ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 906/92/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополісся-22" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.01.2023 (суддя Тимошенко О. М.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 (головуючий - Олексюк Г. Є., судді Гудак А. В., Мельник О. В.) у справі

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10"

про забезпечення позову до пред`явлення позову

до осіб, які можуть отримати статус учасників справи: Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10", Державного реєстратора Червоненської селищної ради Попіля Володимира Вікторовича.

Короткий зміст і підстави подання заяви про забезпечення позову та позовної заяви

1. 12.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" (далі - заявник, ТОВ "Форест Полісся-10", Товариство) до пред`явлення позову звернулося до Господарського суду Житомирської області із заявою про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополісся-22" (далі - ТОВ "Агрополісся-22") та державного реєстратора Червоненської селищної ради Попіля Володимира Вікторовича (далі - державний реєстратор Попіль В. В.) шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: адмінбудівля "А" загальною площею 114,3 м2; нежитлова будівля з ваговою "Б1" загальною площею 39 м2; майстерня "Г" загальною площею 225,1 м2; склад "Д" загальною площею 2634,5 м2; майстерня (телятник) "Е" загальною площею 590,3 м2; вагова "О" загальною площею 20,4 м2; пелетний цех з навісом "П" загальною площею 500,16 м2; комора "Ф" загальною площею 934,4 м2; вагова "Ц" загальною площею 131,2 м2, навіс "В" загальною площею 187,7 м2; нежитлове приміщення "И" загальною площею 25,4 м2; нежитлове приміщення "К" загальною площею 21 м2; нежитлове приміщення "Л" загальною площею 23,7 м2; нежитлове приміщення "М" загальною площею 32,4 м2; нежитлове приміщення "Н" загальною площею 56,9 м2; нежитлове приміщення "Р" загальною площею 88,9 м2; навіс "X" загальною площею 133,2 м2 (далі - спірні будівлі та приміщення, спірне нерухоме майно), які 23.11.2022 зареєстровано за ТОВ "Агрополісся-22" (індексний номер рішення 65563166, номер запису про право власності 48516184).

2. Заява аргументована тим, що ТОВ "Форест Полісся-10" було власником спірного нерухомого майна, однак у зв`язку з незаконними діями державного реєстратора вказане майно зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), а в подальшому було передано у власність ТОВ "Агрополісся-22", одним із учасників якого є ОСОБА_1 , тоді як заявник не приймав будь-яких рішень та не вчиняв жодних дій щодо відчуження спірного нерухомого майна. На обґрунтування заяви про забезпечення позову додано копію інформаційної довідки від 11.10.2022 № 312099426 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка не містить відомостей щодо підстав набуття ОСОБА_1 права власності на спірні будівлі та приміщення і підстави вибуття частини цього майна з власності заявника, що створює припущення про їх безпідставне вибуття з володіння ТОВ "Форест Полісся-10".

3. 30.01.2023 до Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява ТОВ "Форест Полісся-10" від 26.01.2023, в якій позивач просить:

1) визнати протиправними дії державного реєстратора Попіля В. В. щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за фізичною особою ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), належне ТОВ "Форест Полісся-10", відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 64839217 від 19.09.2022, та щодо внесення змін до об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206, 23.09.2022 року 15:59:41, індексний номер рішення: 64915254, опис змін: загальна площа 7620,9 м2 змінено на загальну площу 2035,7 м2;

2) витребувати спірні будівлі та приміщення з чужого незаконного володіння ТОВ "Агрополісся-22" на користь ТОВ "Форест Полісся-10".

4. Позовна заява обґрунтовується тим, що з 12.09.2022 цілісний майновий комплекс загальною площею 7620,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , перебував у власності ТОВ "Форест Полісся-10" на підставі укладеного з ОСОБА_1 договору дарування від 02.11.2010, а у власності ОСОБА_1 знаходилася частина вказаного цілісного майнового комплексу загальною площею 5067 м2. Проте вже 22.09.2022 державний реєстратор Попіль В. В. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зміни щодо площі належного Товариству цілісного майнового комплексу (далі - ЦМК), спочатку зменшивши її до 2035,7 м2, а, в подальшому, 23.11.2022 зменшив площу належного позивачу ЦМК до 620 м2, водночас зареєструвавши за ТОВ "Агрополісся-22" право власності на іншу частину ЦМК як на внесок ОСОБА_1 до статутного капіталу вказаного товариства, чим фактично було протиправно позбавлено ТОВ "Форест Полісся-10" права власності на спірне нерухоме майно, оскільки загальними зборами Товариства не приймалося жодних рішень щодо відчуження частини належного йому ЦМК.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

5. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.01.2023, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023, заяву ТОВ "Форест Полісся-10" про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на спірні будівлі та приміщення, які 23.11.2022 зареєстровано за ТОВ "Агрополісся-22", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080.

6. Ухвала та постанова мотивовані посиланням на положення статті 387 Цивільного кодексу України, статей 4, 13, 73, 74, 76- 78, 86, 119, 136, 137, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосовуючи які місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про доведеність передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення віндикаційного позову шляхом накладення арешту на спірне майно, оскільки невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно утруднити захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду, зокрема, в разі відчуження ТОВ "Агрополісся-22" спірних будівель та приміщень і задоволення позову судове рішення про витребування майна в зазначеного товариства не може бути виконано, як наслідок, виникне необхідність повторного звернення до суду з вимогами до нового набувача та до неспівмірного збільшення витрат на відновлення заявлених до захисту прав позивача. При цьому вжитий захід забезпечення позову є належним, позаяк жодним чином не впливає на право ТОВ "Агрополісся-22" використовувати спірне майно в своїй господарській діяльності, тимчасово обмежуючи виключно право розпорядження ним. Адже арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, тобто арешт майна є самостійним видом (способом) забезпечення позову, який за правовою сутністю обмежує саме право відповідача розпоряджатися спірним майном, не користуватися ним.

Водночас апеляційний суд підтвердив існування між сторонами спору щодо площі спірного нерухомого майна - ЦМК, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка (площа) перебувала чи наразі перебуває у їх власності, однак зауважив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову суд не може самостійно досліджувати (встановлювати) обсяг наявних у них прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Агрополісся-22" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "Форест Полісся-10" про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме статей 13, 14, 73, 74, 79, 119, 136, 137, 236, 269 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) суди не врахували висновків щодо принципу змагальності, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 910/773/19, від 22.07.2019 у справі № 914/120/19, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20, а також в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17; 2) суди не врахували викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 висновку про те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути на момент ухвалення рішення; 3) відмова апеляційного суду в долученні додаткових письмових доказів ТОВ "Агрополісся-22" (відповідачем-1) є порушенням принципу змагальності, що не відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18; 4) твердження ТОВ "Форест Полісся-10" про володіння спірним ЦМК на підставі договору дарування від 02.11.2010 не відповідає дійсності, бо в 2010 році ОСОБА_1 набув права власності лише на нежитлові приміщення площею 436,1 м2 та на нежитлову будівлю площею 184,8 м2, що підтверджується рішенням Баранівської міської ради від 28.07.2010 № 117, у зв`язку з чим 02.11.2010 Товариство могло набути від ОСОБА_1 у власність лише нежитлові приміщення загальною площею 620,9 м2, а не ЦМК загальною площею 7620,9 м2, що свідчить про невстановлення судом співмірності вжитого виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам; 5) накладення арешту на спірне нерухоме майно перешкоджає ТОВ "Агрополісся-22" здійснювати виробництво, виконувати укладені договори, змусить зупинити цех виробництва, а дороговартісне устаткування, яке знаходиться в приміщеннях, під впливом низьких температур стане непридатним, що може завдати значних збитків товариству, тобто наслідком накладення арешту на майно може бути зупинення виробничої діяльності підприємства та звільнення 33 робітників в умовах воєнного стану, несплата податків та інших обов`язкових платежів, як то електроенергії, що також є неспівмірним із позовними вимогами.

Узагальнені доводи інших учасників справи

9. ТОВ "Форест Полісся-10" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволенні з мотивів, викладених в оскаржуваних ухвалі та постанові.

Державний реєстратор Попіль В. В. не скористався правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Агрополісся-22" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.01.2023 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 у справі № 906/92/23 та призначено здійснити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

11. З інформаційної довідки від 11.10.2022 № 312099426 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договору дарування від 02.11.2010 і реєстраційного посвідчення вбачається, що:

1) на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2010, виданого виконкомом Баранівської міської ради, ОСОБА_1 належав об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Майно площею 7620,9 м2, розташоване за цією адресою, за нотаріально посвідченим договором дарування від 02.11.2010 громадянин ОСОБА_1 подарував ТОВ "Форест Полісся-10". У цьому договорі дарування зазначено, що дарувальник володіє майном на підставі вказаного свідоцтва від 30.08.2010; 2) 12.09.2022 право власності на майно з реєстраційним номером 80 за цією ж адресою зареєстровано за ОСОБА_1 . При цьому підставою такої реєстрації вказано свідоцтво про право власності від 30.08.2010;

3) 22.09.2022 державним реєстратором Попілем В. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни щодо площі об`єкта за вказаною адресою, який належить заявнику, а саме 7620,9 м2 замінено на 2035,7 м2;

3) у подальшому право власності на об`єкт із реєстраційним номером 80 і вказаними заявником характеристиками зареєстровано за ТОВ "Агрополісся-22". Реєстрацію здійснено 23.11.2022 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Мокрецькою О. О., рішення від 24.11.2022, індексний номер 5563166. Підставою реєстрації є акт приймання-передачі, який складено та підписано ОСОБА_1 і ТОВ "Агрополісся-22".

ОСОБА_1 є учасником ТОВ "Агрополісся-22".

12. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.02.2023 відкрито провадження у справі № 906/92/23 за позовом ТОВ "Форест Полісся-10" до ТОВ "Агрополісся-22" та державного реєстратора Попіля В. В. про визнання дій державного реєстратора протиправними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позиція Верховного Суду

13. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

14. Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

15. Відповідно до пункту 1 частини 1 та частин 2, 4, 14 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

16. Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

17. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

18. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

19. З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

20. Зі змісту норми пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти або майно суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватися в справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, яке належить до предмета спору, що свідчитиме про наявність зв`язку між конкретним (обраним позивачем) заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги (аналогічні правові висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 (зі спору майнового характеру), від 05.09.2019 у справі № 911/527/19 (зі спору майнового характеру)).

В свою чергу, в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

21. Оскільки у цій справі Товариство звернулося до суду лише із заявою про накладення арешту на спірне нерухоме майно до подання позову, що відповідає заявленій пізніше позовній вимозі майнового характеру (витребування майна з чужого незаконного володіння), а в частині вимоги немайнового характеру (визнання протиправними дій державного реєстратора) не просило вжити якихось заходів забезпечення позову, то в цьому випадку суди першої та апеляційної інстанцій цілком правомірно обмежилися дослідженням такої підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття такого заходу як арешт майна, яке є предметом спору, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та, як наслідок, не досліджували співвідносну з вимогами немайнового характеру підставу вжиття заходів забезпечення позову - достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зокрема суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в разі невжиття запропонованого заявником заходу забезпечення позову (накладення арешту) на спірне майно, ТОВ "Агрополісся-22" матиме можливість відчужити спірні будівлі та приміщення, що вочевидь може істотно утруднити захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки в разі задоволення позову судове рішення про витребування майна в зазначеного товариства не може бути виконано, як наслідок, виникне необхідність повторного звернення до суду з вимогами до нового набувача спірного майна та до неспівмірного збільшення витрат на відновлення заявлених до захисту прав позивача.

Апеляційний суд при цьому обґрунтовано взяв до уваги те, що зі встановлених обставин вбачається неодноразове вчинення щодо спірного нерухомого майна реєстраційних дій шляхом зміни його площі та власника, що може в майбутньому призвести до протиправного позбавлення позивача права власності на майно (його частину) та створює припущення, що спірне майно вибуде із володіння заявника неправомірно.

Наведене переконливо свідчить про фактичне встановлення судами достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути або зменшитися за кількістю на момент виконання рішення (в разі задоволення позову), а в розумінні положень статей 136, 137 ГПК України саме таке припущення є умовою застосування заходів забезпечення позову в спорі майнового характеру.

22. Колегія суддів не бере до уваги безпредметне посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 висновку про те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути на момент ухвалення рішення, оскільки в дійсності зазначена постанова вказаного висновку не містить, але містить інший правовий висновок (щодо застосування норми пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України), наведений в пункті 20 цієї постанови, який (правовий висновок), як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, якраз було повністю враховано судами при вирішенні питання про вжиття забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору майнового характеру.

23. Верховний Суд наголошує, що, накладаючи арешт на нерухоме майно, яке наразі належить ТОВ "Агрополісся-22" (відповідачу-1), суди попередніх інстанцій врахували, що у такому випадку існує прямий зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки накладення арешту має стосуватися лише майна, що є предметом спору.

24. Водночас апеляційний суд зазначив про існування між сторонами спору щодо площі спірного нерухомого майна - ЦМК, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка (площа) перебувала чи наразі перебуває у їх власності, однак правильно зауважив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову суд не може самостійно досліджувати (встановлювати) обсяг наявних у них прав.

У зв`язку з цим Верховний Суд відхиляє передчасне посилання скаржника на невідповідність дійсності того, що ТОВ "Форест Полісся-10" володіє спірним ЦМК на підставі договору дарування від 02.11.2010, бо в 2010 році ОСОБА_1 набув права власності лише на нежитлові приміщення площею 436,1 м2 та на нежитлову будівлю площею 184,8 м2, що підтверджується рішенням Баранівської міської ради від 28.07.2010 № 117, у зв`язку з чим 02.11.2010 Товариство могло набути від ОСОБА_1 у власність лише нежитлові приміщення загальною площею 620,9 м2, а не ЦМК загальною площею 7620,9 м2, що, на думку скаржника, нібито свідчить про невстановлення судом співмірності вжитого виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Адже зазначені скаржником доводи можуть досліджуватися судом та їм може надаватися належна правова оцінка виключно на стадії вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, але аж ніяк не під час розгляду заяви про забезпечення позову. Такі доводи виходять за межі предмета касаційного оскарження - ухвали місцевого господарського суду про вжиття заходів забезпечення позову.

25. Касаційна інстанція цілком погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що вжитий захід забезпечення позову є належним, позаяк жодним чином не впливає на право ТОВ "Агрополісся-22" використовувати спірне майно в своїй господарській діяльності, тимчасово обмежуючи виключно право розпорядження ним. Адже арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, тобто арешт майна є самостійним видом (способом) забезпечення позову, який за правовою сутністю обмежує саме право відповідача розпоряджатися спірним майном, а не користуватися ним.

Наведеним повністю спростовуються доводи скаржника про те, що накладення арешту на спірне нерухоме майно нібито перешкоджає ТОВ "Агрополісся-22" здійснювати виробництво, виконувати укладені договори, змусить зупинити цех виробництва, а дороговартісне устаткування, яке знаходиться в приміщеннях, під впливом низьких температур стане непридатним, що може завдати значних збитків товариству, тобто наслідком накладення арешту на майно може бути зупинення виробничої діяльності підприємства та звільнення 33 робітників в умовах воєнного стану, несплата податків та інших обов`язкових платежів, як то електроенергії, що також є неспівмірним із позовними вимогами.

26. Верховний Суд не бере до уваги твердження скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо принципу змагальності, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 910/773/19, від 22.07.2019 у справі № 914/120/19, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20, оскільки абзацом 6 частини 2 статті 287 ГПК України чітко визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини 1 цієї статті (до таких відносяться ухвали суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами) є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вказане твердження скаржника ґрунтується на помилковому ототожненні ним підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду), яка (підстава) стосується виключно випадків оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті (тобто оскарження рішення суду першої інстанції по суті спору після його апеляційного перегляду), та підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини 1 цієї статті (оскаржувана ухвала про забезпечення позову), що врегульовані окремо.

27. Крім того, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

28. Касаційна інстанція наголошує, що за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій та зазначених справах не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього спору.

Так, на відміну від цієї справи, в межах якої наразі лише вирішувалося питання про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову, що має свої процесуальні особливості (необхідність встановлення судом достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами тощо), тобто позов не подавався і вирішення спору по суті ще навіть не розпочалося, в справах №№ 129/1033/13-ц, 904/2104/19, 917/1307/18 відповідна оцінка доказів з урахуванням принципу змагальності та стандарту доказування "вірогідність доказів" здійснювалася під час вирішення спорів по суті.

29. Наведеним також спростовується аргумент скаржника про те, що відмова апеляційного суду в долученні додаткових письмових доказів ТОВ "Агрополісся-22" (відповідачем-1) є порушенням принципу змагальності, що не відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

30. Водночас у справах № 910/773/19 і № 914/120/19, в яких Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, ухвалюючи постанови від 12.06.2019 і від 22.07.2019, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у вжиття таких заходів забезпечення позову, як заборона відповідачу або будь-яким третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору, а предметом позову в зазначених справах були вимоги немайнового характеру, тоді як в цій справі судами застосовано накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ТОВ "Агрополісся-22" (відповідачу-1), суди попередніх інстанцій врахували, тобто такий захід забезпечення позову, який є відповідним, адекватним і співмірним саме предмету позовної вимоги майнового характеру - витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів зауважує, що істотні відмінності в застосуванні заходів забезпечення щодо позовів майнового та немайнового характеру детально викладено в пунктах 20, 21 цієї постанови.

31. В свою чергу, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20, якою залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову в забезпеченні негаторного позову орендаря земельної ділянки шляхом накладення арешту на три земельні ділянки, належні відповідачу-3, фактично викладено висновок про те, що з огляду на вимоги процесуального закону щодо адекватності заходів забезпечення та обов`язкової наявності правового зв`язку між ними та позовними вимогами, вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яку орендує позивач, не можуть бути забезпечені шляхом накладення арешту на інші земельні ділянки, належні відповідачу-3 на праві власності, на які позивач не претендує, а лише стверджує про порушення порядку реєстрації цих прав, яке відбулося за наявності зареєстрованого права оренди позивача. Але при цьому доводів про неправомірність підстав набуття відповідачем-3 права власності на земельні ділянки позивачем не заявлено.

32. Отже, у цій справі та вказаних справах, на які посилається скаржник, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність спірних процесуальних правовідносин у справі, що розглядається, та справах, на постанови Верховного Суду в яких помилково послався скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження постановленої ухвали.

33. Водночас колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на обґрунтування своїх заперечень на висновки, викладені в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2018 про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову в справі № 917/1390/17, оскільки за змістом частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, в зв`язку з чим зазначена ухвала, яка постановлена на підставі статей 140, 234 цього Кодексу, на відміну від постанови Верховного Суду, не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні норм частини 4 статті 236 і частини 2 статті 287 ГПК України (схожий висновок наведено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 922/1030/20, від 20.09.2022 у справі № 6/291, від 14.03.2023 у справі № 927/734/21).

34. Отже, задовольняючи заяву Товариства про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, цілком правомірно виходив з доведеності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, співмірністю та адекватністю вжитих заходів забезпечення позову в співвідношенні з предметом позовних вимог немайнового і майнового характеру, збалансованості інтересів сторін, оскільки з матеріалів справи вбачається існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів держави у разі задоволення позову, з огляду на достеменно встановлений судами та неспростований скаржником факт неодноразового внесення державним реєстратором Попілем В. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно змін щодо площі належного Товариству ЦМК (шляхом її зменшення), що у випадку невжиття заявлених заходів забезпечення позову може призвести до неможливості відновлення прав та інтересів позивача в рамках цієї справи без ініціювання нового позову до іншого набувача спірного нерухомого майна чи його частини.

35. У зв`язку з викладеним, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

36. З наведених раніше мотивів Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами ТОВ "Форест Полісся-10", викладеними у відзиві на касаційну скаргу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

38. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку місцевого та апеляційного господарських судів про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

39. Відтак касаційна інстанція дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних ухвали та постанови.

Розподіл судових витрат

40. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополісся-22" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.01.2023 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 у справі № 906/92/23 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай