ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3028/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Чус О.В. (доповідач),

судді Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 (повне додаткове рішення складено 17.01.2023, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі № 904/3028/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт", м. Київ

до Державного підприємства "Східний Гірничо - Збагачувальний Комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровської обл.

про стягнення заборгованості у сумі 54 759,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 41 832,00 грн., що складають суму заборгованості за договором про закупівлю товару № 393/13/173Е від 24.04.2020, 11 023,08 грн. - інфляції грошових коштів, 1 904,30 грн. - річних. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. Крім того, в позовній заяві позивачем було вказано попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2022 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" 41 832,00 грн. - основного боргу, 1 712,25 грн. річних, 10 097,88 грн. інфляції грошових коштів, 2 430,38 грн. - судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

19.12.2022 позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі № 904/3028/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 12, група приміщень 33, ) 9 800,00 грн. - витати на професійну правничу допомогу. В решті вимог, викладених в заяві - відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. є необґрунтованою та завищеною. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, господарський суд вважає, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, та такою, що підлягає покладенню на відповідача складає 10 000,00 грн. Проте, з урахуванням пропорційності розміру задоволених вимог до стягнення підлягають витрати на правничу допомогу у сумі 9 800,00 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.02.2023 року у справі № 904/3028/22 визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Не погодившись з оскаржуваним додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати додаткове рішення та ухвали нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, у зв`язку із розглядом справи № 904/3028/22 у суді першої інстанції, пропорційну до суми задоволених позовних вимог в розмірі 24489,97 із суми витрат 25 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час його ухвалення судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи, не з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, не дотримано практики Європейського суду з прав людини, не дотримано висновків Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, і у даному випадку з відповідача підлягала стягненню сума витрат позивача на правову допомогу 24489,97 грн., пропорційна до задоволеної сими позовних вимог, але не з визначених судом 10000 грн., а з повної суми витрат позивача на правову допомогу - 25000 грн.

Матеріалами справи та фактичними обставинами підтверджується те, що сума 25000 грн. витрат позивача на правову допомогу цілком відповідає критеріям (принципам) розумності та співрозмірності їх розміру, відповідає ринковим цінам на відповідні правові послуги в України, зважаючи на нинішній величезний рівень інфляції, яка спричинена наслідками збройної агресії Російської Федерації проти України, а також є обґрунтованою і ніяким чином не є завищеною. Для належного захисту інтересів позивача у даній справі адвокатами зроблено такий самий обсяг роботи, що і в аналогічних справах. Тому висновки суду стосовно необґрунтованості та завищеності заявленої до стягнення з відповідача суми витрат 25000 грн. на правову допомогу не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції не визнано суму витрат на правову допомогу 25000 грн. неспівмірною, а отже за приписами норм процесуального права, якщо сума витрат позивача на правову допомогу не визнана судом неспівмірною, то вона має бути покладена на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, але від повного розміру витрат - 25000 грн., а не лише від 10000 грн.

У даному випадку має місце застосування судом оціночних понять обґрунтованості і завищеності чи не завищеності розміру витрат на правову допомогу.

Відповідач не подавав ні заперечень на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, ні заяв чи клопотань щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, судом першої інстанції при покладені на відповідача витрат на правову допомогу лише в сумі 9800 грн. із 25000 грн. не дотримано норм процесуального права, передбачених частинами 5 та 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, адже фактично зменшено у даному випадку розмір витрат на правову допомогу без відповідного клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому лише відповідач міг би обґрунтовувати невідповідність заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу критерію співмірності і просити зменшити таку суму витрат.

На думку скаржника, судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного Додатково рішення не дотримано відповідних висновків Верховного Суду і порушено норми процесуального права, зокрема, ч. 5, ч. 6 ст. 126 та ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, адже судом фактично з власної ініціативи та всупереч позиції самого Відповідача, який не просив ні зменшувати ні відмовляти в стягненні таких судових витрат, зменшено розмір витрат на правову допомогу без клопотання Відповідача про зменшення витрат з доведенням їх неспівмірності, що призвело до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат.

Скаржник наполягає, що розмір витрат позивача на правову допомогу в сумі 25000 грн. відповідає обсягу часу, затраченого на надання правової допомоги, відповідає видам та складності відповідних правових робіт, і є обґрунтованим. Більш того, у Договорі про надання правничої допомоги від 05.09.2022 р. визначено фіксовану суму гонорару 25000 грн. за надання правової допомоги в суді відповідної інстанції (у тому числі й в суді першої інстанції) ще за довго до відкриття провадження у справі, усі ці види робіт адвокатів входять у вартість, що визначена фіксовано в сумі 25000 грн. Будь-які роботи адвоката у даному випадку ніяким чином не збільшують вартість правових послуг адвоката, і відповідно не збільшують розмір витрат позивача на правову допомогу.

Висновки суду про безпідставність переліку робіт адвоката не відповідають встановленим обставинам справи, адже від перелічених вище робіт адвоката вартість гонорару і сума витрат позивача на правову допомогу ніяким чином би не змінилася через узгодження в Договорі фіксованого розміру гонорару.

Скаржник наголошує, що у разі часткового задоволення позову, судові витрат на оплату правової допомоги покладаються на обидві сторони справи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, але не з суми, яку суд сам визначав (припустив, а не встановив) як обґрунтовану за надання адвокатом у цій справі професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн., а з реально понесеної позивачем суми витрат на праву допомогу 25000 грн., і яку як фіксовану суму гонорару за надання правової допомоги визначено сторонами Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.09.2022.

Суд першої інстанції у даному випадку при обчислені суми гонорару за надання правової допомоги мав керуватися в першу чергу умовами Договору від 05.09.2022, в якому сторонами Договору передбачено фіксовану суму гонорару за надання правової допомоги у цій справі під час її розгляду в суді першої інстанції в розмірі 25000 грн., однак суд на порушення норм процесуального права не дотримався таких висновків Верховного Суду, та самостійно припустив, яка ж на думку суду має бути обгрунтована сума гонорару за надання правової допомоги та визначив, що обґрунтована сума за надання правової допомоги у даному випадку має складати 10000 грн.

Також, судом першої інстанції не встановлено в оскаржуваному Додатковому рішенні обставини, які мають значення для справи про те, що Позивачем реально (фактично) сплачено за надання правової допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції суму 25000 грн., і не встановлено, що ці обставини підтверджуються рахунком № 26 від 05.09.2022 р. за договором №05-09/20222 від 05.09.2022 р., платіжним дорученням № 3687 від 06.09.2022 р., рахунком № 31 від 03.10.2022 р., платіжним дорученням № 3704 від 04.10.2022 р., копії (паперові копії), яких знаходяться в матеріалах даної справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі № 904/3028/22. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

27.02.2023 від відповідача до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну каргу позивача в якому зазначено про те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, тому підстави, передбачені для задоволення апеляційної скарги та його скасування - відсутні.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Як вже було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 41 832,00 грн., що складають суму заборгованості за договором про закупівлю товару № 393/13/173Е від 24.04.2020, 11 023,08 грн. - інфляції грошових коштів, 1 904,30 грн. - річних. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. Крім того, в позовній заяві позивачем було вказано попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2022 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" 41 832,00 грн. - основного боргу, 1 712,25 грн. річних, 10 097,88 грн. інфляції грошових коштів, 2 430,38 грн. - судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

19.12.2022 позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі № 904/3028/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 12, група приміщень 33, ) 9 800,00 грн. - витати на професійну правничу допомогу. В решті вимог, викладених в заяві - відмовлено.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі 910/7520/20).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись з заявою про винесення додаткового рішення просить суд стягнути на користь останнього гонорару, який складає 25 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір №05-09/2022 про надання правничої (правничої) допомоги від 05.09.2022, звіт про надання послуг, акт № 16 передачі-приймання послуг від 09.12.2022. (а.с 48-53)

Відповідно до пункту 3.1 Договору гонорар за надання послуг правової допомоги в рамках судових справ за участю клієнта складається із кількох компонентів та визначається наступним чином:

- за надання послуг правової (правничої) допомоги під час розгляду справи в суді однієї (першої або апеляційної, або касаційної) інстанції до винесення судового рішення, який закінчується розгляд справи у відповідній інстанції клієнт сплачує виконавцю фіксований гонорар, що становить 25 000,00 грн. без ПДВ у кожній відповідній інстанції (п. 3.1.1 договору);

- клієнт сплачує виконавцю гонорар вказаний в п. 3.1.1 договору на підставі рахунків виконавця двома рівними частинами. Перша частина на суму 12 500,00 грн. за надання правової допомоги у кожній справі у кожній відповідній інстанції клієнт оплачує протягом 30днів з моменту повідомлення виконавцю про замовлення послуг щодо відповідної справи. Другу частину у сумі 12 500,00 грн. за надання правової допомоги по кожній справі у кожній відповідній інстанції клієнт оплачує протягом 60 днів з моменту повідомлення виконавцю про замовлення послуг щодо відповідної справи.

В обґрунтування розміру понесених судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу Позивачем надано суду першої інстанції: копію договору про надання правничої допомоги № 05-09/2022 від 05.09.2022 р., укладений між Адвокатським об`єднанням "ЛоуКо Партнере" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт"; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, Акт передачі- приймання послуг № 16 до договору про надання правничої допомоги підписаний сторонами.; копію платіжних доручень, Звіт про надані послуги (детальний опис), складений Адвокатським об`єднанням 24.08.2022. (а.с 48-56)

Дослідивши заяву про розподіл судових витрат (витрат на правничу допомогу) та документи, на підставі яких позивач просив стягнути вказані витрати, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним, оскільки становить 25 000 грн. 00 коп., в той час, як: предметом спору у даній справі була заборгованість за договором поставки, правовідносини за яким не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі; предметом спору була заборгованість, яка утворилась за двома видатковими накладними, отже, обсяг доказів по справі, який підлягав вивченню та аналізу адвокатом, є незначним; з аналізу Звіту про надані послуги (детального опису послуг правничої допомоги) також вбачається, що Адвокатським об`єднанням були підготовлені позовна заява та заява про стягнення витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, іншу частину часу Адвокатським об`єднанням було витрачено на ознайомлення з документами, що стосуються справи, підготовкою таких документів, консультуванням клієнта та вивченням судової практики. До того ж, Звіт про надані послуги (детальний опис послуг правничої допомоги) не містить зазначення часу (у годинах ), який був витрачений адвокатом на виконання кожної послуги окремо, зазначений лише загальний витрачений час проте, на яку саме послугу яка кількість часу була витрачена не вказано; акт передачі-приймання послуг взагалі не містить посилань на витрачений час, визначений лише період надання послуг; справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; серед заяв по суті справи Позивачем подано лише позовну заяву.

Крім того, судом були враховані заперечення відповідача щодо завищення заявленого позивачем розміру судових витрат, які суд визнав слушними з огляду на викладене вище.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд - при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій ст. 129 ГПК України.

Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвачено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, враховуючи наведене та обставини справи в їх сукупності, понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 9800,00 грн., яка є доказово обґрунтованою та підлягає розподілу.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному додатковому рішенні. Господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, додаткове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 240, 244, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реймс Транспорт" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі № 904/3028/22 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у справі № 904/3028/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна