номер провадження справи 15/46/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023 Справа № 908/696/23

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕВІС.», 08135, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Лобановського Валерія, будинок 24, квартира 14, адреса для листування: 08135, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Чайки, вул. Антонова, 6А,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ВІЛЬНЯНСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД», 70002, Запорізька обл., Вільнянський р-н, м. Вільнянськ, вул. Запорізька, будинок 65,

про стягнення коштів

без повідомлення (виклику) учасників справи

суть спору

06.03.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АРМАТУРА УКРАЇНИ», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ВІЛЬНЯНСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД», м. Запоріжжя, про стягнення 53 640,84 грн боргу за договором поставки, з яких: 39 867,64 грн основного боргу, 100 48,83 грн пені, 602,93 грн 3% річних, 3121,44 грн інфляційних втрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023, справу № 908/696/23 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 09.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/696/23 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 15/46/23. Постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/696/23.

Ухвалою суду від 09.03.2023 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 10.04.2023 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, позивачу запропоновано у строк не пізніше 24.04.2023 подати письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно з вимогами ст. 166 ГПК України, а також запропоновано відповідачу у строк не пізніше 08.05.2023 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 10.04.2023 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Позов заявлено з тих підстав, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки. Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 1 301 814,54 грн. Враховуючи неналежне виконання умов договору позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 39 867,64 грн, пеню в розмірі 10 048,83 грн, 3% річних в розмірі 602,93 грн, інфляційні втрати в розмірі 3121,44 грн.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 14.03.2023, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 003415.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

12.04.2023 до суду надійшов відзив (відправлено 10.04.2023 за даними конверту). Відповідач заперечив щодо позову та зазначив, що відповідач є виробником продукції, що має істотну соціальну значущість згідно із вимогами постанови КМУ від 26.02.2022 № 160 «Про забезпечення стабільної роботи виробників продовольства в умовах воєнного стану». У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, довідкою Торгово-промислової палати України про те, що повномасштабний військовий напад Російської Федерації за підтримки Республіки Білорусь на Україну є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними (форс-мажорними) обставинами, відповідач вважає, що він має об`єктивні причини регулярні кризи платіжного балансу. Відповідач зазначив, що потребує додаткового часу для надання доказів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, усі судові витрати покласти на відповідача, та відновити строк для подання відзиву.

Відповідь на відзив та заперечення до суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву до 10.04.2023. Як свідчить конверт в якому до суду надійшов відзив, поштове відправлення надіслано до суду 10.04.2023. Таким чином, відповідачем не пропущено строк для подачі відзиву.

Згідно з ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 08.05.2023.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд установив.

29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БРЕВІС.» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ВІЛЬНЯНСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД» (покупець) укладено договір поставки № 2912.

Відповідно до п. 1.1-1.2 договору, постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені договором строки у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування, асортимент, одиниця виміру, кількість, ціна, загальна вартість товару вказуються в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невід`ємною частиною.

На виконання умов договору між сторонами оформлені наступні Специфікації щодо замовлення та поставки товару, а саме: специфікація № 1 від 29.12.2021 - Паливні гранули з лушпиння соняшника, у кількості 24 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 151 200,00 грн; специфікація № 2 від 04.01.2022 - Паливні гранули з лушпиння соняшника, у кількості 24 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 151 200,00 грн; специфікація № 3 від 18.01.2022 - Паливні гранули з лушпиння соняшника, у кількості 26 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 163 800,00 грн; специфікація № 4 від 28.01.2022 - Паливні гранули з лушпиння соняшника, у кількості 11,500 (+/-10%) тон, на загальну вартість 69 000,00 грн; специфікація № 5 від 31.01.2022 - Лушпиння соняшникове гранульоване, у кількості 10,050 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 60 300,00 грн; специфікація № 6 від 03.02.2022 - Паливні гранули з лушпиння соняшника, у кількості 25 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 151 000,00 грн; специфікація №7 від 16.02.2022 - Лушпиння соняшникове гранульоване, у кількості 23 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 103 500,00 грн та лушпиння соняшникове гранульоване, у кількості 3 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 14 400,00 грн; специфікація № 8 від 23.02.2022 - Пелети (Лушпиння соняшнику пресоване гранульоване) у кількості 13 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 58 500,00 грн; специфікація № 9 від 24.03.2022 - Лушпиння соняшникове гранульоване, у кількості 9 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 42 336,00 грн; специфікація № 10 від 16.05.2022 - Паливні гранули з лушпиння соняшника, у кількості 62 (+/- 10%) тон, на загальну вартість 372 000,00 грн.

З приводу передачі зазначеного товару між сторонами оформлені видаткові накладні, а саме: видаткова накладна № 428 від 29.12.2021 на загальну суму 69 854,40 грн; видаткова накладна № 429 від 30.12.2021 на загальну суму 69 174,00 грн; видаткова накладна № 3 від 05.01.2022 на загальну суму 71 064,00 грн; видаткова накладна № 4 від 05.01.2022 на загальну суму 71 473,50 грн; видаткова накладна № 44 від 19.01.2022 на загальну суму-79 065,00 грн; видаткова накладна № 48 від 21.01.2022 на загальну суму 87 381,00 грн; видаткова накладна № 71 від 28.01.2022 на загальну суму 69 000,00 грн; видаткова накладна № 76 від 31.01.2022 на загальну суму 60 300,00 грн; видаткова накладна № 78 від 03.02.2022 на загальну суму 75 780,00 грн; видаткова накладна № 95 від 07.02.2022 на загальну суму 63 480,00 грн; видаткова накладна № 140 від 16.02.2022 на загальну суму 57 330,00 грн; видаткова накладна № 159 від 18.02.2022 на загальну суму 44 865,00 грн; видаткова накладна № 173 від 23.02.2022 на загальну суму 55 035,00 грн; видаткова накладна № 179 від 27.02.2022 на загальну суму 15 696,00 грн; видаткова накладна № 180 від 24.03.2022 на загальну суму 40 736,64 грн; видаткова накладна № 186 від 16.05.2022 на загальну суму 62 820,00 грн; видаткова накладна № 190 від 18.05.2022 на загальну суму 74 580,00 грн; видаткова накладна № 191 від 18.05.2022 на загальну суму 77 220,00 грн; видаткова накладна № 205 від 24.05.2022 на загальну суму 85 200,00 грн; видаткова накладна № 202 від 27.05.2022 на загальну суму 71 760,00 грн.

Загальна вартість поставленого товару становить 1 301 814,54 грн. з ПДВ.

Докази наявності претензій з приводу якості, упаковки, фасування, кількості та асортименту не надані.

ТОВ «БРЕВІС.» було складено та зареєстровано а ЄРПН/РК на користь ТОВ «ВП ВІЛЬНЯНСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД» наступні податкові накладні: № 33 від 29.12.2021; № 34 від 30.12.2021 № 3 від 04.01.2022 № 10 від 05.01.2022; № 48 від 19.01.2022; № 52 від 21.01.2022; № 72 від 28.01.2022; № 77 від 31.01.2022; № 2 від 03.02.2022; № 6 від 07.02.2022; № 52 від 16.02.2022; № 68 від 18.02.2022; № 83 від 23.02.2022; № 88 від 27.02.2022; № 2 від 24.03.2022; № 5 від 16.05.2022; № 9 від 16.05.2022; № 10 від 18.05.2022; № 20 від 24.05.2022; № 23 від 27.05.2022.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ВІЛЬНЯНСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД» частково сплатило кошти за отриманий товар. На час вирішення спору в суді залишок суми боргу становить 39 867,64 грн.

14.11.2022 на адресу відповідача була направлена вимога вих. № 1411/22 щодо сплати заборгованості, номер поштового відправлення 060. Відповідь на вимогу відповідачем не надано.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами

- юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов`язання, на вимогу зобов`язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов`язання повністю або його частини.

Згідно із ст. 199 ГК України, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 5.2, 5.3 договору, узгодження сторонами істотних умов поставки за цим договором відбувається в момент підписання сторонами Специфікації. Допускається обмін копіями Специфікації, завірених підписами та печатками сторін, шляхом факсимільного або електронного зв`язку. Разом із кожною партією товару постачальник направляє покупцю наступні документи: оригінал рахунку; видаткову накладну.

Між сторонами підписано специфікації до договору поставки та видаткові накладні, які також скріплено печатками товариств.

Відповідно до п. 7.2 договору, умови та строки оплати визначаються сторонами і вказуються в Специфікаціях. Покупець має право здійснити оплату повної вартості товару до настання термінів оплати. Датою (моментом) оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок (р/р) постачальника.

Відповідно до умов усіх підписаних між сторонами за договором Специфікацій визначено наступні умови оплати: оплата здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу, на підставі виставлених постачальником рахунків-фактур на умовах попередньої оплати в межах партії товару завантаженої в автотранспорт.

Відповідачем доказів оплати залишку заборгованості за отриманий товар у сумі 39 867,64 грн не надано.

За порушення строків оплати отриманого товару позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 048,83 грн за загальний період з 07.07.2022 по 06.01.2023.

Згідно із статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, як зазначено в ст. 230 ГК України.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.3 договору, у разі несплати вартості товару покупцем у строк, узгоджений сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої партії товару за кожний день прострочення (нарахування неустойки за прострочення поставки партії товару здійснюється за весь період прострочення).

Перевіривши розрахунок пені, суд вважає його виконаним правильно.

Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини та об`єктивні причини регулярної кризи платіжного балансу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.1 договору, сторони погодилися, що в разі виникнення обставин непереборної сили, а саме: війни, військових дій та/або спеціальних військових операцій, блокади, ембарго, валютних обмежень, змін у законодавстві сторони, яка повинна виконати господарське зобов`язання, які унеможливлюють виконання стороною своїх зобов`язань за цим договором, пожеж, повеней, іншого стихійного лиха чи природних явищ, та безпосередньої дії таких обставин на сторону, яка повинна виконати господарське зобов`язання, сторона звільняється від виконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин. Достатнім доказом дії таких обставин та строку дії є документ, виданий Торгово-промисловою палатою тієї країни, де сталися вказані обставини.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

ТПП України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнає форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Статтею 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент), передбачено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ст. 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

На відміну від форс-мажору істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

З урахуванням вимог статей 73-80 ГПК України суд вважає, що відповідачем не доведено наявність об`єктивних причини неможливості своєчасного виконання господарського зобов`язання, яке виникло з договору поставки, на які він посилається у відзиві.

Також позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 602,93 грн за період з 07.07.2022 по 06.01.2023, та інфляційні втрати у розмірі 3121,44 грн за період липень грудень 2022 року.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведені розрахунки, суд вважає їх виконаними правильно та вказані кошти підлягають присудженню з відповідача на користь позивача, враховуючи наявність прострочення оплати коштів за отриманий товар та того, що 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, та їх нарахування є можливим під час наявності форс-мажорних обставин.

Відповідачем не спростовано правову оцінку обставин, наданих позивачем та правових підстав позову, а також не надано доказів в обґрунтування заперечень щодо позову.

Враховуючи вище наведені обставини, вимоги чинного законодавства України, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати зі спати судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем в орієнтовному розрахунку судових витрат на виконання вимог ст. 162 ГПК України зазначено про те, що витрати складаються з: судовий збір, сплачений за подання позовної заяви 2684,00 грн; витрати на правову допомогу 15 000,00 грн.

Також в обґрунтування понесення витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання юридичних послуг від 06.02.2023 № 39, платіжне доручення № 60 від 09.02.2023 на суму 15 000,00 грн; довіреність б/н від 06.02.2023; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 4919 від 29.11.2017.

У додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг № 39 від 06.02.2023 у замовлені на юридичні послуги № 1 зазначено наступну назву робіт: підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Запорізької області щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод» за договором поставки № 2912 від 29.12.2021. Представництво інтересів Замовника у суді при розгляді даної справи (без урахування транспортних витрат на прибуття до суду для участі у судовому засіданні) 8 годин, вартість 15 000,00 грн.

Відповідач заперечив щодо позову повністю та просив покласти усі судові витрати на відповідача. Разом з тим, з урахуванням заперечень відповідача щодо позову суд вважає таке зазначення помилковим та з урахуванням ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

З урахуванням наведених положень, заперечень відповідача щодо позову, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу частково. Адвокат позивача Тесля А.В. безпосередньо не брав участі в представництві інтересів замовника у суді при розгляді даної справи, оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову 53 640,84 грн та суд вважає за можливе обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи, яка не є складною, у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ВІЛЬНЯНСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД» (вул. Запорізька буд. 65, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 43581147) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕВІС.» (вул. Лобановського Валерія буд. 24, кв. 14, село Чайки, Києво-Святошинський район, Київська область, 08135, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 40257171) суму основного боргу в розмірі 39 867,64 грн (тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім гривень 64 коп.), пеню в розмірі 10 048,83 грн (десять тисяч сорок вісім гривень 83 коп.), 3% річних у розмірі 602,93 грн (шістсот дві гривні 93 коп.), інфляційні втрати у розмірі 3121,44 грн (три тисячі сто двадцять одна гривня 44 коп.). Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ВІЛЬНЯНСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД» (вул. Запорізька буд. 65, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 43581147) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕВІС.» (вул. Лобановського Валерія буд. 24, кв. 14, село Чайки, Києво-Святошинський район, Київська область, 08135, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 40257171) судовий збір у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 травня 2023 року.

Суддя І. С. Горохов