РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2023Справа № 910/1948/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777"

про стягнення 719250,39 грн та витребування транспортного засобу

представники сторін:

від позивача: Жук Б.Є.

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777" про стягнення 719250,39 грн та витребування транспортного засобу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про фінансовий лізинг №00023612 від 24.05.2021.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.02.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/1948/23, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 23.03.2023.

Протокольною ухвалою від 23.03.2023 відкладено підготовче судове засідання на 13.04.2023.

У підготовчому засіданні 13.04.2023 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача про виправлення описки в позовній заяві щодо правильних реквізитів договору про фінансовий лізинг № 00023612 від 24.05.2021

Протокольною ухвалою від 13.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.05.2023.

Представник відповідача у судове засідання 11.05.2023 не з`явився, про розгляд справи по суті відповідач був повідомлений ухвалою від 13.04.2023. З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду від 16.02.2023, від 23.03.2023, від 13.04.2023 направлені на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернуті на адресу суду поштовим відділенням зв`язку з посиланням на відсутність адресата за адресою.

Згідно із ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Отже, у відповідності до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Ураховуючи вище наведене, враховуючи, що відповідач був повідомлений про розгляд справи по суті, за висновками суду неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 11.05.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 11.05.2023 надав пояснення по суті позовних вимог, позовні вимоги підтримав.

У судовому засіданні 11.05.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позиція позивача.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що на виконання укладеного між сторонами договору про фінансовий лізинг №00023612 від 24.05.2021, передав відповідачу об`єкт лізингу за актом приймання-передачі 27.05.2021.

Однак відповідач, в порушення умов договору, з березня 2022 припинив сплачувати лізингові платежі, у зв`язку з чим заборгованість відповідача зі сплати чергових лізингових платежів згідно графіку за період з 01.03.2022 по 03.08.2022 становить 226572,37 грн.

На підставі п. 8.3.2, п. 12.6.1 Загальних комерційних умов фінансового лізингу 25.07.2022 позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Оскільки відповідач вимог позивача не задовольнив, позивач, звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача 226572,37 грн заборгованості зі сплати чергових лізингових, 22541,96 грн інфляційних втрат, 3811,10 грн 3% річних, 12703,66 грн пені та витребування у відповідача об`єкта лізингу.

Крім того, враховуючи те, що відповідач не повернув об`єкт лізингу у встановлений строк, позивач, на підставі ч. 4 ст. 21 Закону України "Про фінансовий лізинг", ч. 2 ст.785 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача неустойку у розмірі 453621,30 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд доходить висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

24.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (далі - лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777" (далі - лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00023612 (далі - договір).

Відповідно до погоджених сторонами умов договору об`єктом лізингу є транспортний засіб Audi e-tron 55 quattro advanced, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , рік випуску: 2021, реєстраційний номер: НОМЕР_3 ; вартість об`єкта лізингу - 2375000,00 грн, авансовий платіж -712 500,00 грн; обсяг фінансування - 1 662 500,00 грн; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу - 60 місяців; розмір лізингового платежу - 57 163,66 грн зі строком оплати відповідно до Графіка; процентна ставка - 0,01% річних - застосовується для розрахунку з 1 по 12 лізинговий платіж , фіксована ставка; 15,99 % - застосовується для розрахунку починаючи з 13-го лізингового платежу (змінювана відповідно до пункту 6.4. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

Відповідно до умов договору проценти, комісії, інші платежі підлягають сплаті відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), які є невід`ємними частинами цього договору про фінансовий лізинг.

Сторони погодили, що підписанням цього договору (який є індивідуальною частиною договору про надання фінансових послуг в розумінні ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"), лізингоодержувач приєднується до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (які є публічною частиною договору), які застосовуються до Договорів про фінансовий лізинг з юридичними особами/фізичними особами- підприємцями з визначенням зобов`язань в гривні та розміщені на офіційному вебсайті Лізингодавця за адресою https://www.porschefinance. (далі - Загальні умови).

Сторонами погоджено та підписано додаток до договору - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

У преамбулі Загальних умов зазначається, що ці Загальні умови (надалі разом із договором про фінансовий лізинг спільно іменуються як контракт), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) як додаток до контракту, що є невід`ємною його частиною, та інші додатки, що є невід`ємними його частинами, являють собою угодою між сторонами щодо придбання об`єкта лізингу ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" та його передання лізингоодержувачу згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг", іншими чинними положеннями українського законодавства.

Відповідно до п. 3.2. Загальних умов, "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" придбаває об`єкт лізингу (отримує право власності на об`єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об`єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту.

На виконання умов договору та Загальних умов "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА", на підставі договору купівлі-продажу/поставки автомобіля № 229-21Л від 24.05.2021, укладеного з ТОВ "3С ГРУПП", придбано та зареєстровано транспортний засіб марки Audi e-tron, шасі № НОМЕР_1 , рік випуску: 2021, реєстраційний номер: НОМЕР_3 .

27.05.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777" (лізингоодержувач) об`єкт лізингу - автомобіль Audi e-tron, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2021 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 (акт прийому-передачі від 27.05.2021 до договору про фінансовий лізинг №00023612 від 25.05.2021).

Відповідно до п. 4.1 Загальних умов передбачено, що лізингодавець зберігатиме за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли лізингодавець матиме право припинити цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Пунктом 6.1 Загальних умов передбачено, що для володіння та користування об`єктом лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід`ємну частину цього контракту, та інших положень контракту.

Лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків, визначених контрактом (п. 6.5 Загальних умов).

Згідно з п. 8.3.2 Загальних умов якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 60 днів (відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг"), ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" має право припинити контракт/відмовитися від контракту та контракт буде вважатись припиненим у строк, передбачений пунктом 12.13 цього контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.3 Загальних умов контракт набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності)договору фінансового лізингу та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 12.6.1 Загальних умов передбачено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту, та також, серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк виконання зобов`язання зі сплати перевищує 60 (тридцять) календарних днів.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо сплати лізингових платежів (починаючи з березня 2022) позивач 25.07.2022 звернувся до відповідача з вимогою вих № 00023612 від 20.07.2022 про сплату заборгованості, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, у якій вимагав погасити заборгованість протягом 10 днів, повідомив, що відмовляється від договору про фінансовий лізинг №00023612 від 24.05.2021 та вимагав повернути автомобіль протягом 10 робочих днів з дати припинення контракту.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованості зі сплати лізингових платежів не погасив, об`єкт лізингу не повернув.

Позивач, звертаючись з цим позовом до суду, зазначає, що за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати лізингових платежів за період з 16.03.2022 по 03.08.2022 в розмірі 226 572,37 грн.

Внаслідок порушення відповідачем умов договору про фінансовий лізинг №00023612 від 24.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" звернулося із даним позовом до суду про стягнення 226572,37 грн заборгованості зі сплати чергових лізингових, 22541,96 грн інфляційних втрат, 3811,10 грн 3% річних, 12703,66 грн пені, витребування у відповідача об`єкта лізингу, а також стягнення неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу у подвійному розмірі плати за фактичне користування об`єктом лізингу в розмірі 453621,30 грн за період 18.08.2022 по 16.12.2022.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР (в редакції, чинній станом на дату укладення договору) передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.21 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 1201-ІХ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу (ч.1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 1201-ІХ ).

Обов`язок своєчасної сплати лізингових платежів лізингоодержувачем передбачено умовами укладеного договору.

Так, відповідно до п. 6.5 Загальних умов лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, визначений ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) строком сплати кожного чергового лізингового платежу є 15 число відповідного місяця.

Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.03.2022 по 03.08.2022 у відповідача перед позивачем, з урахуванням здійснення часткової оплати, виникла заборгованість зі сплати лізингових платежів в розмірі 226 572,37 грн.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати лізингових платежів у спірний період в розмірі 226 572,37 грн, наявність вказаної заборгованості відповідачем не спростовано.

Таким чином, оскільки відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату лізингових платежів в розмірі 226 572,37 грн за період з 01.03.2022 по 03.08.2022 не здійснив, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

За порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати лізингових платежів позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у сумі 3811,10 грн, інфляційні втрати в сумі 22541,96 грн та 12703,66 грн пені.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Як встановлено судом вище, згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) строком сплати кожного чергового лізингового платежу є 15 число відповідного місяця, відповідно порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 16 числа кожного місяця.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунки здійснено арифметично правильно, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 3811,10 грн та інфляційних втрат в сумі 22541,96 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені в сумі 12703,66 грн суд зазначає таке.

За змістом з ч.2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені встановлена сторонами в п. 8.2.1 Загальних умов, відповідно до якого у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Тобто, розмір пені що передбачений сторонами складає за кожен день (10% : 365) =0,027%.

Аналогічна позиція щодо такого визначення розміру пені підтримана Верховним Судом у постанові від 11.04.2019 року у справі № 924/590/18.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 10.09.2020 у справі № 916/1777/19, Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16.

Враховуючи, що сторони погодили нарахування пені до моменту повної виплати платежу, нарахування позивачем пені поза межами шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконане є правомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок пені у розмірі 0,027% за кожен день прострочення, в межах періодів, визначених позивачем, суд встановив, що розмір пені становить 12519,46 грн та не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про витребування об`єкта лізингу, суд зазначає таке.

Як встановлено судом вище, відповідач в порушення умов договору про фінансовий лізинг припинив сплачувати лізингові платежі, вимогу позивача про їх сплату залишив без задоволення, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом, передбаченим п. п. 8.3.2., 12.6.1 договору про фінансовий лізинг, на відмову від договору в односторонньому порядку.

Пунктом 12.13 Загальних умов встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається припиненим на 7-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Оскільки повідомлення про відмову від договору надіслано позивачем 25.07.2022, то відповідно договір припинив свою дію 03.08.2022.

Відповідно до п. 13.1 договору лізингодавець зобов`язаний у строки, встановлені ТОВ лізингодавцем повернути об`єкт лізингу лізингодавцю в усіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 1201-ІХ після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса, у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів.

У разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу (ч. 1 ст. 18 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 1201-ІХ).

З урахування викладеного вище, оскільки договір про фінансовий лізинг №00023612 від 24.05.2021 припинив свою дію, а відповідач, у строки, встановлені в вимозі № 00023612 від 20.07.2022, об`єкт лізингу позивачу не повернув, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777" транспортного засобу Audi e-tron 55 quattro advanced, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , рік випуску: 2021, реєстраційний номер: НОМЕР_3 та передання транспортного засобу позивачу.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми неустойки в розмірі подвійної плати за користування предметом лізингу за період з 18.08.2022 по 16.12.2022 у сумі 453621,30 грн, то суд зазначає таке.

Правовідносини в цій справі виникли за договором фінансового лізингу, до яких згідно з частинами 2 та 3 статі 806 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 Цивільного кодексу України та законом.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, а неправомірно.

Правові наслідки порушення умов договору оренди майна визначені відповідними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як встановлено судом вище, строк договору припинився 03.08.2022 та відповідач мав повернути об`єкт лізингу не пізніше 17.08.2022 (строк, встановлений у вимозі № 00023612 від 20.07.2022).

Однак, станом на час розгляду справи в суді матеріали справи не містять доказів повернення об`єкту лізингу.

Отже, з 18.08.2022 відповідач є таким, що прострочив повернення об`єкта лізингу.

Пунктом 2 частини 4 статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу відповідно до умов договору фінансового лізингу є підставою для нарахування неустойки, сплату якої лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача, у розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити в останньому періоді, що передує періоду невиконання зазначеного обов`язку, в розрахунку за кожний день такого невиконання, за час невиконання, якщо інший розмір неустойки не визначений умовами договору фінансового лізингу.

Отже, враховуючи розмір лізингового платежу за липень 2022 (останній період, що передує періоду невиконання обов`язку з повернення об`єкта лізингу) - 57163,66 грн та період прострочення повернення об`єкта лізингу з 18.08.2022 по 16.12.2022, розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача становить 453621,30 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд зазначити у рішенні про нарахування 3% річних на розмір заборгованості до моменту виконання рішення суду.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з частинами 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3 % річних на залишок основного боргу (за неоплачені лізингові платежі), починаючи з 17.12.2022 року до моменту повної оплати боргу за неоплачені лізингові платежі, з урахуванням приписів законодавства України.

Нарахування 3% річних має здійснюватися за наступною формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 226572,37 грн); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу за несплаченими лізинговими платежами, 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю " ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777", а саме в частині стягнення 226572,37 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів, 3811,10 грн 3 % річних, 22541,96 грн інфляційних втрат, 12519,46 грн пені, 453621,30 грн неустойки та витребування об`єкта лізингу і передання його позивачу.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 23500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи: договір про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "ЕСКВАЙРС", заявку на надання професійної правничої допомоги № 14 від 05.12.2022, платіжне доручення № від 28.12.2022 на суму 11750,00 грн.

Повноваження адвоката як представника позивача підтверджені ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1345837, виданим на підставі договору від 24.05.2021.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021 сторони укладають наступний договір про надання професійної правничої допомоги виконавцем стосовно питань, пов`язаних із поточною господарською діяльністю замовника, в тому числі щодо представництва інтересів замовника у всіх судах України. Види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг визначаються умовами договору та погоджуються сторонами в кожному випадку письмово шляхом підписання заявок, які становлять невід`ємну частину цього договору.

05.12.2022 між позивачем та Адвокатським об`єднанням "ЕСКВАЙРС" погоджено та підписано заявку на надання професійної правничої допомоги № 14 до договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021, відповідно до п. 1 якої замовник передає, а виконавець приймає на супроводження справу щодо стягнення заборгованості з ТОВ "ПРОДТОРГСЕРВІС 777" за договором про фінансовий лізинг № 00023612 від 24.05.2021.

Згідно з п. 2 заявки на надання професійної правничої допомоги № 14 виконавець зобов`язується надати замовнику професійну правничу (правову) допомогу щодо представництва та захисту інтересів замовника у Господарському суді міста Києва під час розгляду справи, зазначеної в п. 1 цієї заявки.

Розмір винагороди, порядок, строки та умови надання послуг за цією заявкою визначаються договором про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021.

Відповідно до п. 2.2 договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021, за представництво інтересів замовника в судах першої інстанції винагорода становить 23500,00 грн.

Оплата винагороди здійснюється в два етапи рівними частинами по 50% кожна (п. 3.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021).

Перша частина винагороди за супроводження справи в суді першої інстанції оплачується після підписання сторонами заявки щодо надання послуг по визначеній справі; друга частина винагороди оплачується після отримання замовником належної копії повного тексту ухвали/рішення/постанови суду відповідної інстанції, винесенням яких завершено розгляд справи у відповідній судовій інстанції.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову та заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

При цьому, судом враховано, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 357/11023/18).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт

У відповідності до наведеної норми Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не надано суду заперечень щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на спростування їх співмірності.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, то суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 23498,43 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777" (02068, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГРИГОРЕНКА ПЕТРА, будинок 23, офіс 172, ідентифікаційний код 39283575) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (02152, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПАВЛА ТИЧИНИ, будинок 1В, ідентифікаційний код 35571472) заборгованість зі сплати лізингових платежів у сумі 226572,37 грн, 3 % річних у сумі 3811,10 грн, інфляційні втрати у сумі 22541,96 грн, пеню у сумі 12519,46 грн, неустойку у сумі 453621,30 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 41414,21 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 23498,43 грн.

Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/1948/23, здійснювати нарахування 3% річних на суму боргу 226 572,37 грн, починаючи з 17.12.2022 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 226 572,37 грн.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДТОРГСЕРВІС 777" (02068, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГРИГОРЕНКА ПЕТРА, будинок 23, офіс 172, ідентифікаційний код 39283575) та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (02152, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПАВЛА ТИЧИНИ, будинок 1В, ідентифікаційний код 35571472) транспортний засіб - автомобіль марки Audi e-tron 55 quattro advanced, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , рік випуску: 2021, реєстраційний номер: НОМЕР_3 .

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.05.2023.

Суддя С.О. Турчин