РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2023Справа № 910/1499/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак Груп» (51907, Дніпропетровська обл., м.Кам`янське, станція Запоріжжя-Кам`янське, 9)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» (03035, місто Київ, вул. Шаповала Генерала, буд.2, офіс 111)

про стягнення 12 263,98 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Переверзен І.В.

від відповідача: не з`явились

У судовому засіданні 17.05.2023, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трак Груп» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» про стягнення 12 263,98 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару на підставі укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу № 26 від 19.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 суд відкрив провадження у справі №910/1499/23, розгляд якої вирішив здійснювати в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 01.03.2023.

14.02.2023 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Цією ж датою на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів, а саме про витребування у Головного управління Державної податкової служби у місті Києві копій податкових декларацій з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" за період 01.09.2021-21.12.2021.

У судовому засіданні, призначеному на 01.03.2023, представник позивача підтримав подане клопотання про витребування доказів у Головного управління Державної податкової служби у місті Києві. Представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 суд відклав підготовче засідання на 29.03.2023 та зобов`язав Головне управління Державної податкової служби у місті Києві надати належним чином засвідченні наступні документи: - копії податкових декларацій з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" за період 01.09.2021-21.12.2021.

21.03.2023 до канцелярії суду надійшов лист від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому зазначено про неможливість однозначно ідентифікувати юридичну особу за даними, для інформації необхідно вказати податковий номер.

У судовому засіданні, призначеному на 29.03.2023, заслухавши представника позивача, який просив повторно витребувати докази, у зв`язку з невиконанням ухвали Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 та врахувавши надану інформації від Головного управління Державної податкової служби у місті Києві суд дійшов висновку про необхідність повторного витребування належним чином засвідчених наступних документів: - копії податкових декларацій з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" (ідентифікаційний код 32727466) за період 01.09.2021-21.12.2021. Представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 було відкладено судове засідання на 19.04.2023, повторно зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у місті Києві надати належним чином засвідченні наступні документи: - копії податкових декларацій з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" (ідентифікаційний код 32727466) за період 01.09.2021-21.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 було відкладено судове засідання на 17.05.2023.

21.04.2023 через загальний відділ діловодства суду від Головного управління Державної податкової служби у місті Києві надійшов лист щодо витребуваних судом документів.

02.05.2023 через загальний відділ діловодства суду від Головного управління Державної податкової служби у місті Києві надійшли електронні копії податкових декларацій на додану вартість за період зазначений в ухвалі суду на оптичному диску.

У судове засідання, призначене на 17.05.2023, з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Судом зазначається, що Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.02.2023 № 965 вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем було отримано 08.02.2023, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Крім того, ухвали Господарського суду міста Києва від 01.03.2023, 29.03.2023 та 19.04.2023, які були направлені на адресу відповідача 03035, м.Київ, вул. Шаповала Генератора (Механізаторів), буд.2, офіс 111, повернулись на адресу суду відділом поштового зв`язку з поміткою «адресат відсутній».

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від відповідача не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

19.05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трак Груп» (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко» (відповідач, покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №26.

Відповідно до п.1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується продати (передати у власність) Покупцеві, а Покупець зобов`язується купити (прийняти та оплатити) товар, номенклатура, кількість, ціна якого вказані у рахунках на оплату.

Згідно з п.2.1 Договору, ціни на товари, що поставляються за цим Договором, зазначені у рахунках на оплату.

Як вбачається з п.2.2 Договору до ціни товарів включена вартість тари, упакування і маркування.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за товар (партію товару) здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця протягом 14 календарних днів, з моменту поставки товару. Моментом поставки товару є підписання та передача Продавцю доручення на отримання товару.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами

Згідно до п.9.2 Договору термін дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього Договору та закінчується 31.12.2020 року. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити Договір за один місяць до закінчення його строку дії, цей Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.9.3 Договору).

Так, позивачем зазначається, що на виконання умов Договору, останній поставив відповідачу товар на загальну суму 12 263,98 грн згідно видаткових накладних: №2355 від 03.08.2021 на суму 1 251,98 грн, № 2531 від 16.08.2021 на суму 10 100,00 грн, № 2533 від 16.08.2021 на суму 855,00 грн та № 2572 від 17.08.2021 на суму 57,00 грн.

За твердженням позивача, видаткові накладні у двох примірниках, а також рахунки на оплату товару були передані відповідачу для підписання, однак відповідач не повернув позивачу підписані примірники видаткових накладних, а також не надав доручення отримання товару, передбаченого п.5.1 договору.

Також, позивач зазначає, що ним на виконання вимог Податкового кодексу України було зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за вищевказаними поставками товару.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору № 26 від 19.05.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

При цьому, відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом вище зазначено, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 12 263,98 грн, згідно видаткових накладних: №2355 від 03.08.2021 на суму 1 251,98 грн, № 2531 від 16.08.2021 на суму 10 100,00 грн, № 2533 від 16.08.2021 на суму 855,00 грн та № 2572 від 17.08.2021 на суму 57,00 грн.

Аналіз приписів частин 1, 2 статті 3 та частини 1 статті 6 ГК України дозволяє дійти висновку про те, що господарська діяльність як діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, здійснюється, зокрема, у формі підприємництва для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку за принципом вільного руху капіталів, товарів та послуг на території України.

Положеннями частини 1 статті 19 та частин 1, 2 статті 67 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Отже, господарське зобов`язання, яке виникло на підставі договору, укладеного між суб`єктами господарювання, має бути спрямоване на досягнення економічного результату для його сторін, тобто мати реальний характер та опосередковувати рух капіталів, товарів, робіт чи послуг, що є об`єктами відповідної господарської операції.

За змістом частин 3, 8 статті 19 ГК України вбачається, що обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарській операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

Вирішуючи питання щодо наявних у справі доказів, господарський суд враховує інститут допустимості засобів доказування (ст. 77 ГПК України), згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до принципу належності доказів (ст. 76 ГПК України), господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Мета судового дослідження доказів полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення юридичних фактів, що мали місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд відбирає для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у Постановах від 29.01.2019 у справі №911/916/15, від 29.08.2018 у справі №911/1111/15, від 05.06.2018 у справі №911/915/15 та від 18.04.2018 у справі №911/917/15.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця. Висновок про таке зроблено Верховним Судом у Постанові від 19.06.2018 у справі №804/15389/15.

Суд зауважує, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів. Отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Відтак, досліджуючи обставини виконання сторонами умов Договору купівлі-продажу № 26 від 19.05.2020, суд приймає до уваги, зокрема, що позивачем було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні накладні на загальну суму 12 263,98 грн.

На виконання вимог ухвал господарського суду міста Києва від 01.03.2023 та 29.03.2023, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві було надано інформацію відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» (ідентифікаційний код: 32727466), яке перебуває на обліку в Державній податковій інспекції Солом`янського району ГУ ДПС у м. Києві, щодо обсягів отримання товару останнім за серпень 2021 року від постачальника ТОВ «Трак Груп» (п.184 Відомостей про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках корегування до податкових накладних не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування).

Таким чином, з огляду на викладене, судом з`ясовано те, що позивачем складено і зареєстровано податкові накладні при здійсненні операції за спірними поставками товару. Дана господарська операція відображена у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних позивача та реєстрі отриманих податкових накладних відповідача. Відповідно, відповідачем був сформований, як покупцем, податковий кредит за фактом поставки товару.

Частиною 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1. Договору закріплено, що оплата за товар (партію товару) здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця протягом 14 календарних днів, з моменту постачання товару. Моментом поставки товару є підписання та передача Продавцю доручення на отримання товару.

Позивачем, виконано умови Договору та здійснено поставку товару на загальну суму 12 263,98 грн відповідно до видаткових накладних, наданих позивачем.

Проте, кореспондуючий обов`язок з оплати вартості товару відповідач не виконав, вартість товару у розмірі 12 263,98 грн відповідачем не оплачено. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак Груп» у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» (03035, м. Київ, вул. Шаповала Генерала, буд. 2, офіс 111, ідентифікаційний код: 32727466) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак Груп» (51907, Дніпропетровська обл., м.Кам`янське, станція Запоріжжя-Кам`янське, буд. 9, ідентифікаційний код: 43212602) заборгованість за договором № 26 від 19.05.2020 у розмірі 12 263 грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.05.2023

Суддя Л.Г. Пукшин