УХВАЛА

м. Київ

22.05.2023Справа № 910/7778/23

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши

заяву Компанії PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o.

про забезпечення позову

у справі за позовом Компанії PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ"

про стягнення 13300,00 Євро та 59959,60 грн

ВСТАНОВИВ:

Компанія PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o. звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ" про стягнення 13300,00 Євро та 59959,60 грн, з яких: 13300,00 Євро - сума основного боргу, 48978,78 грн - інфляційні втрати, 36,48 - пеня, 10944,34 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за контрактом №01/2107-2022 від 21.07.2022.

Разом із позовом Компанією PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o. подано до суду заяву по забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку про повернення заявнику вказаної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями ч. 1, 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Отже, накладення арешту в межах ціни позову на грошові кошти відповідача, що належать або підлягають передачі або сплаті цьому товариству і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

вжити заходи забезпечення позову про стягнення заборгованості за контрактом №01/2107-2022 від 21.07.2022 в розмірі в розмірі 13300,00 Євро та 59959,60 грн, з яких: сума основного боргу становить 13300 Євро, сума індексу інфляції за весь час прострочення по договору становить 48 978,78 грн, сума пені 36,48 грн, сума трьох процентів річних від простроченої суми становить 10 944,34 грн шляхом накладення арешту на товар, що є предметом поставки по Контракту № 01/2107-2022 р. від 21.07.2022, а саме: транспортний засіб СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000 (далі - майно) та на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

заборонити ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" () та іншим особам виконувати будь-які дії щодо Майна, в тому числі, але не виключно: оформлення (реєстрації) права власності на Майно на себе чи будь-яких третіх осіб; передачі, продажу даного Майна третім особам.

Дослідивши матеріали заяви та документи надані заявником в обґрунтування заяви, суд зазначає наступне.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст.136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Слід зазначити, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

За обґрунтуваннями заявника на виконання умов контракту №01/2107-2022 від 21.07.2022 позивач поставив відповідачу товар, а саме СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000. Однак відповідач оплату отриманого транспортного засобу здійснив частково у сумі 3200 Євро (передплата). Заявник зазначає, що станом на день подання заяви про забезпечення позову, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, повної вартості отриманого товару не сплатив.

У відповідності до умов договору право власності переходить від продавця до покупця після отримання оплати продавцю покупцем 100% вартості товару та його отримання за цим Контрактом (п.3.5. Контракту).

Втім, заявник зазначає, що 27.04.2023 представником позивача PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o. в Головному сервісному центрі МВС України було отримано витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, в якому зазначено, що Товар за Контрактом, а саме СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000 (транспортний засіб) станом на 27.04.2023 має вже дві реєстрації: дата першої реєстрації - 01.09.2022, дата останньої реєстрації - 02.09.2022. Місце проведення останньої реєстрації -ТСЦ 8047.

Отже, відповідач, незважаючи на те, що право власності переходить від продавця до покупця переходить після отримання оплати продавцю покупцем 100% вартості товару, здійснив реєстрацію транспортного особу.

На переконання позивача, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог позивача, безпосередньо залежатиме від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів у присудженій до стягнення сумі.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення 13300,00 Євро та 59959,60 грн, з яких: 13300,00 Євро - сума основного боргу, 48978,78 грн - інфляційні втрати, 36,48 - пеня, 10944,34 грн - 3% річних.

Як вбачається із матеріалів справи, цей спір стосується, зокрема, виконання відповідачем зобов`язань за контрактом в контрактом №01/2107-2022 від 21.07.2022 в частині оплати поставленого позивачем товару.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладеною у постанові від 17 червня 2022 року у справі №910/2382/21, згідно із якою виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову, дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Зі змісту частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 (п.23) звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

Разом з тим, судом враховано, що статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

При цьому суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи позивача, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Суд враховує, що одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З огляду на викладене вище, у цьому випадку, за висновками суду, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту, забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі №915/870/18.

Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема, у постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин, дослідивши викладені заявником доводи, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, у межах суми позову - 13300,00 Євро та 59959,60 грн.

Крім того, немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються в володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на товар, що є предметом поставки по Контракту № 01/2107-2022 р. від 21.07.2022, а саме: транспортний засіб СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000.

Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Втім, позивачем не надано доказів, що майно (СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000), на яке позивач просить накласти арешт, наразі перебуває у володінні відповідача.

Натомість, з наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, вбачається, що за майном, на яке позивач просить накласти арешт станом на 27.04.2023 здійснено вже дві реєстрації.

Окрім того, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 зазначив, що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000.

Щодо вимоги позивача про заборону ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" (СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000) та іншим особам виконувати будь-які дії щодо майна, в тому числі, але не виключно: оформлення (реєстрації) права власності на майно на себе чи будь-яких третіх осіб; передачі, продажу даного майна третім особам, то суд зазначає таке.

Стаття 137 Господарського процесуального кодексу України встановлює можливість забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Тобто, у контексті спірних правовідносин, норми процесуального закону визначають, що така заборона має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору.

При цьому, предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (подібна права позиція щодо визначення предмету спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 у справі №916/1743/18, від 14.09.2021 у справі №909/243/18).

Оскільки предметом спору у цій справі є грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, то суд вважає, що відсутні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" (СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ НАПІВПРИЧІП Н/ПРЦИСТЕРНА марки FELDBINDER, модель TSA 23.3-1, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , рік випуску 2000) та іншим особам виконувати будь-які дії щодо майна, в тому числі, але не виключно: оформлення (реєстрації) права власності на майно на себе чи будь-яких третіх осіб; передачі, продажу даного майна третім особам.

За таких обставин, суд задовольняє заяву Компанії PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o. про забезпечення позову частково.

Згідно із приписами ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 138, 140, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Компанії PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o. про забезпечення позову задовольнити частково.

2. З метою забезпечення позову у справі №910/7778/23:

Накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ" (02055, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 2/30, ідентифікаційний код 44604089) і знаходяться у нього чи в інших осіб, у межах суми позову - 13300,00 Євро та 59959,60 грн.

Стягувач: Компанія PROM-TECHNO GROUP CZ s.r.o. (Svojsovicka 2871/22, Zabehlice. 141 00 Praha 4, Ceska Respublika, ідентифікаційний номер (ІСО): 17205239, ІПН (DIC): CZ 17205239)

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ" (02055, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 2/30, ідентифікаційний код 44604089)

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення вказаної ухвали до виконання - до 22.05.2026.

Ухвала набирає законної сили 22.05.2023 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. О. Турчин