ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. ЧернівціСправа № 926/4110/22

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Байталюка В. Д., за участю секретаря судового засідання Шехтер Є. С., розглянувши матеріали справи

за позовом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (58008, м. Чернівці, вулиця Головна, будинок 24, РНОКПП 40109079)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (79057, м. Львів, вул. Єфремова, 84, кв. 1Б, РНОКПП 39046990)

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 2160243,64 грн

Представники сторін:

від позивача Гроссу Д. М.;

від відповідача не з`явився.

В С Т А Н О В И В :

1. Короткий зміст позовних вимог.

Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 2160243,64 грн згідно договору про закупівлю № 321 від 21.10.2021.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» всупереч взятим на себе зобов`язанням за Договором № 321 від 21.10.2020 щодо передачі товару Головному управлінню Національної поліції в Чернівецькій області, не здійснило відпуск оплаченого пального у строки, узгоджені сторонами у договорі.

Відтак, Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області звернулося до суду із даним позовом про стягнення з ТзОВ «Кондор Логістик» 1073019,96 грн заборгованості, а також 1087223,68 грн штрафних санкцій, нарахованих відповідачу за неналежне виконання умов укладеного правочину.

Відповідач відзив на позов не подав, як і доказів виконання взятого на себе зобов`язання чи повернення коштів позивачу. Також, жодним іншим чином не заперечив проти задоволення позову.

2. Короткий зміст ухвал суду.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 03.11.2023 позовну заяву у справі № 926/4110/22 головного управління Національної поліції в Чернівецькій області до товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 2160243 грн згідно договору про закупівлю № 321 від 21.10.2021 направлено за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 вказану ухвалу Господарського суду Чернівецької області скасовано, а матеріали позовної заяви направлено для продовження розгляду до Господарського суду Чернівецької області.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.02.2023 матеріали позовної заяви передано судді Байталюку В. Д.

Ухвалою суду від 14.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.02.2023.

У судовому засіданні, 28.02.2023, суд постановив протокольну ухвалу якою відклав підготовче засідання на 16.03.2023.

У судовому засіданні, 16.03.2023, суд постановив протокольну ухвалу якою відклав підготовче засідання на 05.04.2023.

У судовому засіданні, 05.04.2023, суд постановив протокольну ухвалу якою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 19.04.2023.

У судовому засіданні, 19.04.2023, суд постановив протокольну ухвалу якою відклав розгляд справи по суті на 03.05.2023.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» в судові засідання жодного разу не з`явився, конституційним правом на захист своїх прав не скористався, причин неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Ухвали направлені товариству з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позовній заяві та ЄДРПОУ, відповідачу не вручено, причина невручення адресат відсутній за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання.

Суд констатує, що в силу частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається із частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали суду у даній справі оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» мав можливість ознайомитися з текстом цих ухвал.

Згідно частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, а також беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивної судового процесу, суд дійшов до висновку про наявність підстав для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача у судовому засіданні 03.05.2023 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 03.05.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом згідно з вимогами статей 222 і 223 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом та застосоване ним законодавство.

21.10.2020 Головним управлінням національної поліції у Чернівецькій області (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (постачальник) за результатами проведених торгів укладено договір про закупівлю № 321 відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити замовнику товар «Бензин А-95, А-92, дизельне паливо (ДК 021:2015-09130000-9 - Нафта і дистиляти) далі «Товар», а замовник прийняти товар та оплатити його.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, ціна та одиниця виміру товару визначена в специфікації (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Загальна ціна договору складає 1123583,16 грн в тому числі ПДВ 187263,86 грн (пункт 2.1 договору).

Відповідно до Договору відповідач мав передати позивачу пальне в талонах або штрих-картках на суму 1123583,16 грн, загальним об`ємом 57,712 тон.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару у порядку та на умовах договору, за адресою: 58000, Україна, Чернівецька область, м. Чернівці вул. Мізюна, 2-А. Датою поставки товару вважається дата отримання товару замовником та підписанням видаткових документів (видаткових накладних) пункт 3.6 Договору.

Замовником на виконання умов укладеного договору та виставленої відповідачем видаткової накладної № 171120/2 від 19.11.2020 перераховано відповідачу 1123583,16 грн за 57,712 тон пального, а саме А 95-Євро5-Е5 - 45762 л., А 92-Євро5-Е5 6540 л. та паливо дизель MUSTANG 5410 л., про що свідчить копія платіжного доручення 3539 від 24.11.2020.

Постачальник згідно видаткової накладної № 171120/2 від 19.11.2020 передав замовнику паливні картки.

Даний Договір набирає законної сили з дати його підписання та діє до 31.12.2020, а в частині його взаєморозрахунків до повного їх виконання.

Фактично ТОВ «Кондор Логістик» поставив ГУНП в Чернівецькій області паливні картки, що не є безпосередньо відпуском нафтопродуктів.

Кінцевий споживач отримує пальне саме на АЗС постачальника в м. Чернівці або на відстані не більше 15 км від нього цілодобово, з використанням паливних карток та талонів, які є одним із засобів безготівкового розрахунку за нафтопродукти, що є завершеною операцією придбання товару. В той час як, відповідачем гарантовано якість товару та безперешкодне отримання товару на будь-якій АЗС.

Так, у відповідності до пункту 4.1 Договору постачальник зобов`язується засвідчити якість товару, що поставляється, належним чином товаросупровідним документом.

Одночасно, у відповідності до наданого ТОВ «Кондор Логістик» у тендерній пропозиції гарантійних листів № 9256 від 01.09.2020, № 9683 від 17.09.2020, № 9683 від 17.09.2020 постачальник гарантує заправку автотранспорту покупця за паливними картами на партнерських АЗС цілодобово.

ГУНП в Чернівецькій області під час спроб заправки службового транспорту поліції, працівниками АЗС мережі партнерів відповідача було відмовлено у відпуску пального з посиланням на те, що талони не можуть бути отоварені і здійснити по ним заправку неможливо.

При зверненні до директора ТОВ «Кондор Логістик» в особі Скрипку Н. Б., остання повідомила, що дійсно передані талони не можуть бути отоварені так, як в системі відбувся технічний збій і запропонувала змінити талони.

У грудні 2020 року постачальником були передані талони замовнику на заміну попередніх, однак станом на 10.01.2020, вони також не могли отоварюватись, оскільки були відсутні в обігу на АЗС області.

Постачальник не спромігся пояснити в чому причина відсутності пального.

Таким чином, переговори з відповідачем до належного виконання ним зобов`язань не призвели.

15.02.2021 позивач звернувся до постачальника з листом-претензією, в якому наполягав у належному виконанні договірних зобов`язань та повідомив про застосування передбачених Договором і Законом штрафних санкцій.

16.02.2021 у відповіді на претензію постачальник гарантував виконання Договору та зобов`язався здійснити погашення своїх талонів зі щоденним лімітом в 500 літрів пального, починаючи з 17.02.2021.

Однак, і така форма поставки товару відповідачем не була дотримана.

Так, за період з 11.02.2021 по 16.04.2022 було отоварено 2550 л. бензину А-95 та А-92, що склало менше 2% обсягів поставки за Договором.

Таким чином, на даний час ТОВ «Кондор Логістик» не виконало свої зобов`язання за Договором та не поставило ГУНП товар в кількості: А-92 6140 л. на суму 114572,40 грн, А-95 43212 л. на суму 850412,16 грн та ДП 5410 л. на суму 100950,60 грн.

Загальний розмір недопоставленого товару складає 54,762 літра палива на загальну суму 1073019,96 грн, згідно умов Договору.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що за порушення умов договору до постачальника застосовуються санкції передбачені частиною другою статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 7.2 Договору передбачено, що за порушення строків виконання договірних зобов`язань відповідно до терміну виконання вказаного в Договорі, постачальник сплачує замовнику штрафні санкції у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачуються штрафні санкції, за кожний день прострочення від вартості Договору.

Таким чином, за неналежне виконання основного зобов`язання за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість у розмірі 1073019,96 грн, а також штрафні санкції у розмірі 1087223,68 грн з яких: 249676,80 грн пені, 7% штрафу в сумі 78650,82 грн та 0,1 % пені за порушення строків виконання в сумі 758896,06 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки оплаченого позивачем товару, неповернення сплачених позивачем коштів, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача коштів у розмірі 2160243 грн.

Між сторонами у справі виникли зобов`язання на підставі Договору в силу пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли зобов`язання на підставі Договору № 321 від 21.10.2020, що за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як з`ясовано судом, відповідачем передано позивачу паливні картки в об`ємі 57,712 літрів на загальну суму 1123583,16 грн про що складено та підписано сторонами видаткову накладну.

Кореспондуючий обов`язок з оплати переданих талонів позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 3539 від 24.11.2020.

Згідно зі ст. ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини першої статті 664 Цивільного кодексу України закріплено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (ч. 2 ст. 664 ЦК України).

Строк поставки товарів до закінчення терміну дії довірчого документа (паливних карток, талону) передача покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця паливних карток (талону). Паливні картки (талон) є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару після чого всі обов`язки сторін по погашених паливних картках (талонах) вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в паливній картці (талоні). Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС постачальника до закінчення терміну дії довірчого документу (п. 3.2 Договору).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами частини першої ст. 670 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

З системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами, вбачається, що під поставкою товару розуміється саме поставка палива, в свою чергу передача паливних карток (талонів) не свідчить про повне виконання умов договору поставки, а лише є формою виконання умов договору, пов`язаною із заправленням ТЗ (транспортного засобу) позивача паливом.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що підписання позивачем видаткової накладної № 171120/2 від 19.11.2020 не свідчить про передання відповідачем позивачу товару за Договором, а лише підтверджує факт передачі паливних карток (талонів), які надавали право позивачу на отримання відповідної кількості товару (палива) за Договором в майбутньому.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості. Договором між сторонами не визначалося додаткових умов чи дій Позивача для отримання палива на АЗС при пред`явленні карток.

Суд звертає увагу, що враховуючи суть правовідносин між сторонами та специфіку придбання палива у талонах, мету придбання таких мати можливість їх пред`явлення на АЗС для отримання палива у погодженій кількості та у межах строку дії таких карток, позивачу мали бути передані картки, які в момент передачі мали бути забезпечені узгодженою кількістю палива, доступного для фактичного отримання позивачем при пред`явленні картки на АЗС. Технічні збої в системах оператора не можуть вважатись об`єктивними обставинами неможливості виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, оплачених позивачем у повному обсязі.

Також, суд зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Держпродспоживстандарту України 20.05.2008 № 281/171/578/155, талон це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Як встановлено у матеріалах справи, позивач отримав паливні картки (талони), однак залишок палива по цих талонах у кількості 54,762 літра не зміг отримати на АЗС з вини відповідача, отже факт поставки палива за відповідними талонами повністю не відбулась з незалежних від позивача обставин.

Отже, незважаючи на своєчасне виконання позивачем обов`язків з оплати вартості товару, відповідач не забезпечив готового до передання покупцеві товару на суму 1073019,96 грн, що підтверджено матеріалами справи. Відтак, враховуючи реалізоване право позивача на повернення коштів за неотриманий товар, заявлена вимога про стягнення зазначеного розміру оплаченого та непоставленого товару є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному розмірі.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що за порушення умов Договору до постачальника застосовуються штрафні санкції.

Здійснивши перерахунок пені у розмірі 0,1% за порушення строків виконання, суд встановив, що розрахунок розміру пені здійснений позивачем правильно та підлягає стягненню з відповідача у розмірі 758896,06 грн.

Також, суд зазначає, що позивачем правомірно нараховано 78650,82 грн штрафу за порушення строку виконання зобов`язання з поставки товару за Договором понад 30 днів.

У пункті 7.2 Договору зазначено, що за порушення строків виконання договірних зобов`язань відповідно терміну виконання вказаного в Договорі, постачальник сплачує замовнику штрафні санкції у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачуються штрафні санкції, за кожний день прострочення від вартості Договору.

При цьому, щодо періоду нарахування пені за період понад шість місяців, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо нарахування пені, то відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020р. доповнено Розділ IX Прикінцеві положення ГК України п. 7 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Так, Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12.03.2020.

В подальшому період карантину продовжувався, зокрема постановою № 1423 від 23.12.2022 до 30.04.2023.

Станом на 26.10.2022 (кінцеву дату нарахування пені) на усій території України продовжував діяти карантин, пов`язаний із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, нарахування пені за порушення відповідачем зобов`язань зі сплати за спірний період з 27.11.2020 по 26.10.2022 є правомірним та підлягає стягненню в сумі 249676,80 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи обґрунтованість позову, судовий збір в розмірі 38511,99 грн покладається на відповідача, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Керуючись статтями 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області до товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 2160243,64 грн задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (Львівська область, м. Львів, вул. Єфремова, 84, кв. 1Б, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (58000, Чернівецька область, місто Чернівці, вулиця Головна, будинок 24, РНОКПП 40109079) заборгованість та штрафні санкції за договором поставки в сумі 2160243,64 грн та судовий збір в сумі 38511,99 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.05.2023.

Суддя Володимир БАЙТАЛЮК

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/