряднику майна скласти реєстр вимог кредиторів та подати його в попереднє засідання суду.

12. Призначити попереднє засідання у справі № 902/172/23 на 16 серпня 2023 р. о 14:30 год., в приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул. Пирогова, 29, м.Вінниця, 21018, зал № 6).

13. Роз`яснити учасникам справи про можливість участі у судовому засіданні згідно ч.ч. 1-4 ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

14. Розпоряднику майна не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" провести інвентаризацію майна Боржника та визначити його вартість.

15. З метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, оприлюднити повідомлення про відкриття провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на офіційному веб-порталі cудової влади України.

Повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство повинне містити ім`я або найменування боржника, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, найменування та адресу господарського суду, номер справи, дату офіційного оприлюднення повідомлення, відомості про розпорядника майна (ім`я, місцезнаходження), строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника.

16. Копію ухвали надіслати згідно переліку рекомендованим листом на електронні поштові адреси : ТОВ "Суффле Агро Україна" - ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4; представнику ТОВ "Суффле Агро Україна" - адвокату Стеценко А.І. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" - ; представнику ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" адвокату Руденку О.С. - ІНФОРМАЦІЯ_5; арбітражному керуючому Плесюку О.С. - ІНФОРМАЦІЯ_1; Першому відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - ; ГУ ДПС у Вінницькій області - , ; Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - ; Вінницькому міському суду Вінницької області - .

Згідно ч. 12 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - Центру адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м.Вінниця, 21050).