ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м.Дніпро Справа № 29/5005/6381/2011 (922/4508/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Гвоздецька Оксана Миколаївна, представник Головного управління Національної поліції в Харківській області, довіреність №б/н від 13.05.2022 року

відповідачі-1 та 2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року у справі №29/5005/6381/2011 (922/4508/21)

за позовом Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599)

до відповідача-1 Іноземного підприємства "Малахіт" (61044, м.Харків, пр. Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572)

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга." (49000, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 30236375)

про визнання недійсними договорів, стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року у справі №29/5005/6381/2011 (922/4508/21) позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) до Іноземного підприємства "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572), Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга." (49000, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 30236375) про визнання недійсним договору оренди нежитлової будівлі від 19.01.2019 року, укладеного між ВАТ "Ольга." та ІП "Малахіт", про визнання недійсними укладених між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області та Іноземним підприємством "Малахіт" договорів суборенди від 22.12.2015 року №95/15, від 15.03.2016 року №20/16, від 09.03.2017 року №05/17, від 07.03.2018 року №02/18; від 19.02.2019 року №1/19; від 19.02.2020 року №01-20; від 12.02.2021 року №01-21, застосування наслідків недійсного правочину, шляхом стягнення з ІП "Малахіт" на користь ГУНП в Харківській області грошових коштів в сумі 116 272, 80 грн. задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди нежитлової будівлі від 19.01.2009 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Ольга" (49000, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 30236375) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Визнано недійсним договір суборенди від 22.12.2015 року №95/15, укладений між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Визнано недійсним договір суборенди від 15.03.2016 року №20/16, укладений між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Визнано недійсним договір суборенди від 09.03.2017 року №05/17, укладений між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Визнано недійсним договір суборенди від 07.03.2018 року №02/18, укладений між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Визнано недійсним договір суборенди від 19.02.2019 року №1/19, укладений між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Визнано недійсним договір суборенди від 19.02.2020 року №01-20, укладений між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Визнано недійсним договір суборенди від 12.02.2021 року №01-21, укладений між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) та Іноземним підприємством "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга." (49000, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 30236375) на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) суму 18 160, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - щодо застосування наслідків недійсного правочину шляхом стягнення з ІП "Малахіт" на користь ГУНП в Харківській області грошових коштів в сумі 116 272, 80 грн. - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою від 12.05.2009 року у справі №46/26-08 Харківським апеляційним господарським судом встановлено, що орендодавець за договором оренди від 19.01.2009 року - ВАТ "Ольга", правонаступником якого є ТОВ "Ольга.", не перебувало у статусі власника нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 3 264,1 кв.м., розташованої в м.Харкові по пр. Гагаріна, 43 та не мало підстав для вчинення дій щодо надання вказаної будівлі в оренду ІП "Малахіт".

Докази, які підтверджують право власності ВАТ "Ольга" на нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 3 264,1 кв.м., розташовану в м.Харкові по пр. Гагаріна, 43, станом на 19.01.2009 року, в матеріалах справи відсутні.

На підставі зазначеного господарський суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про визнання недійсним договору оренди нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 3 267,4 кв.м., що розташована за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, буд.43-Г, укладеного 19.01.2009 року між ВАТ "Ольга" та ІП "Малахіт", а також подальших договорів суборенди, укладених між ІП "Малахіт" та ГУНП в Харківській області №95/15 від 22.12.2015 року, №20/16 від 15.03.2016 року; №05/17 від 09.03.2017 року; №02/18 від 07.03.2018 року, №1/19 від 19.02.2019 року; №01-20 від 19.02.2020 року; №01-21 від 12.02.2021 року.

Відмовляючи позивачу у стягненні сплачених за договорами суборенди грошових коштів, суд вказав на те, що за ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, визнане судом недійсним, вважається недійсним з моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає обставини, за яких позивач уклав оспорювані ним договори суборенди та за яких дізнався, що право ВАТ "Ольга" на укладення з ІП "Малахіт" договору оренди нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 3 264,1 кв.м., розташованої в м.Харкові по пр. Гагаріна, 43, було відсутнє.

Скаржник частково не погоджується з прийнятим судом першої інстанції рішенням та вважає його в частині таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, при не дотриманні норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення глави 83 Цивільного кодексу України, а застосував положення ст.207 Господарського кодексу України, яка на підставі Закону України від 06.02.2018 року № 2275-VIII, була виключена, чим порушив вимоги ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), постанову Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 396/29/17 та вважає, що системне тлумачення абз.1 ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України та п.1 ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України свідчить, що:

- (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції;

- (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція;

- (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 Цивільного кодексу України (висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 396/29/17).

Під час розгляду справи судом першої інстанції укладені між ГУНП та ІП "Малахіт" договори суборенди нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 3 264,1 кв.м., розташованої в м. Харків по проспекту Гагаріна, 43-Г були визнані недійсними, однак не прийнято до уваги, що на виконання вказаних правочинів (договорів суборенди від 22.12.2015 року № 95/15, від 15.03.2016 року № 20/16, від 09.03.2017 року № 05/17, від 07.03.2018 року № 02/18, від 19.02.2019 року № 1/19, від 19.02.2020 року № 01-20) ГУНП в односторонньому порядку сплатило ІП "Малахіт" орендну плату на загальну суму 116 272,80 грн.

Отже, до вказаних правовідносин необхідно було застосовувати положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка передбачає обов`язок особи (ІП "Малахіт"), яка набула майно без достатньої правової підстави, повернути потерпілому (ГУНП в Харківській області) це майно (орендна плата). Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Апелянт зазначає, що посилаючись на ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України, суд першої інстанції при прийнятті рішення, безумовно порушив норми матеріального права, безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення глави 83 Цивільного кодексу України, а послався в своєму рішенні на норму права, яку було виключено та не врахував практику Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних справах.

Також апелянт вказує на помилковий розподіл судових витрат між відповідачами, і щодо цього звертає увагу на наступне:

Судовий збір у сумі 18 160,00 грн. покладено на відповідача-2, решту витрат на позивача.

Судове рішення в цій частині обґрунтоване тим, що витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з огляду на відмову у задоволені позовних вимог про стягнення грошових коштів у сумі 116 272,80 грн., судові витрати покладені на позивача та на відповідача -2.

Судовим рішенням було задоволено 8 (вісім) вимог немайнового характеру (про визнання недійсним договору оренди нежитлової будівлі та про визнання недійсними договорів суборенди), лише одна з яких стосувалась ТОВ "Ольга.", інші ж 7 (сім) позовних вимог немайнового характеру були задоволені до ІП "Малахіт". Однак, судові витрати, в порушення вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України (у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог), не розподілені пропорційно між всіма учасниками справи (ІП "Малахіт", ТОВ "Ольга.", ГУНП в Харківській області).

Апелянт просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року в частині відмови в задоволені позовних вимог ГУНП в Харківській області щодо незастосування наслідків недійсних правочинів від 22.12.2015 року № 95/15, від 15.03.2016 року № 20/16, від 09.03.2017 року № 05/17, від 07.03.2018 року № 02/18, від 19.02.2019 року № 1/19, від 19.02.2020 року № 01-20, від 12.02.2021 року № 01-21 шляхом стягнення із ІП "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572) на користь ГУНП в Харківській області грошових коштів у загальній сумі 116 272,80 грн скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ГУНП в Харківській області до Іноземного підприємства "Малахіт" та застосувати наслідки недійсних правочинів від 22.12.2015 року № 95/15, від 15.03.2016 року № 20/16, від 09.03.2017 року № 05/17, від 07.03.2018 року № 02/18, від 19.02.2019 року № 1/19, від 19.02.2020 року№ 01-20, від 12.02.2021 року № 01-21 шляхом стягнення із ІП "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, буд.257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572) на користь ГУНП в Харківській області (, р/ р UA0092615 в ДКС України м. Київ, МФО 820172) грошових коштів у сумі 116 272,80 грн.

Змінити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року в частині розподілу судових витрат, виклавши його в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга." (49000, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 30236375) суму 2 270.00 грн. та з Іноземного підприємства "Малахіт" (61044, м. Харків, проспект Московський, буд. 257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572) суму 18 160.0 грн. на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярославська, 1/29, ідентифікаційний номер юридичної особи 40108599) витрат по сплаті судового збору".

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року по справі № 29/5005/6381/2011 (922/4508/21) залишити без змін.

Стягнути судові втрати за розгляд апеляційної скарги з Іноземного підприємства "Малахіт" (61044, м. Харків, проспект Московський, буд. 257, ідентифікаційний номер юридичної особи 34756572) у сумі 26 923, 50 грн.

Відзиви на апеляційну скаргу відповідачі не надали.

Відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Також відповідачі не скористались наданим їм процесуальним правом та не забезпечили у судове засідання явку уповноважених представників.

Про час та місце розгляду справи відповідачі повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що неявка інших учасників справи, повідомлених належним чином про час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відкриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції не визнавав явку представників сторін у судове засідання обов`язковою.

Приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2009 року між ВАТ "Ольга", правонаступником якого є ТОВ "Ольга. ", (відповідач-2/орендодавець) та ІП "Малахіт" (відповідач-1/орендар) укладено договір оренди (найму) нежитлової будівлі (далі - договір).

За умовами розділу 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 3 267,4 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, Гагаріна, буд. 43-Г (далі - об`єкт оренди).

Ця нежитлова будівля належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Христоєвою Т.В. за реєстровим №5733 від 30.10.2006 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за номером 1678045 згідно Витягу з державного реєстру правочинів від 30.10.2006 року за №3093491 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 01.11.2006 року, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме, майно від 01.11.2006 року за номером 12359301, реєстраційний №14017241 та записаний в книзі: 1 за номером 6324.

Балансова вартість об`єкту оренди становить 3 036 000,00 грн. згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 16.01.2009 року за № 21570937.

Відповідно до положень п.2.2.5 договору орендар має право передавати об`єкт оренди в подальшу оренду (піднайм) третім особам.

Згідно приписів пункту 7.1 договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 19.01.2029 року.

Відповідно до Акту прийому-передачі від 19.01.2009 року об`єкт оренди передано орендодавцем та прийнято в користування орендарем.

З огляду на приписи пункту 2.2.5 договору ІП "Малахіт" передано в суборенду Головному управлінню Національної поліції в Харківській області (позивач/суборендар) нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 3 267,4 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, Гагаріна, буд. 43-Г згідно наступних угод:

1) договору суборенди №95/15 від 22.12.2015 року, (будівля перебувала у користуванні суборендаря з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року).

Згідно платіжного доручення №604 від 25.12.2015 року ГУНП в Харківській області сплачено орендну плату ІП "Малахіт" в розмірі 1 614, 90 грн.

Актом надання послуг №1901 від 31.12.2015 року підтверджується факт надання послуг за договором суборенди №95/15 від 22.12.2015 року, які прийняті без зауважень.

2) договору суборенди №20/16 від 15.02.2016 року, (будівля перебувала у користуванні суборендаря з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року).

Згідно платіжних доручень №446 від 01.03.2016 року, №576 від 21.03.2016 року, №741 від 12.04.2016 року; №968 від 05.05.2016 року, № 1262 від 06.06.2016 року, №1650 від 25.07.2016 року, № 2192 від 14.09.2016 року, №2226 від 19.09.2016 року, №2442 від 05.10.2016 року, №2950 від 08.11.2016 року та №3568 від 06.12.2016 року ГУНП в Харківській області сплачено орендну плату ІП "Малахіт" в розмірі 19 378, 80 грн.

Актами надання послуг №177 від 31.01.2016 року, №358 від 29.02.2016 року, №404 від 31.03.2016 року, №568 від 30.04.2016 року, №784 від 31.05 2016 року, №954 від 30.06.2016 року, №1145 від 31.07. 2016 року, №1387 від 31.08.2016 року, №1555 від 30.09.2016 року, №1828 від 31.10.2016 року, №1907 від 30.11.2016 року та №1909 від 31.12.2016 року підтверджується факт надання послуг за договором №20/16 від 15.02.2016 року, які прийняті без зауважень.

3) договору суборенди №05/17 від 09.03.2017 року, (об`єкт перебував в користуванні суборендаря з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року).

Згідно платіжних доручень № 1438 від 27.04.2017 року, № 1708 від 29.05.2017 року, №1971 від 07.06.2017 року, № 2128 від 26.06.2017 року, № 2862 від 17.08.2017 року, № 3107 від 11.09.2017 року, № 3641 від 05.10.2017 року, № 4082 від 06.11.2017 року, № 4645 від 05.12.2017 року та №5303 від 21.12.2017 року позивачем сплачено орендну плату ІП "Малахіт" в розмірі 19 378, 80 грн.

Актами надання послуг № 35 від 31.01.2017 року, №214 від 28.02.2017 року, №394 від 26.04.2017 року, № 565 від 29.05.2017 року, №681 від 31.05.2017 року, № 769 від 23.06.2017 року, №828 від 31.07.2017 року, №866 від 31.08. 2017 року, № 906 від 30.09.2017 року, № 958 від 31.10.2017 року, № 1000 від 30.11.2017 року та № 1032 від 31.12.2017 року підтверджується факт надання послуг за договором № 05/17 від 09.03.2017 року, які прийняті без зауважень.

4) договору суборенди №02/18 від 07.03.2018 року, згідно якого будівля перебувала у користуванні суборендаря з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Згідно платіжних доручень № 447 від 27.03.2018 року, №448 від 27.03.2018 року, №640 від 17.04.2018 року, №886 від 15.05.2018 року, №1157 від 14.06.2018 року, №1502 від 16.07.2018 року, №1801 від 07.09.2018 року, №2167 від 14.09.2018 року, № 2457 від 15.10.2018 року, №2936 від 14.11.2018 року, №3556 від 17.12.2018 року та № 3715 від 21.12.2018 року ГУНП в Харківській області сплачено орендну плату ІП "Малахіт" в розмірі 19 378, 80 грн.

Актами надання послуг №4 від 26.03.2018 року, № 86 від 27.03.2018 року, № 88 від 31.03.2018 року, № 146 від 30.04.2018 року, № 182 від 31.05.2018 року, № 230 від 29.06.2018 року, № 260 від 31.07.2018 року, № 299 від 31.08.2018 року, № 349 від 30.09.2018 року, №385 від 31.10.2018 року, № 433 від 30.11.2018 року, № 468 від 29.12.2018 року підтверджується факт надання послуг за договором суборенди №02/18 від 07.03.2018 року, які прийняті без зауважень.

5) договору суборенди №1/19 від 19.02.2019 року, (будівля перебувала у користуванні суборендаря з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року.

Згідно платіжних доручень №726 від 05.03.2019 року, №727 від 05.03.2019 року, №1169 від 09.04.2019 року, №1652 від 14.05.2019 року, №2199 від 21.06.2019 року, №2618 від 11.07.2019 року, №3197 від 14.08.2019 року, №3675 від 05.09.2019, року №4255 від 09.10.2019 року, №5038 від 14.11.2019 року, № 5749 від 09.12.2019 року та № 6550 від 24.12.2019 року позивачем сплачено орендну плату ІП "Малахіт" в розмірі 19 378, 80 грн.

Актами надання послуг № 52 від 26.02.2019 року, №56 від 28.02.2019 року, № 133 від 29.03.2019 року, № 159 від 26.04.2019 року, № 214 від 31.05.2019 року, № 250 від 28.06.2019 року, № 283 від 31.07.2019 року, № 310 від 30.08.2019 року, № 345 від 30.09.2019 року, № 393 від 31.10.2019 року, № 437 від 30.11.2019 року, № 441 від 24.12.2019 року підтверджується факт надання послуг за договором суборенди №1/19 від 19.02.2019 року, які прийняті без зауважень.

6) договором суборенди №01-20 від 19.02.2020 року, згідно якого на підставі акта приймання-передачі від 01.01.2020 року ІП "Малахіт" передано в користування Головному управління Національної поліції в Харківській області нежитлову будівлю літ. " А-2", загальною площею 3 267,4 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, Гагаріна, буд. 43-Г, яка перебувала у користуванні суборендаря з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року.

Згідно платіжних доручень №848 від 24.02.2020 року, №1480 від 13.03.2020 року, №2193 від 08.04.2020 року, №2930 від 08.05.2020 року, № 3690 від 12.06.2020 року №4494 від 15.07.2020 року, №5319 від 11.08.2020 року, №6144 від 07.09.2020 року, №7037 від 07.10.2020 року, №9880 від 03.12.2020 року та №9957 від 09.12.2020 року позивачем сплачено орендну плату ІП "Малахіт" в розмірі 19 378, 80 грн.

Актами надання послуг №19 від 20.02.2020 року, № 39 від 28.02.2020 року, № 67 від 31.03.2020 року, №102 від 30.04.2020 року, №134 від 29.05.2020 року, №171 від 30.06.2020 року, № 191 від 31.07.2020 року, № 216 від 31.08.2020 року, № 252 від 30.09.2020 року, № 285 від 30.10.2020 року, № 311 від 30.11.2020 року, № 331 від 31.12.2020 року підтверджується факт надання послуг за договором суборенди №01-20 від 19.02.2020 року, які прийняті без зауважень.

6) договором суборенди №01-21 від 12.02.2021 року, (будівля перебувала у користуванні суборендаря з 01.01.2021 року по 31.12.2022 року).

Згідно платіжних доручень №819 від 23.02.2021 року, №1131 від 17.03.2021 року, № 1528 від 06.04.2021 року, №1953 від 05.05.2021 року, №2440 від 07.06.2021 року, №2909 від 06.07.2021 року, № 3371 від 16.08.2021 року, № 3797 від 09.09.2021 року, №4353 від 13.10.2021 року, №4883 від 10.11.2021 року, № 5773 від 22.12.2021 року та № 5785 від 23.12.2021 року.

Актами надання послуг № 4 від 12.02.2021 року, № 66 від 26.02.2021 року, № 56 від 31.03.2021 року, № 83 від 30.04.2021 року, № 111 від 31.05.2021 року, № 134 від 30.06.2021 року, № 158 від 30.07.2021 року, № 184 від 31.08.2021 року, № 210 від 30.09.2021 року, № 247 від 29.10.2021 року, № 259 від 20.12.2021 року, № 281 від 31.12.2021 року підтверджується факт надання послуг за договором суборенди №01-21 від 12.02.2021року, які прийняті без зауважень.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може и також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права відання, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ча.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється, зокрема, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Відповідно до ч.3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ч.3 ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Вирішуючи спір в частині обґрунтованості вимог позивача щодо визнання недійсним договору оренди нежитлової будівлі від 19.01.2019 року, укладеного між ВАТ "Ольга." та ІП "Малахіт", суд першої інстанції послався на те, що постановою від 12.05.2009 року у справі №46/26-08 Харківським апеляційним господарським судом вирішено:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07.03.2006 року, укладений між державним підприємством "Завод ім. В.О. Малишева" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таміра";

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.10.2006 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Таміра" та Відкритим акціонерним товариством "Ольга";

- повернути до державної власності нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 3 264,1 кв.м., розташовану в м.Харкові по пр. Гагаріна, 43.

Отже, в судовому порядку встановлено та повторно доказуванню у даній справі відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає той факт, що орендодавець за договором оренди від 19.01.2009 року - ВАТ "Ольга", правонаступником якого є ТОВ "Ольга.", не перебувало у статусі власника нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 3 264,1 кв.м., розташованої в м.Харкові по пр. Гагаріна, 43 та не мало підстав для вчинення дій щодо надання вказаної будівлі в оренду ІП "Малахіт".

Докази, які підтверджують право власності ВАТ "Ольга" на нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 3 264,1 кв.м., розташовану в м.Харкові по пр. Гагаріна, 43 станом на 19.01.2009 року, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення вимог позивача про визнання недійсним договору оренди нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 3 267,4 кв.м., що розташована за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, буд.43-Г, укладеного 19.01.2009 року між ВАТ "Ольга" та ІП "Малахіт", а також укладених в подальшому договорів суборенди між ІП "Малахіт" та ГУНП в Харківській області №95/15 від 22.12.2015 року, №20/16 від 15.03.2016 року; №05/17 від 09.03.2017 року; №02/18 від 07.03.2018 року, №1/19 від 19.02.2019 року; №01-20 від 19.02.2020 року; №01-21 від 12.02.2021 року.

Враховуючи межі перегляду справи, які визначені доводами апеляційної скарги, суду апеляційної інстанції слід встановити обґрунтованість рішення суду в частині відмови в застосуванні наслідків недійсності оспорюваних правочинів.

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано (частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2).

Згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 року у справі №921/96/18 зазначив наступне:

" Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним з моменту укладення, а зобов`язання за цим договором - припинятися майбутнє.

При цьому невиконані зобов`язання сторін за недійсним договором оренди, що виникли та існували до дати прийняття рішення судом про визнання його недійсним, повинні бути виконані сторонами. Договір оренди визнається недійсним з моменту його вчинення, тоді як орендні зобов`язання по ньому на майбутнє, що зумовлено правовою природою орендних відносин".

Отже, застосування двосторонньої реституції у даному випадку не є можливим.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції мав застосувати до правовідносин сторін приписи ст.1212 Цивільного кодексу України та зазначає, що такі висновки сформовані в постановах Верховного Суду (постанови від 09.09.2021 року по справі № 925/1276/19, від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Колегія суддів звертає увагу на те, що скаржник, посилаючись на висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 396/29/17, зазначає, що в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 Цивільного кодексу України.

В даному випадку сторони спірних договорів суборенди взаємно виконували умови договорів - відповідач -1 надавав об`єкт суборенди у користування позивача, а позивач сплачував орендну плату.

Колегія суддів звертає увагу, що практика Верховного Суду, яку вказує апелянт, не є релевантною до спірних правовідносин.

В постанові від 26.01.2022 року у справі №916/913/21 Верховний Суд зазначив наступне:

"15. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

15.1. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

15.2. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини) ".

Дана справа № 29/5005/6381/2011 (922/4508/21) справи, на правові висновки Верховного Суду в яких посилається скаржник в обґрунтування наявності підстави для скасування рішення в оскаржуваній позивачем частині, різняться, відповідно, і за суб`єктним складом сторін спірних правовідносин, і за правовим регулюванням цих правовідносин, і за предметом та підставою позовних вимог, і за з`ясованою судом першої інстанції фактично-доказовою базою у справах (обставинами останніх та зібраними в них доказами), тобто за істотними правовими ознаками.

Тому колегія суддів вважає, що правовідносини у даній справі не є подібним тим, що розглядалися у справах, зазначених скаржником, що в силу вимог Господарського процесуального кодексу України не дає суду апеляційної інстанції підстав для їх застосування при апеляційному перегляді даної справи.

Колегія суддів окремо відмічає, що цитування скаржником в апеляційній скарзі норм законодавства, наведення постанов Верховного Суду з цитуванням окремих витягів з їх тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, не є належним правовим обґрунтуванням підстав апеляційного оскарження судового рішення, передбачених пунктом ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів позивача про застосування судом норми права, яка не є діючою, а саме - ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України, колегія суддів констатує, що такі доводи обґрунтовані. Вказано норма виключена з Господарського кодексу України з 06.02.2018 року.

Однак, при вирішенні спору судом вірно застосовані інші норми права приписи Цивільного кодексу України та висновки суду щодо заявленого позову є законними та обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом ст.129 Господарського процесуального кодексу України в частині розподілу судових витрат, то таких порушень колегія суддів не вбачає.

Судом витрати розподілено пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 вказаної статті передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу, що оспорювані позивачем договори є похідними від договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.10.2006 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Таміра" та Відкритим акціонерним товариством "Ольга".

Тому саме на відповідача-2 судом обґрунтовано покладено більший обсяг відповідальності в частині компенсації понесених позивачем витрат на сплату судового збору.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що в межах доводів апеляційної скарги позивач не спростував оскаржуване рішення суду. Порушень норм процесуального чи матеріального права, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає.

Апеляційна скарга не доведена та задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року у справі №29/5005/6381/2011 (922/4508/21) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 22.05.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя І.О. Вечірко