РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2023Справа № 910/4162/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи ? підприємця Луцької Людмили Віталіївни до Фізичної особи ? підприємця Малєти Тетяни Володимирівни про стягнення 15 941,44 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2023 року Фізична особа ? підприємець Луцька Людмила Віталіївна (далі ? ФОП Луцька Л.В.) звернулась до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 січня 2022 року між нею та Фізичною особою - підприємцем Малєтою Тетяною Володимирівною (далі ? ФОП Малєта Т.В.) було укладено договір суборенди нежитлових приміщень № ЛМ0047, за умовами якого відповідачу було надано в оренду приміщення, загальною площею 9 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Новозабарська, будинок 2/6, літера "А". Оскільки ФОП Малєта Т.В. не виконала покладеного на неї обов`язку по сплаті орендних платежів за квітень ? червень 2022 року на загальну суму 6 771,60 грн, позивач, посилаючись на статті 202, 509, 525, 526, 548, 610, 611, 625, 759, 762 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України) та статті 193, 283 Господарського кодексу України (далі ? ГК України), просив суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також пеню у розмірі 2 858,65 грн, штраф у розмірі 2 031,48 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 319,37 грн, три проценти річних у розмірі 193,00 грн, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків, а також 559,04 грн пені, 1 354,32 грн штрафу, 785,98 грн інфляційних втрат та 68,00 грн трьох процентів річних, нарахованих за несвоєчасну сплату гарантійного платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 березня 2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4162/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

5 квітня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України для відповідача настали форс-мажорні обставини, які підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року. Тому, на думку ФОП Малєти Т.В., у силу положень частини 1 статті 617 ЦК України та пункту 10.1. договору відповідач звільнений від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за цим правочином.

У той же день відповідач подав клопотання, в якому просив суд розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 березня 2023 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено в зв`язку з його необґрунтованістю.

18 квітня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 13 квітня 2023 року № 13/04/2023, в якій останній навів свої доводи та аргументи на спростування правової позиції відповідача, зазначивши, що настання форс-мажорних обставин не звільняють боржника від виконання договірного грошового зобов`язання у строки, встановлені таким договором та чинним законодавством України. Також ФОП Луцька Л.В. зазначила, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і відповідач не довів настання для нього обставин непереборної сили у передбаченому договором порядку.

20 квітня 2023 року на електронну адресу суду від позивача надійшло повідомлення від вказаної дати № 20/04/2023 про те, що ціна позову не змінилася.

1 травня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява від 26 квітня 2023 року № 26/04/2023 про розподіл судових витрат, у якій ФОП Луцька Л.Л. просила суд стягнути з відповідача на свою користь 27 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5 травня 2023 року через загальний відділ діловодства суду відповідач подав клопотання від вказаної дати, в якому просив закрити провадження в справі у зв`язку зі сплатою основного боргу в розмірі 6 771,60 грн, що підтверджується доданою до цього клопотання копією платіжної інструкції від 5 травня 2023 року № 394.

8 травня 2023 року на електронну адресу суду від позивача надійшло повідомлення від 5 травня 2023 року № 05/05/2023, у якому останній підтвердив сплату відповідачем 5 травня 2023 року спірного основного боргу. У зв`язку з цим позивач просив задовольнити інші його вимоги.

18 травня 2023 року на електронну адресу суду від позивача надійшла заява від вказаної дати № 18/05/2023-1 про долучення доказів до матеріалів справи.

Жодних інших клопотань та заяв по суті справи від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі ? ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

1 січня 2022 року між ФОП Луцькою Л.В та ФОП Малєтою Т.В було укладено договір суборенди нежитлових приміщень № ЛМ0047, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу, а останній - прийняти в тимчасове платне користування нежиле приміщення загальною площею 9 кв.м, розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Новозабарська, будинок 2/6, літера "А". Розмір щомісячної орендної плати складає 2 257,00 грн без ПДВ (пункт 1.1. вказаної угоди).

Згідно з пунктом 1.3. договору протягом строку суборенди орендар надає суборендареві, його співробітникам, відвідувачам та клієнтам право доступу до приміщення.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. угоди приміщення передається орендарем і приймається суборендарем на підставі акту приймання-передачі (у користування) приміщення, що є додатком № 1 до даного договору. Акт приймання-передачі приміщення сторони підписують протягом 5 календарних днів із дати укладення договору.

Пунктами 2.4., 2.5. та 2.6. договору передбачено, що не пізніше ніж в день закінчення строку суборенди, приміщення передається (повертається) суборендарем орендарю на підставі акту приймання-передачі (повернення), що підтверджує факт повернення приміщення орендарю із зазначенням в акті показників лічильників, якщо такі були встановлені. Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) суборендар підписує протягом 15 робочих днів після закінчення звітного періоду. Суборендар зобов`язаний здійснити оплату всіх платежів, у тому числі за комунальні послуги, передбачених договором, не пізніше двох днів до дати підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення).

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до останнього дня строку суборенди, зазначеного у пункті 1.1. договору (31 грудня 2022 року), а в частині виконання сторонами зобов`язань - до повного їх виконання. Договір припиняється, у тому числі, за взаємною згодою сторін, вчиненою у письмовій формі (пункти 5.1.1. та 5.2. правочину).

Згідно з пунктом 5.4. зазначеної угоди у випадку розірвання договору до закінчення строку суборенди, припиняються основні зобов`язання сторін і залишаються чинними ті його умови, які стосуються наслідків розірвання і порядку проведення взаєморозрахунків між сторонами щодо сплати орендних та інших платежів до повного їх виконання. Договір вважається повністю припиненим після відшкодування/сплати в повному обсязі стороною іншій стороні у тому числі й відповідних платежів: неустойки, усіх понесених витрат та збитків.

За умовами пункту 6.1. правочину суборендар сплачує орендарю гарантійний платіж, суборендну плату за користування приміщенням та інші послуги суборенди приміщення.

При цьому, гарантійний платіж - це грошова сума, перерахована суборендарем на користь орендаря, яка є засобом забезпечення виконання останнім зобов`язань за договором та сплачується ним на розрахунковий рахунок орендаря в національній грошовій одиниці України - гривні, у дату підписання договору, у розмірі 4 514,40 грн без ПДВ (пункти 6.2., 6.2.1. та 6.2.2. угоди).

Суборендною платою є щомісячний обов`язковий грошовий платіж, який суборендар зобов`язаний сплачувати орендарю до 20 числа кожного поточного календарного місяця, що передує місяцю, за який здійснюється платіж та користування приміщенням. Плата за користування об`єктом оренди нараховується починаючи з дня підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення. Протягом всього строку дії цього договору суборендар сплачує орендарю щомісячну суборендну плату в розмірі 2 257,20 грн без ПДВ (пункти 6.3. та 6.7. договору).

Відповідно до пунктів 6.16. та 6.20. даного правочину припинення договору не тягне за собою наслідків припинення зобов`язання суборендаря щодо погашення заборгованості з суборендної плати, інших послуг з суборенди та/або неустойки, штрафів (інше). Припинення зобов`язань за договором відбувається лише у разі їх повного виконання. У разі існування заборгованості суборендаря перед орендарем за будь-яким з попередньо несплачених платежів, визначених договором, грошові суми, які отримує орендар від суборендаря в рахунок сплати подальших (наступних) платежів, у тому числі гарантійного платежу, самостійно направляються орендарем на покриття: у першу чергу ? заборгованості суборендаря по суборендним платежам; у другу чергу ? річних відсотків, відсотків за користування чужими коштами; у третю чергу ? заборгованості суборендаря за інші послуги з суборенди; у четверту чергу ? заборгованості суборендаря по валютним коливанням (у разі їх застосування орендарем); у п`яту чергу ? неустойки, (штраф, пеня) у разі їх застосування орендарем; у шосту чергу ? заборгованості суборендаря по сплаті або поповненню гарантійного платежу. При цьому, погашення заборгованості в вищезазначеному порядку здійснюється орендарем незалежно від того, що вказано суборендарем у призначенні платежу при здійсненні оплати. Погашення вказаної заборгованості може здійснюватися орендарем як за рахунок грошових надходжень суборендаря в рахунок оплати ним будь-якого наступного платежу за цим договором, так і за рахунок гарантійного платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов договору 1 січня 2022 року між сторонами підписано акт приймання-передачі нежилих приміщень № 1, зі змісту якого вбачається, що позивач передав, а відповідач отримав у суборенду (тимчасове строкове платне користування) нежиле приміщення загальною площею 9 кв.м, що розташоване за адресою: місто Київ. вулиця Новозабарська, 2/6 літера "А".

3 липня 2022 року між сторонами укладена додаткова угода від 1 січня 2022 року № ЛМ0047, якою було розірвано в двосторонньому порядку (за взаємною згодою сторін) вищезазначений договір суборенди.

Зі змісту угоди від 3 липня 2022 року вбачається, що відповідач зобов`язався на дату розірвання договору від 1 січня 2022 року № ЛІМ0047 виплатити позивачу наявну станом на 3 липня 2022 заборгованість по орендним та іншим платежам у розмірі 12 394,72 грн.

На виконання умов додаткової угоди 3 липня 2022 року між сторонами підписано акт приймання-передачі (повернення) приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Новозабарська, будинок 2/6, літера "А".

Позаяк наявну заборгованість за договором суборенди нежитлового приміщення від 1 січня 2022 року № ЛМ0047 відповідачем сплачено не було, про що свідчать підписані сторонами акти звірки взаємних розрахунків від 14 липня 2022 року № 0000030 та від 18 серпня 2022 року № 0000081.

Разом із тим, зі змісту акта звірки взаємних розрахунків від 13 березня 2023 року № 0000151 за період з 1 січня 2022 року по 13 березня 2023 року, підписаного лише зі сторони позивача, вбачається, що всього було надано послуг на 14 651,92 грн і відповідач сплатив 7 074,56 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію (вимогу) від 18 листопада 2022 року вих. № 18/11/2022 про сплату боргу та штрафних санкцій на загальну суму 9 576,23 грн з яких основний борг складає 6 771,60 грн. Проте вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (частина 3 статті 774 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання ? відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У матеріалах даної справи наявні належним чином засвідчені копії актів наданих послуг, які складені на виконання умов договору суборенди від 1 січня 2022 року № ЛМ0047 на загальну суму 6 771,60 грн, а саме: від 30 квітня 2022 року № LL00078 за квітень 2022 року на суму 2 257,20 грн, від 31 травня 2022 року № LL00079 за травень 2022 року на суму 2 257,20 грн та від 30 червня 2022 року № LL00080 за червень 2022 року на суму 2 257,20 грн.

Вищезазначені акти підписані стронами без зауважень та заперечень.

Разом із тим, судом встановлено, що після звернення ФОП Луцької Л.В. до суду з цим позовом ФОП Малєтою Т.В. було повністю сплачено позивачу вказану суму наявної у нього спірної основної заборгованості.

Даний факт визнається позивачем та підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції від 5 травня 2023 року № 394 на суму 6 771,60 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі ? ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі у разі відсутності предмета спору.

Оскільки відповідач після звернення позивача до суду з позовом повністю погасив вказану суму спірної основної заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору в даній справі у частині основного боргу, у зв`язку з чим вважає за необхідне провадження у справі в цій частині закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Також у зв`язку з неналежним виконанням ФОП Малєтою Т.В. покладеного на неї обов`язку щодо сплати орендних платежів, позивач просив суд стягнути з відповідача 193,00 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 1 квітня 2022 року по 13 березня 2023 року на суму боргу в розмірі 6 771,60 грн, а також 1 319,37 грн інфляційних втрат за період з квітня 2022 року по лютий 2023 року, нарахованих на вказану суму боргу.

Окрім того, оскільки відповідачем не було сплачено гарантійних платіж, передбачений пунктом 6.2.1. договору, у розмірі 4 514,40 грн, що не заперечувалось сторонами та підтверджено наявними в матеріалах справи актами звірки взаємних розрахунків: від 14 липня 2022 року № 0000030 та від 18 серпня 2022 року № 0000081, позивач просив суд стягнути з ФОП Малєти Т.В. 68,00 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 1 січня 2022 року по 3 липня 2022 року на суму боргу в розмірі 4 514,40 грн, а також 785,98 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з січня 2022 року по червень 2022 року на вказану суму боргу.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з тим, що позивач невірно визначив базу нарахування (розмір основного боргу) у визначені ним періоди прострочення, зокрема, станом на 1 квітня 2022 року відповідач мав заборгованість перед відповідачем із сплати суборендної плати за квітень у розмірі 2 257,20 грн, так само сума заборгованості станом на 21 квітня 2022 року, з урахуванням зобов`язання відповідача внести суборендний платіж за травень 2022 року, становила 4 514,40 грн, а не як зазначено позивачем ? 6 771,60 грн, тому судом здійснено власний розрахунок вказаних компенсаційних виплат, нарахованих на суму основного боргу.

За перерахунком суду, обґрунтований розмір інфляційних втрат складає 1 061,74 грн, з яких: 69,97 грн ? інфляційні втрати, нараховані у період з 1 квітня 2022 року по 20 квітня 2022 року на суму боргу в розмірі 2 257,20 грн, 121,89 грн ? інфляційні втрати, нараховані у період 21 квітня 2022 року по 20 травня 2022 року на суму боргу 4 514,40 грн та 869,88 грн ? інфляційні втрати, нараховані у період з 21 травня 2022 року по 28 лютого 2023 року на суму боргу в розмірі 6 771,60 грн.

За таких обставин, позов у частині стягнення з відповідача вказаної компенсаційної виплати підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. Вимога про стягнення 257,63 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Також, за перерахунком суду, обґрунтований розмір трьох процентів річних становить 180,14 грн, з яких: 3,71 грн - три проценти річних, нараховані за період з 1 квітня 2022 року по 20 квітня 2022 року на суму боргу в розмірі 2 257,20 грн, 11,13 грн - три проценти річних, нараховані за період 21 квітня 2022 року по 20 травня 2022 року на суму боргу 4 514,40 грн, 165,30 грн - три проценти річних, нараховані за період з 21 травня 2022 року по 13 березня 2023 року на суму боргу в розмірі 6 771,60 грн.

За таких обставин, позов у частині стягнення з відповідача вказаної компенсаційної виплати підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. Вимога про стягнення 12,86 грн трьох процентів річних задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення з ФОП Малєти Т.В. 785,98 грн інфляційних втрат та 68,00 грн трьох процентів річних за несвоєчасну сплату гарантійного платежу, суд зазначає, що позивачем було невірно визначено періоди нарахування трьох процентів річних, оскільки за приписами пункту 6.2.1. договору оплата вказаного платежу повинна була здійснена в дату підписання договору суборенди, тобто 1 січня 2022 року в розмірі 4 514,40 грн.

При цьому, частиною 1 статті 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, нарахування трьох процентів річних повинно здійснюватися не з 1 січня 2022 року, а з 2 січня 2022 року, у зв`язку з чим судом здійснено власний розрахунок вказаної компенсаційної виплати за несвоєчасну сплату гарантійного платежу.

Разом із цим, оскільки заявлений позивачем розмір трьох процентів річних не перевищує розрахованої судом суми вказаної компенсаційної виплати, дана вимога позивача підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заявлений позивачем до стягнення розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних сум інфляційних втрат за несвоєчасну сплату гарантійного платежу також підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просив суд стягнути з ФОП Малєти Т.В. 2 858,65 грн пені, нарахованої за період з 1 квітня 2022 року по 13 березня 2023 року на суму основного боргу в розмірі 6 771,60 грн та 2 031,48 грн штрафу, а також 559,04 грн пені, нарахованої за період з 1 січня 2022 року по 3 липня 2022 року за несплату гарантійного платежу в розмірі 4 514,40 грн та 1 354,32 грн штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частинами 2, 3 вищезазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (далі - Закон) передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За умовами пунктів 8.2. та 8.3. договору сторони погодили, що у випадку прострочення сплати суборендарем суборендної плати та/або інших платежів, передбачених договором, суборендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення та за весь період прострочення. За умови прострочення суборендарем оплати будь-якого з платежів, визначених договором, у тому числі гарантійного платежу, суборендар, окрім пені, додатково сплачує штраф у розмірі 30 % від суми несплаченого платежу.

Оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір штрафу як за основним боргом, так і за несвоєчасну сплату гарантійного платежу, є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позов у частині стягнення з ФОП Малєти Т.В. штрафу у розмірі 2 031,48 грн за несвоєчасну сплату суборендних платежів та 1 354,32 грн за несвоєчасну сплату гарантійного платежу підлягає задоволенню.

Разом із цим, оскільки позивач невірно визначив базу нарахування пені (суму заборгованості) у визначені ним періоди прострочення, про що вже було зазначено вище, судом здійснено власний розрахунок суми пені за спірний період.

За перерахунком суду, обґрунтований розмір пені складає 2 781,62 грн, з яких: 24,74 грн ? пеня, нарахована за період з 1 квітня 2022 року по 20 квітня 2022 року на суму боргу в розмірі 2 257,20 грн, 74,21 грн ? пеня, нарахована за період 21 квітня 2022 року по 20 травня 2022 року на суму боргу 4 514,40 грн та 2682,67 грн ? пеня, нарахована за період з 21 травня 2022 року по 13 березня 2023 року на суму боргу в розмірі 6 771,60 грн.

За таких обставин, позов у частині стягнення з відповідача вказаної штрафної санкції підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. Вимога про стягнення 77,03 грн пені задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої до стягнення суми пені за несвоєчасну сплату гарантійного платежу, суд зазначає, що період нарахування цієї штрафної санкції слід обраховувати з 2 січня 2022 року по 3 липня 2022 року. Проте, оскільки заявлений розмір пені не перевищує розрахованої судом суми вказаної штрафної санкції, вимоги позивача в цій частині позову підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, ФОП Малєта Т.В. послалася на настання форс-мажорних обставин, як на підставу звільнення її від відповідальності за порушення умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Разом із цим, за умовами пунктів 10.1.,10.3. та 10.5. договору сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання умов даного правочину та за порушення його виконання, якщо таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, зокрема, обставини суспільного життя (воєнні дії, блокади, масові страйки тощо). Не є обставинами непереборної сили обставини, які хоч і віднесені законом до таких, але не заважають сторонам договору виконати його умови.

Згідно з пунктами 10.6. та 10.7. зазначеного правочину при настанні дії обставин непереборної сили сторони зобов`язуються письмово проінформувати одна одну про їх настання. Повідомлення повинно бути надіслано потерпілою від обставин непереборної сили стороною іншій стороні цього договору не пізніше ніж у десятиденний строк з моменту настання таких обставин. На весь час дії обставин непереборної сили і ліквідації їх наслідків продовжується строк виконання зобов`язань за цим договором. Якщо ці обставини тривають більше одного місяця, то кожна зі сторін вправі відмови виконання зобов`язань за цим договором. У цьому випадку сторони не мають права вимагати один від одного відшкодування можливих збитків. Настання факту обставин непереборної сили повинно бути підтверджено стороною, яка на них посилається, шляхом надання іншій стороні цього договору відповідної довідки Торгово-промислової палати України, або довідки іншого державного органу, на який урядом України покладено обов`язок щодо ліквідації таких обставин.

Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

Таким чином, надане відповідачем повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вищезазначених пунктів договору в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному цим правочином порядку про настання форс-мажорних обставин.

Слід зазначити, що за частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов ФОП Луцької Л.В. підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Однак, зважаючи на відсутність у матеріалах справи клопотання позивача про повернення йому сплаченої останнім суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 485,38 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 27 600,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 червня 2022 року між ФОП Луцькою Л.В. та адвокатом Магратій Яніною Василівною було укладено договір про надання правничої допомоги № 28, за умовами якого вказаний адвокат зобов`язався надати усіма законними методами та способами правову допомогу позивачу в справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів, а ФОП Луцька Л.В. зобов`язалася оплатити надання послуг та компенсувати фактичні витрати в обсязі та на умовах, визначених цим правочином.

За послуги, що надаються адвокатом у відповідності з умовами договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, визначеному за домовленістю сторін. Розмір гонорару може обумовлюватись у додатковій угоді/акті приймання-передачі наданих послуг, що є невід`ємними додатками до договору, виходячи зі складності правового питання, справи, тривалості, важливості питання, що вирішується для клієнта, фінансових можливостей та матеріального стану останнього (пункт 4.1. угоди).

Згідно з пунктом 4.3. договору вартість однієї години роботи адвоката встановлюється у розмірі 1 200, 00 грн.

Відповідно до пункту 4.4. договору гонорар сплачується адвокату протягом 30 робочих днів з моменту набрання рішенням суду законної сили. Розмір гонорару не залежить від досягнення або недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт, якщо сторони додатково письмово не домовляться про інше.

Факт надання передбачених договором послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг. Адвокат зобов`язаний після фактичного надання послуг підготувати і надати (відправити) клієнту два примірники акта. При цьому, сторони домовились, що акт може складатися за будь-який період часу та включати в себе всі послуги, які були надані адвокатом клієнту протягом відповідного періоду часу. Клієнт протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання двох примірників акту зобов`язаний його підписати, скріпити своєю печаткою та повернути адвокату один примірник, а у разі відмови від його підписання ? протягом вказаного строку надати адвокату письмові обґрунтовані зауваження та (або) заперечення до змісту акту та (або) послуг (пункти 5.1. та 5.2. договору).

Судом встановлено, що 13 березня 2023 року між сторонами підписано та скріплено печатками акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до договору від 1 червня 2022 року № 28, з якого вбачається, що адвокат Магратій Я.В. надала, а ФОП Луцька Л.В. прийняла послуги щодо: ознайомлення з матеріалами справи, складання, направлення, витребування процесуальних та інших документів у господарській справі за позовом ФОП Луцької Л.В. до ФОП Малєти Т.В. про стягнення заборгованості за договором суборенди нежилого приміщення від 1 січня 2022 № ЛМ0047 на загальну суму 21 600,00 грн та акт № 2 приймання-передачі наданих послуг від 26 квітня 2023 року, за яким адвокат Магратій Я.В. надала, а ФОП Луцька Л.В. ? прийняла послуги щодо: складання, направлення процесуальних та інших документів, вивчення судової практики у господарській справі № 910/4162/23 на загальну суму 6 000,00 грн.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що всього адвокатом було витрачено 23 години, вартість однієї години роботи - 1 200,00 грн.

Вказані акти підписані без заперечень та зауважень щодо якості наданих адвокатом послуг.

Адвокат Магратій Я.В. виставила позивачу рахунки на оплату наданої правової допомоги від 13 березня 2023 року № 1 на суму 21 600,00 грн та від 26 квітня 2023 року № 2 на суму 6000,00 грн.

На підтвердження того, що Магратій Я.В. є адвокатом позивача, останнім до його позовної заяви було долучено копію відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 17 березня 2016 року серії КС № 5605/10, а також ордер від 13 березня 2023 року серії АІ № 1200928.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Судом враховано ту обставину, що вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача в 1,67 рази перевищує ціну позову, що не відповідає вищезазначеним у статті 129 ГПК України критеріям. Однак, зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку, зокрема, з їх неспіврозмірністю, суд позбавлений права зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката на підставі частини 5 статті 126 ГПК України.

Водночас згідно з частиною 6 статті 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат у частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що заявлений до стягнення загальний розмір судових витрат на правову допомогу складає 27 600,00 грн (21 600,00 грн + 6 000,00 грн), що перевищує попередній (орієнтований) розрахунок цих витрат, зазначений у позовній заяві, на 28 %.

Разом із тим, вказані в акті приймання-передачі від 26 квітня 2023 року № 2 послуги, а саме: підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, підготовка/виготовлення її копії відповідачу та опису вкладення у поштове відправлення, направлення вказаного документа через поштове відділення, ? не є такими, що не могли бути передбачені на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку з урахуванням приписів частини 2 статті 162 ГПК України.

При цьому, позивач не наводить жодного обґрунтування щодо неможливості передбачити зазначені вище витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до часткове задоволення позовних вимог, відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку, зокрема, з їх неспіврозмірністю, а також зважаючи на те, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача 20 781,40 грн понесених останнім витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 86, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи ? підприємця Малєти Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи ? підприємця Луцької Людмили Віталіївни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 1 847 (одну тисячу вісімсот сорок сім) грн 72 коп. інфляційних втрат, 248 (двісті сорок вісім) грн 14 коп. трьох процентів річних, 3 340 (три тисячі триста сорок) грн 66 коп. пені, 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) грн 80 коп. штрафу, 1 485 (одну тисячу чотириста вісімдесят п`ять) грн 38 коп. судового збору та 20 781 (двадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) грн 40 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи ? підприємця Малєти Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи ? підприємця Луцької Людмили Віталіївни 6 771,60 грн основного боргу закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22 травня 2023 року.

СуддяЄ.В. Павленко