ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця

"16" травня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2492/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участі секретаря судового засідання Крайнюка А.В.

розглянувши скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (вх. №2-308/23 від 09.03.2023 року) у справі № 916/2492/21

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма" "Семток" /, адреса - 61002, м. Харків, вул. Каразіна, буд. 2, e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" /, адреса - 65003, м. Одеса, вул. Отамана Головатого, буд.67/69, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4/

про стягнення 1 539 298,00 грн.

та за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" /, адреса - 65003, м. Одеса, вул. Отамана Головатого, буд.67/69, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4/

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма" "Семток" /, адреса - 61002, м. Харків, вул. Каразіна, буд. 2, e-mail: /

про визнання недійсним договору

суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович /65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19, оф. 1, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5/

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від відповідача: адвокат Волканов Є.В. на підставі ордеру ВН № 1223302 від 02.02.2023 року;

від суб`єкта оскарження: адвокат Гросу В.Є. на підставі ордеру ВН №1220760 від 04.05.2023 року.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Одеської області розглядається справа № 916/2492/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма" "Семток" до товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" про стягнення 1 539 298,00 грн та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма" "Семток" про визнання недійсним договору.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконав умови укладеного між сторонами договору поставки №701/08СГ від 01.08.2020 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Зустрічний позов обґрунтований посиланням на ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України та мотивований тим, що оспорюваний договір не укладений, оскільки зі сторони ТОВ «Ферко» не підписувався відповідною уповноваженою особою, так як і не підписувались специфікація №1 від 16.08.2020, акт прийому передачі №3 від 03.09.2020 та видаткові накладні від 03.09.2020 №71, №72, №73, №74, а підписи на зазначених документах від імені покупця вчинені невідомою особою. ТОВ «Ферко» також вказує на ненадання ТОВ «НВФ «Семток» будь-яких доказів на підтвердження реальності здійснення поставки товару у розмірі, вказаному у акті приймання-передачі №3, зокрема документів на підтвердження переміщення товару на склади та його перевезення. Окрім цього, передбачений умовами договору №701/08СГ від 01.08.2020 товар не було відображено в активах ТОВ «Ферко», на підтвердження чого надано довідку від 11.10.2021, згідно якої, протягом 2020-2021р. відсутні зарахування будь-яких товарів на баланс ТОВ «Ферко» від постачальника ТОВ «НВФ «Семток».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 року (суддя Мостепаненко Ю.І.), залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 року, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Ферко" на користь ТОВ "Науково виробнича фірма "Семток" 1 539 298,00 грн заборгованості. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

20.02.2022 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 у справі №916/2492/22 видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.03.2023 року скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 року та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 року у справі № 916/2492/21. Постановлено справу № 916/2492/21 направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023 року визначено суддю Петренко Н.Д.

Ухвалою суду від 24.04.2023 прийнято справу № 916/2492/21 до провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.

Разом із тим, судом встановлено, що під час перебування справи № 916/2492/21 у Верховному Суді, 09.03.2023 року до суду першої інстанції від ТОВ «Ферко» надійшла скарга на дії приватного виконавця (вх.№2-308/23), відповідно до якої скаржник просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про відкриття виконавчого провадження №71137965 від 24.02.2023 на примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області від 20.02.2023 у справі №916/2492/21.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що заява про відкриття виконавчого провадження не містить необхідних реквізитів, а саме на другій сторінці у графі для підпису рукописний підпис проставлено від імені ТОВ «НВФ «СЕМТОК» без зазначення особи підписанта. Скаржник зауважує, що оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження у підписі відсутня вказівка на особу-підписанта та його посадове становище, слід вважати відсутнім і підтвердження наявності волевиявлення товариства на початок процедури примусового виконання.

Скаржник вважає, що виконавчий документ у справі № 916/2492/21 складений з порушенням положень, визначених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.03.2023 року /суддя Мостепаненко Ю.І./ вирішення питання про прийняття скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» на дії приватного виконавця (вх.№2-308/23 від 09.03.2023) до розгляду відкладено до повернення матеріалів справи №916/2492/21 до Господарського суду Одеської області.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.04.2023 року для розгляду скарги (вх.№2-308/23 від 09.03.2023 року) визначено суддю Петренко Н.Д.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року прийнято до провадження скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (вх. №2-308/23 від 09.03.2023 року) у справі № 916/2492/21; розгляд скарги призначено на 04.05.2023 року о 11:20 год; зобов`язано суб`єкту оскарження надано правову позицію щодо скарги та копію матеріалів ВП 71137965.

04.05.2023 року на адресу суду надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про ознайомлення із матеріалами справи /вх. № 14723/23/ та відкладення розгляду скарги.

У судовому засіданні 04.05.2023 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 16.05.2023 року на 12:00 год.

16.05.2023 року на адресу суду надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. /вх. № 16151/23/ на скаргу на дії приватного виконавця, в якій приватний виконавець просить залишити без задоволення скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. та стягнути зі скаржника витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування своїх заперечень відповідача посилається на те, що скаржником не дотримано 10-денний строк подачі скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження.

Приватний виконавець зазначає, що ДСТУ 4163:2020 мають застосовуватися обов`язково підприємствами, а ФОП мажуть застосовувати цей стандарт за бажанням. Відтак дія стандарту не поширюється на приватних нотаріусів.

Приватний нотаріус зауважує, що директор ТОВ «НВФ «СЕМТОК» подав заяву про відкриття виконавчого провадження особисто та надав документи, що підтверджують його повноваження, які містяться в матеріалах ВП № 71137965.

Також приватний виконавець наголошує на тому, що виконавчий документ від 20.02.2023 року у справі № 916/2492/21 відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

До судового засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

Представник відповідача/скаржника у судовому засіданні підтримав скаргу на дії приватного виконавця та просив її задовольнити у повному обсязі, заперечував проти задоволення вимог приватного виконавця про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. адвокат Гросу В.Є. у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги ТОВ "Ферко" на дії приватного виконавця з підстав, викладених у відзиві. Також адвокат просив стягнути зі скаржника витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що предметом оскарження у даній скарзі є постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про відкриття виконавчого провадження №71137965 від 24.02.2023 на примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області від 20.02.2023 у справі №916/2492/21.

Судом встановлено, що 23.02.2023 року ТОВ «НВФ «Семток» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просило відкрити виконавче провадження при примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 року по справі № 916/2492/21 у спосіб та в порядку, які встановлені наказом про примусове виконання від 20.02.2023 року та Законом України «Про виконавче провадження». Заява містить підпис ТОВ «НВФ «Семток» та скріплена печаткою товариства.

В додатках до заяви вказано, зокрема, копія наказу про призначення директора ТОВ «НВФ «Семток», копія паспорта та ІПН директора ТОВ «НВФ «Семток», копія статуту стягувача.

Заява прийнята приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. вх. № 312 від 24.02.2023 року.

24.02.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71137965 з виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/2492/21 від 20.02.2023 року.

Судом досліджено реєстр поштового відправлення від 27.02.2023 року про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника - ТОВ «Ферко».

Згідно наказу ТОВ «Семток» № 08-1 від 08.02.2020 року Лисенко В.В. приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Семток» з 08.02.2020 року згідно рішення єдиного учасника № 2 від 07.02.2020 року.

Згідно зі ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В силу приписів ч. ч. 1, 3 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Накази суду викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, що входять до складу колегії). Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 340 ГПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За правилами ч. 1 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Приписами ч. ч. 1, 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно п. 3.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, заява про відкриття виконавчого провадження подається до органу ДВС у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, в якій у разі наявності можуть зазначатися номер мобільного телефону, факсу (телефаксу), адреса електронної пошти.

До заяви про відкриття виконавчого провадження, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження /п. 3.4.1 Інструкції/.

Таким чином, судом встановлено, що стягувачем на виконання п. 3.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень надано заяву про відкриття виконавчого провадження разом із документами, що підтверджує повноваження стягувача, а саме: копія наказу про призначення директора ТОВ «НВФ «Семток», копія паспорта та ІПН директора ТОВ «НВФ «Семток», копія Статуту стягувача.

Що стосується доводів скаржника, що заява про відкриття виконавчого провадження не відповідає ДСТУ 4163-2003, господарський суд зазначає, що відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 23.08.2019 року у справі №910/13094/17 та від 24.09.2020 у справі № 5023/9521/11, вирішуючи питання належності та/або допустимості доказів, суд має зважати не лише суто на їх оформлення, але й на обґрунтування та докази, які стосуються змісту цих документів та об`єктивно можуть змінити суть обставин, з`ясування яких входять до предмету доказування у справі.

Господарський суд зауважує, що в даному випадку відсутність такого реквізиту документа, як посада підписанта, не може принципово впливати на достовірність чи інші властивості такого документу, як доказу, до того ж, вказаний лист містить інші реквізити, такі як дата, безпосередньо підпис, вказівка на ТОВ «НВФ «Семток», яка скріплена печаткою товариства, що дає змогу ідентифікувати такий документ.

При цьому суд зауважує, що на підтвердження повноважень підписанта від ТОВ «НВФ «Семток» стягувачем до заяви про відкриття виконавчого документу додано документи на підтвердження повноваження стягувача, а саме: копія наказу про призначення директора ТОВ «НВФ «Семток», копія паспорта та ІПН директора ТОВ «НВФ «Семток», копія статуту стягувача. Вказані документи дають змогу ідентифікувати підписанта від ТОВ «НВФ «Семток».

Окрім того, суд не приймає до уваги доводи скаржника щодо невідповідності виконавчого документу вимогам, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказані доводи не знайшли свого підтвердження у ході розгляду заяви. Окрім того суд зауважує, оцінку вказаним обставинам судом надано в ході розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (вх.№2-309/23 від 09.03.2023) у справі № 916/2492/21. За результатами вказаної заяви судом постановлено ухвалу від 04.05.2023 року про відмову у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (вх.№2-309/23 від 09.03.2023) у справі № 916/2492/21.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (вх. №2-308/23 від 09.03.2023 року) у справі № 916/2492/21. У зв`язку із чим, скарга не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимог приватного виконавця про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 344 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад господарського судочинства.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказаною статтею передбачено, якими доказами заявник повинен підтверджувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Разом з цим, об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. У ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.

У постанові від 05.10.2021 в справі № 907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що представництво інтересів приватного виконавця в рамках даної скарги здійснював адвокат Гросу В.Є., який діє на підставі ордеру ВН №1220760 від 04.05.2023 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 01/05 від 31.05.2022 року.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зазначає, що на підтвердження понесених витрат з правничої допомоги адвокатом не надано договір про надання правової допомоги № 01/05 від 31.05.2022 року, детальний опис виконаних робіт та акт виконаних робіт, на підставі яких можливо було б встановити факт доведеності понесених витрат.

Разом із тим, суд зауважує, що приватним виконавцем у ході розгляду скарги не було виконано вимог ухвали суду від 04.05.2023 року, а саме не надано копію матеріалів ВП 71137965. 04.05.2023 року за вх. № 14723/23 надійшла заява про ознайомлення, 10.05.2023 року судом на виконання даної заяви було надіслано на електронну адресу адвоката матеріали скарги в електронному вигляді. Проте відзив на скаргу приватним виконавцем надано лише в день судового засідання - 16.05.2023 року.

З урахуванням вказаних обставин, господарський суд приходить до висновку про недоведеність понесених приватним виконавцем витрат на професійну правничу допомогу, а заявлений до стягнення розмір витрат є неспівмірним із складністю справи та діями, які вчинені адвокатом. У зв`язку із чим суд відмовляє у задоволені вимог приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 234-235, 254-255, 339-345 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Ферко" на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (вх. №2-308/23 від 09.03.2023 року) у справі № 916/2492/21 - відмовити.

2. У задоволенні вимог приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Ухвала складена та підписана 22.05.2023 року.

Ухвала набрала законної 16.05.2023 року та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 254, 255 ГПК України.

Суддя Н.Д. Петренко