УХВАЛА

м. Київ

18.05.2023Справа № 910/4216/20

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

заяву Державного підприємства "Енергоринок"

про відвід судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/4216/20

за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Державного підприємства "Енергоринок"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1. Кабінет Міністрів України

2. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 229 408 518,60 грн.,

Без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Державного підприємства "Енергоринок" грошових коштів у загальному розмірі 229 408 518,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 24.02.2009 року договору № 5316/01 в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем електроенергії.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року (суддя Мудрий С.М.) в справі № 910/4216/20 вимоги позивача задоволено; стягнуто з Державного підприємства "Енергоринок" на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" заборгованість у розмірі 222 296 241,98 грн., 2 835 713,25 грн. інфляційних втрат, 4 276 563,37 грн. 3 % річних та 735 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 року до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Кабінет Міністрів України та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" задоволено; рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року в цій справі скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства "Полтаваобленерго". Крім того, з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Державного підприємства "Енергоринок" стягнуто 1 103 550,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2021 року касаційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 року в справі № 910/4216/20 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року в справі № 910/4216/20 - без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.02.2022 року касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишено без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 року та рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року в справі № 910/4216/20 залишено без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2023 року (залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2023 року) відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства "Енергоринок" про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 року в справі № 910/4216/20 за нововиявленими обставинами; постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 року в справі № 910/4216/20 залишено в силі.

23.03.2023 року на виконання рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 року та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.02.2022 року в цій справі, місцевим господарським судом видано відповідний наказ.

09.05.2023 року до господарського суду міста Києва надійшла скарга Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій позивач просив визнати неправомірними дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по винесенню постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з виконавчого провадження № 71496392 щодо стягнення коштів з Державного підприємства "Енергоринок" на користь позивача з виконання наказу господарського суду міста Києва у справі № 910/4216/20 в частині стягнення витрат зі сплати судового збору в розмірі 735 000,00 грн., а також зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити та продовжити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 71496392 в частині стягнення з боржника витрат зі сплати судового збору в розмірі 735 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2023 року скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.05.2023 року.

15.05.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Державного підприємства "Енергоринок" від 15.05.2023 року № 01/22-702 про відвід судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4216/20.

В обґрунтування поданої заяви про відвід судді відповідач (боржник) посилався на те, що за змістом скарги позивача та доданих до неї документів державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 07.04.2023 року винесено постанову про зупинення виконавчих дій у ВП № 71496392 та відповідно до вхідного штампу 24.04.2023 року АТ "Полтаваобленерго" було отримано вищезазначену постанову. Однак, позивачем до скарги від 02.05.2023 року № 10-74/12024 не додано належних та достатніх доказів отримання цієї постанови саме 24.04.2023 року (поштовий конверт тощо). У той же час наявна на супровідному листі від 07.04.2023 року № 71496392/6-20.1 відмітка АТ "Полтаваобленерго", за твердженням Державного підприємства "Енергоринок", свідчить лише про факт реєстрації згаданого супровідного листа скаржником 24.04.2023 року. Жодних доказів на обґрунтування доводів скаржника про те, що дата отримання цього листа і дата його реєстрації співпадають, до скарги від 02.05.2023 року № 10-74/12024 не долучено. Одночасно до скарги не додано й доказів того, що згаданий супровідний лист з додатком був отриманий скаржником та зареєстрований ним в один і той же день (24.04.2023 року), а не наприклад, у переддень реєстрації листа. Крім того, не вказано скаржником й причин, з яких він не долучив до скарги поштовий конверт, у якому на його адресу надійшов лист від 07.04.2023 року № 71496392/6-20.1 з постановою в якості додатка до цього листа. За таких обставин, Державне підприємство "Енергоринок" вказувало на неможливість самостійно відстежити дату отримання АТ "Полтаваобленерго" листа у відкритих джерелах (веб-сайт АТ "Укрпошта") та пересвідчитись у достовірності доводів позивача про отримання листа саме 24.04.2023 року.

Враховуючи те, що суддя Мудрий С.М. не вчинив жодних дій для встановлення факту належного дотримання скаржником строків та, як наслідок, призначив розгляд скарги, Державне підприємство "Енергоринок", посилаючись на статтю 35 Господарського процесуального кодексу України, зазначало про наявність підстав для відведення судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 у справі № 910/4216/20, оскільки, на переконання Державного підприємства "Енергоринок", існують обставини, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності зазначеного судді при розгляді цієї скарги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2023 року заявлений Державним підприємством "Енергоринок" у справі № 910/4216/20 відвід судді Мудрому С.М. визнано необґрунтованим та передано відповідні матеріали на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід судді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2023 року заяву Державного підприємства "Енергоринок" від 15.05.2023 року № 01/22-702 про відвід судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4216/20 передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Розглянувши заяву Державного підприємства "Енергоринок" від 15.05.2023 року № 01/22-702 про відвід судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4216/20, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу (частина 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частинами 1-3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Проте, за висновками суду, викладені у заяві від 15.05.2023 року № 01/22-702 твердження Державного підприємства "Енергоринок" є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з визначеними процесуальним законом підставами для відводу судді.

При цьому, суд зазначає наступне.

Статтею 126 Конституції України проголошено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (стаття 129 Конституції України).

Одночасно, статтею 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У пункті 11 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів вказано, що незалежність має бути як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін у будь-якій справі, у якій судді повинні винести своє рішення.

Слід зазначити, що згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Крім того, слід зауважити, що відповідно до пункту 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

Тобто, з наведеного у сукупності вбачається, що неупереджений розгляд справи є однією з найголовніших засад здійснення господарського судочинства, а також основоположним правом особи, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У той же час головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наразі, суд зазначає, що твердження заявника про упередженість судді Мудрого С.М. та його необ`єктивність під час розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 у справі № 910/4216/20 є безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Так, в силу приписів частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, сама по собі незгода учасника справи із процесуальними рішеннями судді не свідчить про упередженість такого судді та не є підставою для його відводу відповідно до наведених норм Господарського процесуального кодексу України.

У контексті означеного суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Тобто, нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

У даному випадку, мотивування заявленого відводу ґрунтуються на непогоджені заявника з діями судді Мудрого С.М. щодо постановлення ухвали від 11.05.2023 року про прийняття та призначення до розгляду в судовому засіданні скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024, тобто зводяться виключно до оцінки застосування судом норм процесуального законодавства України, що не може свідчити про існування упередженості судді в розгляді відповідної справи (скарги) та з огляду на імперативні приписи частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України не може бути підставою для його відводу. Разом із тим, у випадку незгоди учасника судового процесу з певними процесуальними діями останній не позбавлений права на оскарження відповідного судового рішення у встановленому законом порядку з включенням відповідних заперечень до апеляційної скарги.

За таких обставин, доводи Державного підприємства "Енергоринок" щодо наявності підстав для відводу судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4216/20 не підтверджуються матеріалами справи, а наявності інших підстав, які б викликали сумніви у неупередженості судді Мудрого С.М., не встановлено.

У рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 року зазначено наступне. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993 року, Series A № 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення від 10.06.1996 року в справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III).

У рішенні від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02) зазначено: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Водночас згідно із частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, доводи заявника про упередженість судді та його необ`єктивність під час розгляду справи (скарги) не підтверджені належними доказами що, у свою чергу, суперечить приписам статті 74 Господарського процесуального кодексу України, за якими на кожного учасника справи покладений обов`язок доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, заявником не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість судді Мудрого С.М. під час розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 у справі № 910/4216/20, чи про його необ`єктивне ставлення до учасників справи, внаслідок чого відсутні правові підстави для відводу судді.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Державного підприємства "Енергоринок" від 15.05.2023 року № 01/22-702 про відвід судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4216/20.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина 11 статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 35, 39, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного підприємства "Енергоринок" від 15.05.2023 року № 01/22-702 про відвід судді Мудрого С.М. від розгляду скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 02.05.2023 року № 10-74/12024 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4216/20 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (18.05.2023 року) та не підлягає оскарженню.

Суддя В.С. Ломака