ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. Справа №914/1606/22

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

при секретарі судових засідань Гавриляк І.В.

за участю представників:

від позивача - Петровський Ю.І. ордер Серія ВС № 1197219 від 03.04.2023

від відповідача - Телішевський І.Д. ордер Серія ВС № 1194653 від 21.03.2023

розглянув апеляційну скаргу підприємства об`єднання громадян "Центр Комплекс" б/н від 10.01.2023

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.12.2022, суддя: Петрашко М.М., м. Львів, повний текст рішення складено 26.12.2022

за позовом Львівського комунального підприємства "Агенція ресурсів Львівської міської ради"

до відповідача підприємства об`єднання громадян "Центр Комплекс"

про стягнення 1 162 945,31 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову

19.07.2022 Львівське комунальне підприємство "Агенція ресурсів Львівської міської ради" (надалі ЛКП "Агенція ресурсів Львівської міської ради") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до підприємства об`єднання громадян "Центр Комплекс" (надалі ПОГ "Центр Комплекс") про стягнення 1 162 945,31 грн. збитків.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не повернув майно, яке передане йому на зберігання відповідно до договору за № 20/01 від 20.01.2020 та не подав доказів наявності в нього товару.

Правовою підставою позову зазначено ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 611, 614, 623, 626, 629, 936, 949, 951, 953 ЦК України та ст.ст. 202, 224, 225 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.12.2022 у справі № 914/1606/22 позов задоволено. Стягнуто з підприємства об`єднання громадян "Центр Комплекс" на користь Львівського комунального підприємства "Агенція ресурсів Львівської міської ради" збитки в розмірі 1162945,31 грн. вартості переданого на зберігання майна та 17444,19 грн. витрати по сплаті судового збору. Дане рішення мотивовано тим, що позивач порушив умови договору зберігання чим завдав збитків поклажодавцеві втратою речі в розмірі її вартості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

-укладений між сторонами договір зберігання за № 20/01 від 20.01.2020 не може бути підставою заявленого позову, оскільки позивач (ЛКП "Агенція ресурсів Львівської міської ради") не є власником майна зазначеного в договорі, а тому не є поклажодавцем. Звідси вважає, що договір є неукладеним та не створює правових наслідків;

-спірне майно придбане за кошти відповідача і належить на праві власності відповідачу, що підтверджується договором підряду за № 01/10 від 11.10.2019, а тому відсутні правові підстави для повернення майна позивачу;

-позивач не надав суду доказів придбання спірного майна;

-договір за № 20/01 від 20.01.2020 не має ознак договору зберігання в розумінні Глави 66 ЦК України, а має ознаки додаткової угоди до договору підряду за № 01/10 від 11.10.2019;

-вимога про відшкодування збитків є безпідставною, оскільки немає факту завдання збитків та не подано доказів заподіяння таких.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

В обгрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що доводи апелянта є безпідставними та спрямовані на ухилення від відповідальності щодо відшкодування збитків.

Також зазначає, що товар, який був переданий відповідачу на зберігання, було придбано за кошти позивача, які останній перерахував відповідачу для закупівлі товару з метою використання такого відповідно до договору підряду за № 01/10 від 11.10.2019. Проте відповідач умови договору будівельного підряду не виконав, та втратив товар який був переданий йому на зберігання за договором за № 20/01 від 20.01.2020.

У судове засідання 10.05.2023 з`явилися представники позивача та відповідача. Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги просив апеляційну скаргу задоволити та скасувати рішення місцевого господарського суду.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктами 1 та 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України).

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17).

Згідно із частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини 1 статті 942 і частини 1 статті 950 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно зі статтею 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Як встановлено судами, 20.01.2020 між Львівським комунальним підприємство "Агенція ресурсів Львівської міської ради" (поклажодавець) та Колективним Підприємством "Центр Комплекс" Львівської Обласної Асоціації Інвалідів Всеукраїнської Організації Інвалідів "Союз Організації Інвалідів України", яке в подальшому змінило свою назву на Підприємство об`єднання громадян "Центр Комплекс" (зберігач) укладено договір №20/01, відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. якого поклажодавець доручає, а зберігач зобов`язується зберегти товар (асортимент та кількість якого вказано в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору), придбаний за кошти (аванс) поклажодавця відповідно до договору підряду №01/10 від 11.10.2019 у складських приміщеннях зберігача. Термін зберігання - до моменту повного їх використання під час виконання робіт з «Ремонтно-реставраційні роботи адмінбудинку на пл. Галицькій, 15 у м. Львові» (коригування).

Відповідно до п. 2.1.3. договору зберігач зобов`язаний нести відповідальність за втрату або ушкодження майна поклажодавця, що знаходиться у зберігача, незалежно від причини ушкодження або втрати, з моменту одержання майна від замовника до закінчення його зберігання.

Згідно з п. 2.1.4. договору, зберігач зобов`язаний повернути товар поклажодавця за першою письмовою вимогою останнього.

Відповідно до п. 3.1.1. договору поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повністю або частково товар, який знаходиться на зберіганні.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що зберігання товару поклажодавця зберігачем здійснюється на безкоштовній основі.

Згідно з п. 5.3. договору зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з дати передачі на зберігання і до дати повернення поклажодавцю. У випадку знищення або ушкодження майна, яке зберігається або його частини, зберігач повинен за свій рахунок повернути поклажодавцю рівну кількість аналогічного майна в належному стані.

Згідно додатку № 1 до договору зберігання позивачем передано на зберігання товар, а саме: бруски обрізні з хвойних порід в кількості 26,5 кв.м на суму 182 850,00 грн., дошки обрізні з хвойних порід в кількості 10 кв.м. на суму 69 000,00 грн., фарба фасадна в кількості 0,32 т. на суму 96 000,00 грн., фарба земляна густотерта олійна, мумія, сурик залізний в кількості 0,06838 т. на суму 17 095,00 грн., фарба емульсійна для реставраційних робіт в кількості 2126,667 кг на суму 638 000,31 грн., водоемульсійна фарба в кількості 550 кг на суму 82 500,00 грн., гіпсова шпаклівка в кількості 1100 кг на суму 27 500,00 грн. та швелер №16 в кількості 2 т. на суму 50 000,00 грн.

Загальна вартість товару переданого за договором зберігання складає 1 162 945,31 грн.

З огляду на викладене спростовуються доводи апелянта про те, що договір за № 20/01 від 20.01.2020 не має ознак договору зберігання в розумінні Глави 66 ЦК України.

Враховуючи п. 1.1 договору зберігання, судами встановлено, що товар (асортимент та кількість якого вказано в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору), придбаний за кошти (аванс) поклажодавця відповідно до договору підряду №01/10 від 11.10.2019 у складських приміщеннях зберігача.

Судами з`ясовано, що 11.10.2019 Львівським комунальним підприємство "Агенція ресурсів Львівської міської ради" (замовник) та Підприємством об`єднання громадян "Центр Комплекс" (підрядник) укладено договір № 01/10 за змістом якого підрядник зобов`язується власними силами і засобами, в обумовлений строк у відповідності до замовлення і вимог проектно-кошторисної документації, будівельних норм та правил виконати роботи на об`єкті «Ремонтно-реставраційні роботи адмінбудинку на пл. Галицькій, 15 у м.Львові» (Коригування), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи.

Розрахунок договірної ціни та графік виконання робіт додаються до договору і є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Частинами 1 та 2 статті 949 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до статті 953 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

06.10.2020 позивач надіслав відповідачу вимогу №1007-11/10 (а.с. 29), за змістом якої Львівське комунальне підприємство "Агенція ресурсів Львівської міської ради" на підставі пункту 3.1.1. договору зберігання №20/01 від 20.01.2020 вимагало в термін до 30.11.2020 доставити за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15 майно передане на зберігання.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

06.01.2022 позивач надіслав директору відповідача Хорощаку О.Д. вимогу №1007-06/01 від 05.01.2022 (а.с. 30-31), за містом якої Львівське комунальне підприємство "Агенція ресурсів Львівської міської ради" у зв`язку із закінченням строку дії договору №01/10 на виконання робіт «Ремонтно-реставраційні роботи адмінбудинку на пл.Галицькій, 15 у м.Львові» (коригування) від 11.10.2019, на підставі пункту 1.2. договору зберігання просить відповідача невідкладно (не пізніше ніж 25.01.2022) повернути товар, що був переданий на зберігання згідно з додатком №1 до договору №20/01 від 20.01.2020.

Як встановлено судами, позивач звертався до відповідача із вимогою за № 1007-17/05 від 23.05.2022 про повернення майна (товару), який переданий на зберігання відповідно до договору зберігання №20/01 від 20.01.2020 (а.с. 32-33), що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 23.05.2022, поштовою накладною № 742 від 23.05.2022 та фіскальним чеком від 23.05.2022 (а.с. 35-36). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначена вище вимога була отримана відповідачем 06.06.2022 (а.с. 37).

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що відповідач протягом тривалого часу не виконував вимог позивача про повернення товару переданого на зберігання.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17).

Відповідно до частини 1 статті 942 та частини 1 статті 950 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно зі статтею 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

З огляду на викладене, відповідач всупереч вимог законодавства та умов укладеного договору зберігання на вимогу позивача не повернув Львівському комунального підприємства "Агенція ресурсів Львівської міської ради" товар на загальну суму 1 162 945,31 грн.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази існування у відповідача товару, отриманого на зберігання, а також докази того, що переданий товар був використаний позивачем в ході виконання робіт згідно договору підряду №01/10 від 11.10.2019.

Тобто, у даному випадку має місце втрата (нестача) майна переданого на зберігання, оскільки зворотного відповідачем поданими доказами не доведено, а також відповідачем не доведено відсутність його вини, як це передбачено статтею 614 ЦК України.

Звідси спростовуються доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на те, що спірне майно придбане за кошти відповідача і належить на праві власності відповідачу, що підтверджується договором підряду за № 01/10 від 11.10.2019.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що невиконання відповідачем зобов`язання щодо збереження товару за договором зберігання має наслідком завдання позивачеві збитків у розмірі вартості цього товару.

З наведених підстав, апеляційний господарський суд вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на те, що спірне майно придбане за кошти відповідача і належить на праві власності відповідачу, оскільки факт перерахування позивачем відповідачу коштів за договором підряду для придбання товару необхідного для виконання його умов, підпадає під правове регулювання відносин доручення, відповідно до якого відповідач за кошти та в інтересах позивача придбав необхідний товар та повинен був його в подальшому, відповідно до умов договору зберігання, зберігати належним чином та використовувати при виконанні договору підряду.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звідси спростовуються доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на те, що укладений між сторонами договір зберігання за № 20/01 від 20.01.2020 не може бути підставою заявленого позову, оскільки позивач (ЛКП "Агенція ресурсів Львівської міської ради") не є власником майна зазначеного в договорі, а тому не є поклажодавцем.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався суд як на підставу для задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга підприємства об`єднання громадян "Центр Комплекс" б/н від 10.01.2023 підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 26 166,28 грн., який сплачений згідно з платіжною інструкцією за № 4391 від 15.02.2023.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу підприємства об`єднання громадян "Центр Комплекс" б/н від 10.01.2023 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.12.2022 у справі № 914/1606/22 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 26 166,28 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 15.05.2023