ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2023м. СумиСправа № 920/294/23
Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Бублик Т.Д.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченко Марини Михайлівни

до відповідача - Виконавчого комітету Сумської міської ради,

про стягнення 281876 грн 64 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув.

від відповідача: Білан С.П.

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 281876 грн 64 коп., з яких: 252748 грн 00 коп. основного боргу, 3805 грн 37 коп. інфляційних збитків, 23889 грн 88 коп. пені, 1433 грн 39 коп. 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №617/28-22 від 19.12.2022.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено товар по Договору, відповідачем товар було прийнято, однак у строки, визначені договором, за нього не сплачено, що є порушенням пунктів 3.1, 3.2. Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу, 3% річних, пені та інфляційних збитків.

Ухвалою суду від 27.03.2023 було відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 26.04.2023.

19.04.2023 від відповідача до суду надійшла заява про закриття провадження у справі (вх №1363).

У судовому засіданні 26.04.2023 оголошено перерву до 08.05.2023.

05.05.2023 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву №425/07.01-15.06 від 04.05.2023 (вх. 2762 від 05.05.2023), в якому просить суд відмовити в задоволенні позову щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 08.05.2023 закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 22.05.2023.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Від представника позивача адвоката Огорілко Ю.М. 22.05.2023 до суду електронною поштою надійшло клопотання від 22.05.2023 (вх №3095/23), у якому він просить суд відкласти розгляд справи через перебування у відпустці.

Згідно п.2 ч. 2. ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Суд звертає увагу сторін на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Представник позивача у клопотанні про відкладення навів причину неможливості з`явитися в судове засідання перебування у відпустці, проте до клопотання представником не додано належних письмових доказів на його підтвердження. Тому клопотання представника позивача є необґрунтованим.

До того ж, суд звертає увагу представника позивача на те, що подане шляхом надсилання електронною поштою клопотання не підписане його електронним цифровим підписом.

Враховуючи викладене вище, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи (вх. №3096 від 22.05.2023).

Представник відповідача в судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій, в іншій частині провадження у справі закрити.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між позивачем та відповідачем 19.12.2022 року укладено Договір №617/28-22 та Додаткову угоду №1 до Договору (далі Договір, Додаткова угода, а.с.12-17).

Сторонами суду не надано доказів, що Договір визнавався недійсним у судовому порядку, а тому Договір підлягав обов`язковому виконанню сторонами.

Відповідно до п.1.1. Договору позивач (постачальник) зобов`язувався в строки та на умовах цього Договору передати до відповідача (покупець) Програмну продукцію ESET PROTECT Entry з локальним управлінням. На 1 рік. Поновлення _562 шт (далі Програмне забезпечення, товар) за кодом за CPV ДК 021-20-3 - Пакети програмного забезпечення для захисту від вірусів, а відповідач зобов`язувався прийняти Програмне забезпечення і оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Найменування, кількість, ціна за одиницю та інші характеристики Товару визначені у Специфікації (додаток до Договору), що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з умовами п. 3.1. Договору в редакції Додаткової угоди №1 до Договору сума Договору становить 252748 грн 00 коп., без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2. Договору оплата здійснюється за фактично надане Програмне забезпечення згідно з актом прийому-передачі програмного забезпечення в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування Покупцем коштів на рахунок Постачальника, зазначений у Договорі, протягом 10 банківських днів після надходження відповідних бюджетних коштів на реєстраційний рахунок Покупця.

Постачальник зобов`язаний передати програмне забезпечення покупцеві згідно з актами прийому-передачі програмного забезпечення у строк не пізніше 28.12.2022 (п. 4.3. Договору).

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання умов Договору 27.12.2022 відповідно до Акту №1 приймання-передачі (а.с. 18) передав відповідачу програмне забезпечення на суму 252748 грн 00 коп., відповідач товар прийняв без зауважень, але у строки, передбачені п. 3.2. Договору з позивачем не розрахувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Оскільки вказані обставини визнаються сторонами, то вони є такими, що встановлені судом.

Крім того, згідно з ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому факт наявності заборгованості за поставлений по Договору товар є таким, що встановлений судом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо стягнення суми основного боргу.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Станом на дату відкриття провадження у справі (27.03.2023) сума основного боргу, заявлена до стягнення становила 252748 грн 00 коп.

Відповідач у заяві про закриття провадження у справі №360/07.01-15.06 від 19.04.2023 (вх. №1363 від 19.04.2023) повідомив суд про повну сплату 30.03.2023 суми основного боргу в розмірі 252748 грн 00 коп., тобто після відкриття провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням № 156 від 14.02.2023 (а.с. 55).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки сума основного боргу в розмірі 252748 грн 00 коп. була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, тому провадження в частині стягнення 252748 грн 00 коп. заборгованості підлягає закриттю, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Пунктом 6.5 Договору передбачено, що за порушення покупцем строків оплати товару, вказаних у пункті 3.2. цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за яким нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Розрахунок пені виконано позивачем в тексті позовної заяви (а.с. 5).

Позивачем заявлено до стягнення 23889 грн 88 коп. пені за період з 11.01.2023 по 20.03.2023 р.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних збитків виконано в тексті позовної заяви (а.с. 4).

Позивачем заявлено до стягнення 3805 грн 37 коп. інфляційних збитків за період: січень-лютий 2023 та 1433 грн 39 коп. 3% річних, нарахованих за період з 11.01.2023 по 20.03.2023.

Відповідач заперечує проти позовних вимог в цій частині, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що невиконання грошового зобов`язання перед позивачем за Договором є наслідком обставин непереборної сили, посилаючись на п. 8.1. Договору, яким передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язання по Договору, якщо це невиконання є наслідком обставин непереборної сили, таких як дії стихійних лих, пожежа, повінь, земле трус, військові дії, дії органів державної влади, що прямо впливають на виконання Сторонами даного Договору.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

В обґрунтування неможливості здійснення розрахунків за Договором з Позивачем відповідач просить суд врахувати пункт 19 положення Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 р. №590 (зі змінами), яким зокрема визначено черговість здійснення платежів та виходячи з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка.

Враховуючи положення частини першої статті 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України.

Так, 27.12.2022 року від Департаменту фінансів, економіки та інвестицій СМР на реєстраційний рахунок Виконавчого комітету СМР надійшли кошти для проведення оплати по Договору.

28.12.2022 року Виконавчим комітетом СМР надані платіжні доручення до Управління державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області на суму 252748 гривень 00 копійок для проведення оплати по закупівлі програмного забезпечення.

Однак, 30.12.2022 року вказані кошти було повернуто казначейською службою на рахунок Департаменту фінансів, економіки та інвестицій СМР відповідно до статей 2, 23, 57 Бюджетного кодексу України та відповідно до та постанови КМУ №590 від 09.06 2021 року, оскільки придбання вказаних товарів не підпадає під першочергові платежі. Наведене відображено в історії зміни статусу документа в системі дистанційного обслуговування «Казначейство-Клієнт-Казначейство» (а.с. 68).

Таким чином, станом на 01.01.2023 року утворилася кредиторська заборгованість, для погашення якої, у зв`язку з початком нового бюджетного року, були виділені додаткові кошти згідно рішення Сумської міської ради від 25.01.2023 року № 3398-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 14.12.2022 №3309-МР «Про бюджет Сумської територіальної громади на 2023 рік» (зі змінами) в сумі 252748 грн 00 коп.

На реєстраційний рахунок Виконавчого комітету СМР відповідні кошти для проведення оплати по вищевказаному договору надійшли від Департаменту фінансів, економіки та інвестицій СМР - 14.02.2023 року.

Одразу в цей же день 14.02.2023 року відповідач надав до казначейської служби платіжне доручення № 156 на суму 252748 гривень 00 копійок, однак закупівля програмного забезпечення була оплачена 30.03.2023 року.

Таким чином, станом на 28.12.2023 року та станом на 14.02.2023 року на розрахунковому рахунку відповідача були наявні кошти на оплату поставленого позивачем товару, але в умовах воєнного стану органи Казначейства здійснюють оплати рахунків, керуючись Порядком № 590, в якому визначено черговість платежів, з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунку. Відповідно до пункту 19 Порядку №590, оплата за поставлений товар по Договору №617/28-22 не входить в обмежений перелік платежів, за якими здійснюються першочергові розрахунки.

Враховуючи те, що у даному випадку заборгованість виникла з підстав неможливості виконання бюджетного зобов`язання Відповідачем через введення в Україні воєнного стану, а не в результаті нехтування Відповідачем своїми обов`язками та зобов`язаннями. Саме видання обмежуючого акту органом державної влади стало підставою для унеможливлення виконання Відповідачем Договору.

Фактично, Виконавчим комітетом Сумської міської ради вчинялись дії щодо перерахування коштів за Договору №617/28-22, проте, внаслідок прийняття Порядку №590 йому було відмовлено у проведенні платежів. Враховуючи те, що відповідач є бюджетною установою, фінансується з бюджету Сумської міської територіальної громади, а розрахунково-касове обслуговування здійснюється виключно через органи казначейства, іншого порядку оплати товарів, робіт та послуг, окрім як через органи казначейства, чинними законодавством не передбачено.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3805 грн 37 коп. інфляційних збитків, 23889 грн 88 коп. пені, 1433 грн 39 коп. 3% річних задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Щодо судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що сума основного боргу сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, а в іншій частині вимог позивачу відмовлено, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3791 грн 22 коп. покладаються на відповідача, витрати зі сплати судового збору в розмірі 436 грн 93 коп. покладаються на позивача.

Стосовно вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем серед іншого у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача 8000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Згідно з ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд розглядає вимоги позивача в цій частині саме за наявними у матеріалах доказами, поданими позивачем в обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

На підтвердження понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 17.03.2023;

- копію додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 17.03.2023.

- товарний чек №44 від 17.03.2023 на суму 8000 грн 00 коп.

Суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

У той же час, судом встановлено, що представником позивача адвокатом Огорілко Ю.М. до позовної заяви було додано договір про надання правової допомоги від 17.03.2023, укладений між адвокатом Огорілко Ю.М. і Фізичною особою підприємцем Старинським Олегом Олександровичем, у той час як позивачем у даній справі є Фізична особа підприємець Шевченко Марина Михайлівна.

Суд не може визначити на підставі зазначених доказів, які саме роботи (послуги) надавались адвокатом, та пересвідчитись, що заявлені витрати та наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критеріям реальності та співрозмірності таких витрат.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в цій частині з огляду на недоведеність заявником заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Фізичної особи-підприємця Шевченко Марини Михайлівни до Виконавчого комітету Сумської міської ради про стягнення 281876 грн 64 коп. задовольнити частково.

2. Провадження у справі у частині стягнення 252748 грн 00 коп. основного боргу закрити за відсутністю предмету спору.

3. У позові в частині стягнення 3805 грн 37 коп. інфляційних збитків, 23889 грн 88 коп. пені, 1433 грн 39 коп. 3% річних - відмовити.

4. Стягнути з Виконавчого комітету Сумської міської ради (майдан Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40000, ) на користь Фізичної особи підприємця Шевченко Марини Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3791 грн 22 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати Фізичній особі підприємцю Шевченко Марині Михайлівні наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 436 грн 93 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн 00 коп. покласти на позивача.

7. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 3 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення підписано суддею 23.05.2023.

Суддя О.Ю. Резніченко