РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2023Справа № 910/4593/23

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд Сервіс»

про стягнення 11 511,70 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (надалі - АТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд Сервіс» (надалі - ТОВ «Інтер Буд Сервіс») про стягнення 11 511,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг автобетононасосу, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 10 400,00 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 207,72 грн. та інфляційних у розмірі 903,98 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала вручена ТОВ «Інтер Буд Сервіс» 06.04.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №078, проте відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, свої пояснення стосовно суті спору до суду не подав.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1882 від 21.10.2021, копія якого додана до позовної заяви, АТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» надано, а ТОВ «Інтер Буд Сервіс» прийнято послуги автобетононасосу на загальну суму 10 400,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг автобетононасосу, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 10 400,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що договір у формі єдиного документу не складався.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, між сторонами укладено договір надання послуг (шляхом звернення відповідачем до позивача із проханням та наданням останнім послуг, що вбачається із підписаного сторонами акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1882 від 21.10.2021), а відтак виникли відносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1882 від 21.10.2021, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткам підприємств) підтверджується надання позивачем та прийняття відповідачем послуги автобетононасосу на суму 10 400,00 грн., що також не заперечується відповідачем.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, 01.06.2022 АТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» звернулось до ТОВ «Інтер Буд Сервіс» із вимогою №2305/7 від 23.05.2022, в якій просило сплати вартість наданих послуг у розмірі 10 400,00 грн. у семиденний строк з моменту отримання вимоги.

Оскільки вимогу №2305/7 від 23.05.2022 було направлено на адресу ТОВ «Інтер Буд Сервіс» 01.06.2022, то, керуючись Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, відповідно до яких нормативні строки пересилання місцевої кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) складають - Д+2, пріоритетної - Д+1, вказану вимогу відповідач мав отримати 06.06.2022.

Отже, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги становить 10 400,00 грн., а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 10 400,00 грн. за надані послуги автобетононасосу. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги АТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» про стягнення з ТОВ «Інтер Буд Сервіс» заборгованості у розмірі 10 400,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 207,72 грн. та інфляційних у розмірі 903,98 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2022 по 26.02.2023.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий розрахунок, судом встановлено, що позивачем арифметично невірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних, що призвело до необґрунтованого збільшення їх розміру.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 153,01 грн. та інфляційних у розмірі 780,99 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2022 по 26.02.2023.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Інтер Буд Сервіс» на користь АТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» заборгованості у розмірі 10 400,00 грн., інфляційних у розмірі 780,99 грн. та 3% річних у розмірі 153,01 грн. В іншій частині позовних вимог (3% річних у розмірі 54,71 грн. та інфляційні у розмірі 122,99 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Також, позивачем заявлено клопотання про зазначення в рішенні про нарахування інфляційних до моменту повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Виходячи із змісту зазначених норм діючого законодавства, зазначення в рішенні про нарахування до моменту виконання рішення можливо стосовно відсотків та пені, в той час, як таке зазначення не передбачено щодо інфляційних нарахувань.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача та зазначення в рішенні про нарахування інфляційних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд Сервіс» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 41; ідентифікаційний код 40725987) на користь Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, будинок 7; ідентифікаційний код 05523398) заборгованість у розмірі 10 400 (десять тисяч чотириста) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 153 (сто п`ятдесят три) грн. 01 коп., інфляційні у розмірі 780 (сімсот вісімдесят) грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 2 642 (дві тисячі шістсот сорок дві) грн. 57 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий