ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2023 р. Справа№ 910/8669/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 10.04.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.12.2022

у справі № 910/8669/22 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод"

про стягнення 1 092 235, 42 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Попільнянський комбікормовий завод» про стягнення 1092235,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором складського зберігання №1-08/10/21 від 08.10.2021, чим позивачу завдано збитки у загальному розмірі 759236,91 грн. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 330752,00 грн та 3% річних у розмірі 2246,51 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 у справі №910/8669/22 позов задоволено частково.

За рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму збитків у розмірі 759236,91 грн, штраф у розмірі 330752,00 грн та судовий збір у розмірі 16349,86 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з встановлених судом обставин справи стосовно наявності усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення з відповідача збитків у заявленому позивачем розмірі та штрафу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення ухвалено при неповному встановленні обставин справи судом першої інстанції, прийнятим без належної оцінки доказів, наданих відповідачем, без врахування складеної судової практики Верховного Суду, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що належним чином завірена копію журналу вхідної/вихідної документації ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" за 2021 рік, з якої вбачається присвоєний вихідний номер кореспонденції, дату відправлення, найменування адресата - ТОВ «Лендагроінвест», а також короткий зміст документа, є належним та допустимим доказом направлення позивачу листів та додаткових угод.

Скаржник також зауважує, що зі своєї сторони ТОВ «Лендагроівест» не надало суду першої інстанції жодних належних та допустимих доказів звернення до ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" щодо відвантаження зерна до закінчення строку дії договору. Таким чином позивачем було порушено строки зберігання зерна на зерновому складі, що призвело до тривалого його зберігання на зерновому складі та понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" непередбачених додаткових витрат, серед яких: - витрати на амортизацію обладнання; - витрати на енергоносії на доробку зерна та роботу технологічного обладнання; - витрати на заробітну плату обслуговуючого персоналу; - регулярні витрати на сертифікацію та ліцензії; витрати на залучення послуг інших організацій та ін.

Отже, на думку апелянта, у зв`язку з недбалим ставленням позивача до договірних відносин, а саме: не належним виконанням умов договору складського зберігання №1-08/10/21 від 08.10.2021, не повернення одного примірника договору на нашу поштову адресу, не підписанням додаткових угод до вище зазначеного договору, не підписанням актів виконаних робіт та не сплатою відповідно до них послуг, які були надані зерновим складом, не повідомленням (письмово) відповідача про будь-які обставини, які б стали причиною невиконання відвантаження даної культури, навмисним не отриманням листів та не надання жодної відповіді на них, які були адресовані на поштову (юридичну та фактичну адресу) та електронну адресу, та не в змозі більше зберігати дане зерно на складі, у ТОВ "Попільнянський комбікормовий завод" виникло право продажу переданого йому за договором на зберігання зерна соняшника (врожаю 2021 року), загальною вагою - 106,104 т.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, та зазначає, що докази створення та реєстрації листа не є тотожними доказам його направлення поштою. На думку позивача, належними доказами надіслання листа є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкт поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість (аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі № 820/1186/17). Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують обставини направлення поштової кореспонденції з використанням засобів поштового, факсимільного, кур`єрського, спеціального зв`язку, електрозв`язку, або доказів вручення її адресату або уповноваженій особі адресата під підпис.

ТОВ «Лендагроінвест» також вказує, що посилання апелянта на те, що ним було понесено додаткові витрати є необґрунтованим, оскільки належним чином оформлених доказів, які дійсно б підтверджували амортизацію обладнання, витрати на енергоносії, на заробітну плату, невідомі сертифікації та ліцензії, не було додано до матеріалів справи.

Позивач також зазначає, що він не погоджував, не підписував та не давав жодних повноважень на продаж свого зерна. Купівля-продаж культури соняшника, як це називає апелянт, є привласненням чужого майна, за що він повинен понести відповідальність.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 08.10.2021 між ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» (зерновий склад) та ТОВ «Лендагроінвест» (поклажодавець) укладено договір складського зберігання №1-08/10/21 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого на умовах даного договору поклажодавець зобов`язується передати, а зерновий склад зобов`язується прийняти сільськогосподарську культуру (зерно) від поклажодавця на зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Умовами договору передбачено наступне:

- відповідальне зберігання приймається зерно по культурам: соняшник, в кількості 110±10% тон, рік врожаю - 2021, граничний строк зберігання - до 15.11.2021 (п. 1.1.1 договору);

- приймання та відвантаження зерна проводиться згідно встановленої на зерновому складі черговості, а також у відповідності з порядком і правилами приймання і методами відбору проб для відповідного виду зерна, передбаченими «Положенням про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки зерновим складом ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», затвердженим наказом №24 від 20.06.2018, діючими ГОСТами та/або ДСТУ. Зерновий склад приймає від поклажодавця зерно за якістю, визначеною атестованою виробничою технологічною лабораторією підприємства. Поклажодавець або зерновий склад мають право вимагати проведення перевірки якості зерна під час прийняття та відвантаження. Витрати, пов`язані з проведенням перевірки якості зерна, несе сторона, яка замовила її проведення (п.3.1 договору);

- зерновий склад приймає від поклажодавця зерно за фізичною вагою, яка визначається шляхом зважування зерна на повірених та опломбованих вагах зернового складу. При виявлені розбіжностей в кількості зерна між товаросупровідними документами поклажодавця та показниками ваг зернового складу у розмірі більше похибки передбаченої технічною документацією ваг, результати зважування оформляються актами розходження та завіряються уповноваженою особою зернового складу та особою, що супроводжує/здійснює доставку зерна. Сторони погоджуються, що кількісні показники зерна, визначені зерновим складом, приймаються як остаточні (п. 3.2 договору);

- власником зерна, що знаходиться на зберіганні, є поклажодавець. Ризик випадкової втрати, нестачі та/або псування зерна переходить від поклажодавця до зернового складу в момент оформлення складського документа на зерно ( п. 3.7 договору);

- відвантаження та переоформлення зерна здійснюється за умови повної сплати за надані послуги, згідно графіку роботи зернового складу у фактичній вазі, що розраховується на основі залікової ваги, залікової якості та фактичної якості зерна, що відвантажується на підставі письмової вимоги поклажодавця. При відвантажені та переоформлені зерна поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу оригінали наступних документів:

- лист вимогу (заяву) про відвантаження/переоформлення зерна, в якому має бути зазначено найменування зерна, кількість зерна, номер та дата складського документа, дата відвантаження/переоформлення;

- довіреність на відвантаження/переоформлення зерна;

- складський документ на зерно - складська квитанція або складське свідоцтво;

- оригінал паспорта представника поклажодавця.

У випадку, якщо поклажодавцем не дотримані умови даного пункту відвантаження зерна зерновим складом проводитись не буде, і зерновий склад не несе ніякої відповідальності, в т.ч. за простій транспорту поставленого поклажодавцем під завантаження чи за інші передбачувані витрати з боку поклажодавця. При переоформлені зерна на нового власника поклажодавцем надається лист покупця про його згоду з кількістю та якістю зернових що зберігаються на зерновому складі, про що складається трьохсторонній акт приймання-передачі зерна та новим власником підписується із зерновий складом договір складського зберігання. У разі ненадання будь-якого з вищевказаних документів нарахування за послуги продовжується до моменту отримання такого документа. День підписання трьохстороннього акту є днем переоформлення зерна. Нарахування послуг закінчується днем, що передував дню підписання трьохстороннього акту приймання-передачі. Зерновий склад зобов`язується при видачі або переоформленні зерна провести перерахунок кількості зерна в залежності від фактичних якісних показників по вологості та смітній домішці або природного убутку за термін зберігання (п. 3.8 договору);

- зерновий склад не пізніше 7 (семи) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги поклажодавця на відвантаження зерна та її погодження, за умови повної сплати за надані послуги, надання транспорту, виконання п. 3.5 договору, в міру своїх виробничих потужностей, сприятливих погодних умов та відсутності невиконаних вимог щодо відвантаження зерна іншому поклажодавцю, наданих до моменту отримання вимоги від поклажодавця, починає відвантаження зерна у наданий поклажодавцем транспорт. Зерновий склад має право відмовити в прийманні та відвантаженні зерна на переобладнаний автомобільний транспорт (п. 3.9 договору);

- при відвантаженні зерна, поклажодавець зобов`язується забезпечити своєчасну подачу транспортних засобів за свій рахунок за своїми заявками та погодити з зерновим складом термін відвантаження за 7 діб до його початку (п. 3.10 договору);

- зерновий склад надає поклажодавцю рахунки за надані послуги (виконані роботи), до 5-го числа місяця, що слідує за місяцем, в якому надавались послуги. При неодержані рахунка поклажодавець не звільняється від обов`язку оплати за отримані послуги (виконані роботи) у термін зазначений в п. 4.3даного договору (п. 4.2 договору);

- поклажодавець сплачує вартість всіх наданих послуг зернового складу, не рідше одного разу на місяць, на протязі 5-ти робочих днів після отримання рахунку згідно п. 4.2 даного договору, в грошовій формі. Розрахунки за надані послуги проводяться в гривнях. Послуги по збереженню, відвантаженню вагонів, оплачуються поклажодавцем по тарифах, затверджених зерновим складом шляхом передоплати до моменту відвантаження або переоформлення. За домовленістю сторін розрахунок за надані послуги може бути здійснений в натуральній формі у вигляді передачі поклажодавцем зерновому складу зерна (п. 4.3 договору);

- зерновий склад зобов`язаний письмово за сім календарних днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування ( п. 5.8 договору);

- зберігання зерна понад термін, встановлений цим договором, можливе тільки за взаємною домовленістю сторін шляхом підписання додаткових угод. Граничний строк зберігання зерна встановлюється договором, але будь-якому разі не довше ніж до 15.11.2021, якщо інше не встановлено даним договором. Зберігання понад встановлений термін та отримання поклажодавцем письмового повідомлення відповідно до п. 5.8 тягне за собою розрахунок плати зберігання у п`ятикратному розмірі за тонно/добу (п. 5.9 договору).

Як вбачається встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято на зберігання 108,8 тон соняшника, що підтверджується товарно-транспортними накладними №5С від 12.10.2021, № 6С від 12.10.2021, №7сп від 13.10.2021 та №8сп від 13.10.2021 та стверджується сторонами.

Як вказує позивач, листом №80/2022 від 08.07.2022 ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» повідомило ТОВ «Лендагроінвест» про те, що, у зв`язку з неналежним виконанням останнім умов договору, прийнятий на зберігання соняшник (врожаю 2021 року) загальною вагою 106,104 т буде проданий, від загальної вартості проданої продукції буде відрахована заборгованість за зберігання зерна за період з 16.11.2021 по 22.07.2022, загальною сумою 853533,94 грн, а різниця коштів буде перерахована позивачу.

Позивач у свою чергу звернувся до відповідача з листом №1 від 14.07.2022, в якому повідомив про намір вивезти насіння соняшника не пізніше 7 робочих днів з моменту отримання вимоги та просив надати оригінали складських квитанцій або свідоцтв про розміщення на складі насіння соняшника 12.10.2021 та 13.10.2021, а також картку аналізу на зерно.

Разом з тим, листом №86/2022 від 25.07.2022 відповідач повідомив позивача про продаж культури соняшника (врожаю 2021 року) загальною вагою 106,104 т по ціні 15200,00 грн, відрахування заборгованості за зберігання у період з 16.11.2021 по 06.07.2022 загальною сумою 718 257,71 грн, а також перерахування різниці коштів у розмірі 894523,09 грн на рахунок ТОВ «Лендагроінвест», копія платіжного доручення наявна у матеріалах справи.

Спір у справі виник у зв`язку із протиправним, на думку позивача, продажем відповідачем переданого йому на підставі договору соняшника, чим ТОВ «Лендагроінвест» було завдано збитки у розмірі вартості неповернутого зерна на суму 759 236,91 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором складського зберігання зерна.

Так, відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва. Якщо договір складського зберігання зерна передбачає, що зерновий склад має право розпоряджатися ним (або його частиною), то відносини сторін базуються на правилах про позику. Порядок повернення зерна обумовлюється окремо в договорі його зберігання.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення. Якщо строк зберігання зерна визначено моментом пред`явлення власником зерна вимоги про його повернення, зерновий склад має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від власника зерна забрати це зерно в розумний строк.

Матеріалами справи (товарно-транспортні накладні №5С від 12.10.2021, № 6С від 12.10.2021, №7сп від 13.10.2021 та №8сп від 13.10.2021) підтверджується передача позивачем та прийняття відповідачем на зберігання зерна соняшника загальною вагою 108,8 т на підставі договору, що також стверджується сторонами. Стосовно даних обставин сторони не заперечують.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та п. 1.1.1, 5.9 договору відповідач зобов`язаний був зберігати переданий позивачем соняшник на підставі договору до 15.11.2021.

Водночас, умовами договору передбачено, що передане на зберігання зерно залишається власністю поклажодавця протягом у сього часу знаходження на зберіганні, якщо інше не передбачено даним договором. Зерновий склад не має права розпоряджатись та користуватись переданим на зберігання зерном у своїх цілях та інтересах (п. 1.5., 3.7. договору).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Статтею 32 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Згідно з частинами 1, 2 статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Разом з тим, як вказувалось вище, листом №80/2022 від 08.07.2022 ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» повідомило ТОВ «Лендагроінвест» про те, що на підставі частини 3 статті 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» має намір продажу прийнятого на зберігання соняшника (врожаю 2021 року) загальною вагою 106,104 т.

Позивач звернувся до відповідача з листом №1 від 14.07.2022, в якому повідомив про намір вивезти насіння соняшника не пізніше 7 робочих днів з моменту отримання вимоги та просив надати оригінали складських квитанцій або свідоцтв про розміщення на складі насіння соняшника 12.10.2021 та 13.10.2021, а також картку аналізу на зерно.

Листом №86/2022 від 25.07.2022 відповідач повідомив позивача про продаж культури соняшника (врожаю 2021 року) загальною вагою 106,104 т по ціні 15200,00 грн, відрахування заборгованості за зберігання у період з 16.11.2021 по 06.07.2022 загальною сумою 718 257,71 грн, а також перерахування різниці коштів у розмірі 894523,09 грн на рахунок ТОВ «Лендагроінвест».

За твердженням позивача, такими діями відповідача йому було завдано збитки у вигляді неповернутого зерна соняшника у загальному розмірі 759236,91 грн.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За приписами частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

За твердженням позивача, протиправна поведінка відповідача полягає у невідвантаженні зерна та продажу його без згоди позивача, неотримання коштів за продаж зерна і частину зерна зі зберігання є спричиненою шкодою, при цьому протиправна поведінка прямо призвела до заподіяння шкоди, а вина відповідача полягає в умисному невиконанні договору в частині невідвантежені зерна та продажу чужого зерна.

Статтею 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» передбачено, що поклажодавець зерна зобов`язаний забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна. Зерновий склад зобов`язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування зерна. Якщо поклажодавець зерна у запропонований зерновим складом термін не забрав зерно, зерновий склад має право продати його на конкурентних засадах. Кошти, одержані від продажу зерна, передаються поклажодавцю зерна за вирахуванням сум, належних зерновому складу, у тому числі його витрат щодо продажу зерна.

Системний аналіз умов договору, які кореспондуються з положеннями статті 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», дає підстави для висновку про встановлення певного порядку повернення зерна із зберігання, за яким саме зерновий склад має звернутись до поклажодавця з попередженням про закінчення строку зберігання зерна та пропозицією термінів витребування зерна і тільки після закінчення запропонованого зерновим складом терміну в останнього виникає право продажу зерна на конкурентних засадах.

Слід зазначити, що належних та допустимих доказів звернення ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» до ТОВ «Лендагроінвест» з попередженням про закінчення строку зберігання зерна та встановлення термінів його витребування в матеріалах справи не міститься, надані відповідачем журнали вхідної/вихідної кореспонденції не є такими доказами, оскільки складені в односторонньому порядку самим відповідачем, що ставить під сумнів об`єктивність таких доказів. Крім того, із наданих відповідачем роздруківок з електронної пошти неможливо встановити як зміст направлених листів, так і підписання їх електронним цифровим підписом, відповідно до норм діючого законодавства.

Тобто, в даному випадку, доказів того, що у ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» виникло право продажу переданого йому на підставі договору зерна соняшника в матеріалах справи не міститься, а відтак продаж відповідачем зерна соняшника, який належав позивачу, є протиправними діями.

Крім того, ТОВ «Лендагроінвест» звернувся до ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» із вимогою №1 від 14.07.2022, в якій повідомив про намір вивезти насіння соняшника не пізніше 7 робочих днів з моменту отримання вимоги, яку відповідач отримав 19.07.2022, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №495.

В той же час, насіння соняшника повернуто позивачу не було і, як стверджує відповідач, було продано за ціною 15200,00 грн за тонну, при цьому частина грошових коштів у розмірі 894523,09 грн була перерахована ТОВ «Лендагроінвест», як оплата за соняшник, що підтверджується платіжним дорученням №5502 від 25.07.2022.

Таким чином, фактично протиправними діями відповідача позивача було позбавлено його майна і компенсовано лише частину його вартості у розмірі 894523,09 грн.

При цьому, позивач не заперечує проти вартості спірного насіння соняшника за ціною 15200,00 грн за тонну, а відтак вказує на наявність збитків у розмірі 759239,91 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що грошові кошти у сумі 718257,71 грн зараховані у якості оплати за послуги з очищення (в результаті чого маса зерна була зменшена на 2,969 т), приймання зерна та його зберігання. Таким чином, за доводами відповідача, на зерновому складі зберігалось 106,104 т зерна позивача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна. Якщо поклажодавець після закінчення строку дії договору складського зберігання зерна не забрав зерно назад, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання.

Частиною 4 статті 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» передбачено, що договором складського зберігання зерна може бути передбачено безоплатне зберігання зерна.

Пунктом 4.4. договору сторони погодили базові тарифи (ціни) з врахуванням ПДВ, таким чином, розмір плати (тарифу) за зберігання зерна сторони погодили - 0,00 грн т/день.

Пунктом 4.6. договору сторони погодили, що зерновий склад залишає за собою право односторонньо змінювати вартість наданих послуг у разі зміни цін на енергетичні, матеріальні та інші ресурси в т.ч. підвищення мінімальної заробітної плати, а також встановлення іншого індексу темпу росту інфляції. У такому разі зерновий склад повідомляє поклажодавця про зміни не пізніше за 7 робочих днів до підвищення тарифів. Вказане повідомлення є невід`ємною частиною договору. У разі незгоди поклажодавця зі зміною вартості послуг (підвищення або зменшення), останній зобов`язаний протягом 15 робочих днів з часу отримання повідомлення про зміну вартості послуг вивезти своє зерно із зернового складу. Якщо поклажодавець не вивіз зерно із зернового складу протягом вказаного терміну, нова вартість вважається погодженою сторонами цього договору та поклажодавець зобов`язаний сплачувати нову вартість послуг зернового складу з моменту введення тарифів в дію.

За умовами пункту 6.5. договору зміни до договору можуть бути внесені лише за згодою сторін з оформленням додаткової угоди.

Як вказує відповідач, факт засвідчення збільшення (зменшення) вартості наданих послуг - зберігання зерна посвідчується додатковими угодами, які укладені відповідно до договору, а саме: - додаткова угода №1 від 15.11.2021 (вартість послуги зберігання зерна 15 грн т/доба з ПДВ); - додаткова угода №2 від 30.11.2021 (вартість послуги зберігання зерна 5 грн т/доба з ПДВ); - додаткова угода №3 від 30.12.2021 (продовження строку дії договору); - додаткова угода №4 від 30.04.2021 (вартість послуги зберігання зерна85 грн т/доба з ПДВ).

Крім того, як вказує відповідач, відповідно до укладених додаткових угод до договору ним надано послуги зберігання зерна соняшника понад встановлений граничний строк його зберігання, що посвідчується актами надання послуг за №886 від 30.11.2021 за період з 16.11.2021 по 30.11.2021 на загальну суму 23873,40 грн, №161 від 28.02.2022 за період з 01.12.2021 по 28.02.2022 на загальну суму 47785,00 грн, №169 за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 на загальну суму 16459,27 грн, №212 від 16.05.2022 за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 на загальну суму 15928,33 грн, за період з 01.05.2022 по 15.05.2022 на загальну суму 135276,22 грн, №237 від 31.05.2022 за період з 16.05.2022 по 31.05.2022 на загальну вартість 144294,65 грн, №283 від 06.07.2022 за період з 01.06.2022 по 06.07.2022 на загальну суму 324622,96 грн.

Отже, як зазначає ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», за надані послуги, за жовтень 2021 року - приймання та очищення зерна, та з 16.11.2022 по 06.07.2022 за позивачем рахувалася заборгованість загальною сумою 718257,71 грн. Дані кошти і були утримані відповідачем.

В якості доказів направлення додаткових угод та актів на адресу позивача відповідачем надані суду копії Журналів вихідної кореспонденції підприємства, знімки екрана електронної пошти позивача та фіскальні чеки.

Разом з тим, як правильно зазначено судом першої інстанції, твердження відповідача про надання позивачу послуг очищення та приймання зерна, в результаті чого була зменшена його маса на 2696 т., не підтверджені належними та допустимими доказами, акти надання послуг, на які посилається відповідач, не підписані позивачем і доказів направлення на його адресу таких актів в матеріалах справи не міститься, а ТОВ «Лендагроінвест» заперечує проти отримання будь-який листів від ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», окрім тих, що долучені до матеріалів справи.

Слід також зазначити, що у листі ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» від 18.04.2022 вих. №35/2022, який отримано позивачем та долучено до матеріалів справи, не вказано (у тому числі у якості додатку до листа) про направлення додаткової угоди №4 від 30.04.2022, про що стверджує відповідач.

Виходячи з викладеного вартість всього спірного насіння соняшника, за погодженою сторонами ціною 15200,00 грн за тонну, становить 1653760,00 грн, з яких позивачу сплачено 894523,09 грн.

Отже, неправомірними діями ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», які полягають у продажу належного позивачу зерна соняшника, ТОВ «Лендагроінвест» завдано збитки у розмірі вартості такого майна, а саме 1653760,00 грн, з яких відповідачем сплачено позивачу 894523,09 грн, а відтак протиправна поведінка відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою вважаються встановленими в межах даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно обґрунтованості позовних вимог у частині стягнення збитків, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, ТОВ «Лендагроівест» заявлено до стягнення з ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод» штрафу у сумі 330752,00 грн згідно пункту 5.10. договору та 2246,51 грн 3% річних.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Заявляючи про стягнення штрафу позивач посилається на положення п. 5.10 договору, відповідно до яких у випадку невідвантаження та/або несвоєчасного відвантаження якісного зерна зерновий склад відшкодовує збитки та сплачує поклажодавцю пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості несвоєчасно відвантаженого (невідвантаженого) зерна, а також штраф за затримку відвантаження у розмірі 20% від вартості несвоєчасно відвантаженого або невідвантаженого зерна.

Водночас, згідно з абз. 2 пункту 5.10. договору сторони погодили, що у випадку неможливості повернення в строк зерна зерновий склад компенсує поклажодавцю вартість зерна за закупівельними цінами зернортейдерів, на останню доступну дату, що передує даті виплати компенсації поклажодавцяю.

Аналізуючи у сукупності даний пункт договору, колегія суддів дійшла до висновку про те, що пеню та штраф зерновий склад сплачує у випадку порушення строків відвантаження, водночас у разі неможливості повернення зерна, зерновий склад відшкодовує поклажодавцю вартість такого зерна.

Разом з тим, колегією суддів не встановлено обставин несвоєчасного відвантаження позивачу зерна, а незаконний продаж його відповідачем, тобто у даному випадку відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість такого зерна.

У зв`язку з чим позовна вимога про стягнення штрафу у сумі 330752,00 грн задоволенню не підлягає.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В даному випадку, на підставі договору у відповідача існувало зобов`язання, зокрема, з повернення (відвантаження) прийнятого на зберігання зерна соняшника у визначений строк, яке не є грошовим зобов`язанням, а відшкодування збитків у розмірі вартості неповернутого зерна у сумі 759 236,91 грн є мірою відповідальності у зв`язку із нанесенням шкоди, при цьому, в даному випадку, не можливо встановити строку виконання такого зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 246,51 грн є необґрунтованою.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення збитків у сумі 718257,71 грн, в решті позовних вимог слід відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

Пунктом 1 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є не з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 у справі № 910/8669/22 в частині задоволення позову про стягнення штрафу у розмірі 330752,00 грн прийнято з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого підлягає зміні в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до чинного законодавства. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги слід здійснити перерозподіл судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 у справі № 910/8669/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/1187/21 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (01013, м. Київ, НабережноПечерська дорога, будинок 2; ідентифікаційний код 00688195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" (08124, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, скло Гурівщина, аул. Київська, будинок 17; ідентифікаційний код 39827752) суму збитків у розмірі 759236 грн 91 коп. та судовий збір у розмірі 11388,54 грн.

Видати наказ.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Попільнянський комбікормовий завод" (01013, м. Київ, НабережноПечерська дорога, будинок 2; ідентифікаційний код 00688195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" (08124, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, скло Гурівщина, аул. Київська, будинок 17; ідентифікаційний код 39827752) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 17082,81 грн.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/8669/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 16.05.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Г. Чорногуз