ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2777/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Крайз О.І., адвокат (поза межами суду);

від позивача: Чоломбитько Ю.О., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 (суддя Назаренко Н.Г, м. Дніпро, повний текст якого підписаний 25.01.2023) у справі №904/2777/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна", смт. Іларіонове, Синельниківський район, Дніпропетровська область

про стягнення попередньої оплати та штрафних санкцій за договором поставки у розмірі 8 850 918,07 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна", в якому просить стягнути суму попередньої оплати та штрафні санкції за договором поставки № 2711/2020-2 від 27.11.2020 у розмірі 8 850 918, 07 грн., з яких:

- 8 000 640, 00 грн. - попередня оплата;

- 80 225, 60 грн. - 3 % річних за період з 30.04.2022 по 29.08.2022;

- 530 033, 27 грн. - інфляційні втрати за період з 30.04.2022 по 29.08.2022;

- 240 019, 20 грн.- неустойка за період з 11.03.2022 по 29.04.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо поставки товару за договором поставки № 2711/2020-2 від 27.11.2020 на суму 8 000 640, 00 грн. Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача також 80 225, 60 грн. 3 % річних за період з 30.04.2022 по 29.08.2022; 530 033, 27 грн. інфляційні втрати за період з 30.04.2022 по 29.08.2022; 240 019, 20 грн. неустойка за період з 11.03.2022 по 29.04.2022.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" 8 000 640,00 грн. - попередньої оплати, 240 019,20 грн. - неустойки, 80 225,60 грн. - 3% річних, 530 033,27 грн. - інфляційних втрат, 132 763,77 грн. - судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням в частині стягнення 500 000 грн основного боргу, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, зокрема неналежне повідомлення відповідача із місцем, датою та часом судового засідання, нез`ясування обставин справи, зокрема щодо дійсної суми заборгованості, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати, змінити рішення в частині стягнення 500 000 грн та в цій частині позовних вимог відмовити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що під час розгляду судом першої інстанції справи та до винесення оскаржуваного рішення, Відповідачем в добровільному порядку було сплачено заборгованість перед Позивачем у розмірі 500 000 гривень, про що свідчить платіжне доручення № 896 від 30 листопада 2022 року (копія додається).

ТОВ «ЕМ ГРУП Україна» не було належним чином повідомлено про розгляд господарським судом даної справи, та, зокрема, про судове засідання, яке відбулось 17.01.2023, а тому не мало можливості надати докази в підтвердження часткової сплати заборгованості по цій справі.

Таким чином, в судовому засіданні 17 січня 2023 року, суд першої інстанції повинен був закрити провадження в частині щодо стягнення 500 000 гривень та задовольнити позов Позивача в у розмірі 8 350 918, 07 грн., з яких:

- 7 500 640, 00 грн. - попередня оплата;

- 80 225, 60 грн. - 3 % річних за період з 30.04.2022 по 29.08.2022;

- 530 033, 27 грн. - інфляційні втрати за період з 30.04.2022 по 29.08.2022;

- 240 019, 20 грн.- неустойка за період з 11.03.2022 по 29.04.2022.

Проте судом першої інстанції не було належним чином повідомлено Відповідача про судовий розгляд справи, який відбувся 17 січня 2023 року, що позбавило останнього можливості надати суду відповідний доказ часткової сплати заборгованості (платіжне доручення №896 від 30 листопада 2022 року).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Крім того, в мережі Інтернет на веб-сайті «Судова влада» було опубліковано відомості про дату, час і місце розгляду справи № 904/2777/22, проте Відповідач та / або його представник, маючи можливість ознайомитися з цією інформацією, у судове засідання не з`явилися.

Зауважує, що прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів, без урахування наведених вище критеріїв, матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Враховуючи недотримання Апелянтом чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання нових доказів в суді апеляційної інстанції, а саме не обґрунтування ним наявності виняткового випадку неподання платіжного доручення у встановлений строк, як і не доведення неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відсутні підстави для залучення до матеріалів справи платіжного доручення № 896 від 30.11.2022.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.03.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Антонік С.Г., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2023 (суддя - доповідач Іванов О.Г.), апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (9000,00 грн, з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8). Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2023 (у складі колегії суддів: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г.) відновлено строк на подачу апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі № 904/2777/22; зупинено дію рішення на час апеляційного розгляду справи: судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 08.05.2023.

В судове засідання, призначене 08.05.2023, представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 791, будь-яких клопотань з цього приводу не заявив.

Згідно ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до ч.12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; жодних клопотань з приводу неможливості явки в судове засідання представника не заявляв, наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідача.

В судовому засіданні 08.05.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 2711/2020-2 від 27.11.2020 (далі - договір).

Відповідно до предмету договору Постачальник зобов`язується поставити покупцеві мінеральне добриво Селітра аміачна (далі -товар), а покупець прийняти та оплатити товар загальною вартість, що дорівнює сумі вартості всіх партій товару, який буде поставлено згідно специфікацій на виконання умов цього договору.

Постачальник поставляє товар у кількості, якості та за ціною у відповідності зі специфікаціями, які є додатками до даного договору і складають невід`ємну частину (п.п. 1.1.-1.2. договору).

Орієнтовна сума договору разом з ПДВ становить 20 000 000,00 грн. Загальна сума договору буде складатися з загальної суми специфікацій до договору (п.1.3.-1.4. договору).

Даний договір набуває чинності від дня підписання та діє до 31.12.2021, а в разі порушення зобов`язання, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо протягом останнього місяця терміну дії даного договору жодна з сторін не повідомила про намір зупинити його дію, договір автоматично продовжується на наступний календарний рік (п. 9.2 договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Згідно пункту 2.1. договору покупець здійснює оплату товару за даним договором згідно специфікацій, що є додатками до даного договору і складають його невід`ємну частину.

Розрахунки проводяться на умовах, зазначених у специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору (п.3.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони укладали специфікацію №1 від 27.11.2020 на суму 4 613 030,40 грн., специфікацію №2 від 02.12.2020 на суму 4 733 520,00 грн., специфікацію №3 від 10.12.2020 на суму 4 851 456,00 грн., специфікацію №4 від 13.01.2021 на суму 2 874 300,00 грн., специфікацію №6 від 17.02.2021 на суму 3 812,355,60 грн., специфікацію №7 від 03.08.2021 на суму 5 896 214,40 грн., специфікацію №8 від 09.08.2021 на суму 11 055 402,00 грн., специфікацію №9 від 29.09.2021 на суму 16 080 804,00 грн., згідно яких позивач оплачував вартість товару, а відповідач здійснював поставку товару на вказані суми.

Так, сторонами також укладено специфікацію № 10 від 23.02.2022, якою вони передбачили умови поставки товару на суму 8 000 640,00 грн. Вказана специфікація підписана сторонами та скріплена печатками без зауважень.

Умови оплати - 100% передплата в день виставлення рахунку-фактури не пізніше (п. 3 специфікації).

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-050 від 23.02.2022 на суму 8 000 640,00 грн.

Позивач оплатив вказаний рахунок на суму 8 000 640,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 957 від 23.02.2022 (а.с. 70, т.1).

Позивач зазначає, що відповідач обумовлений сторонами товар в зазначений строк не поставив.

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 27/22/04 від 27.04.2022 про повернення суми попередньої оплати в розмірі 8 000 640,00 грн.(а.с.71-72, т.1).

Доказів поставки товару матеріали справи не містять, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що Позивач оплатив рахунок відповідача на суму 8 000 640,00 грн., однак доказів поставки товару матеріали справи не містять.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання укладеного між сторонами договору Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-050 від 23.02.2022 на суму 8 000 640,00 грн.

Позивач оплатив вказаний рахунок на суму 8 000 640,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 957 від 23.02.2022 (а.с. 70, т.1).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Розрахунки проводяться на умовах, зазначених у специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору (п.3.2 договору).

Специфікацією № 10 від 23.02.2022 сторони узгодили строки поставки: лютий-перша декада березня 2022 (п. 2 специфікації).

Отже, Відповідач обумовлений сторонами товар в зазначений строк не поставив.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 27/22/04 від 27.04.2022 про повернення суми попередньої оплати в розмірі 8 000 640,00 грн (а.с.71-72, т.1).

Доказів поставки товару чи повернення суми передплати матеріали справи не містять.

Сторони надавали господарському суду мирову угоду, в затвердженні якої ухвалою від 10.01.2023 судом відмовлено, оскільки в її тексті порушуються права та законні інтереси іншої особи.

Однак, даною мировою угодою відповідач фактично визнав наявність заборгованості за договором поставки № 2711/2020-2 від 27.11.2020 в розмірі 8 000 640,00 грн.

Таким чином, господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 8 000 640,00 грн.

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.4. договору передбачено, що за порушення строку поставки (несвоєчасне відвантаження товару), який зазначений у п.3.2. цього договору, покупець може стягнути з постачальника неустойку у розмірі 0,1% від суми недопоставленого товару за кожен день прострочення, але не більше 3% вартості непоставленого товару.

На підставі пункту 6.4. договору Позивач нарахував неустойку в розмірі 240 019,20 грн., розраховану за період з 11.03.2022 по 29.04.2022.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував Відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 80 225, 60 грн. за період з 30.04.2022 по 29.08.2022 та інфляційні втрати у розмірі 530 033,27 грн. за період з травня 2022 по липень 2022.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати Відповідачем суми боргу, положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування неустойки, 3% річних, інфляційних втрат прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача неустойки в розмірі 240 019,20 грн. за загальний період з 11.03.2022 по 29.04.2022; 3% річних у розмірі 80 225, 60 грн. за період з 30.04.2022 по 29.08.2022 та інфляційні втрати у розмірі 530 033,27 грн. за період з травня 2022 по липень 2022, оскільки прострочення виконання зобов`язання з боку Відповідача мало місце.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд господарським судом даної справи, зокрема, про судове засідання, яке відбулось 17 січня 2023 року, у зв`язку з чим він нібито не мав можливості надати докази в підтвердження часткової сплати заборгованості, є безпідставними та спростовуються наступними матеріалами справи.

Так, 13.09.2022 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи (т. 1 а.с. 131).

В подальшому, представником відповідача неодноразово надавалися клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема, для можливого укладення між сторонами мирової угоди.

Представник відповідача при зверненні до суду першої інстанції у своїх процесуальних

документах зазначив офіційну електронну адресу відповідача «», а також свою електронну адресу «».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року у справі № 904/2777/22 призначено судове засідання на 17 січня 2023 року о 11:45 год.

У зв`язку із відсутністю фінансування на відправку поштової кореспонденції суду, постановлено дану ухвалу надіслати на електронні пошти сторін, з відомостями щодо отримання електронного листа.

Тобто, єдиним можливим та правомірним способом повідомлення Апелянта про судове засідання було здійснення направлення судом на електронну адресу Апелянта або його представника ухвали суду від 16.01.2023, що було здійснено.

Правомірність здійснення повідомлення сторони через електронну адресу про судове засідання по справі підтверджується висновками Верховного Суду.

А саме, у постанові Верховного Суду у справі № 759/14068/19 зазначено, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому, слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Таким чином, зважаючи на те, що в матеріалах справи наявна довідка про те, що документи доставлені до електронних скриньок, колегія суддів вважає, що Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Крім того, в мережі Інтернет на веб-сайті «Судова влада» було опубліковано відомості про дату, час і місце розгляду справи № 904/2777/22, проте Відповідач та / або його представник, маючи можливість ознайомитися з цією інформацією, у судове засідання не з`явилися.

Більш того про те, що Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи свідчить клопотання останнього про відкладення (перенесення) судового засідання, призначеного на 17.01.2023, сформоване через систему «Електронний суд» 16.01.2023 та зареєстроване господарським судом 17.01.2023 (т. 1 а.с. 244).

В обґрунтування підстав апеляційного оскарження щодо закриття провадження в частині стягнення 500 000,00 грн заявник апеляційної скарги надав до апеляційної скарги електронну копію платіжного доручення від 30 листопада 2022 року № 896 на суму 500 000,00 грн.

Натомість Апелянт не заявив жодного клопотання про долучення означеного платіжного доручення, як доказу до матеріалів справи, а також не заявив причин його неподання у процесі розгляду справи у суді першої інстанції.

Тому, щодо вимог апеляційної скарги про закриття провадження в частині стягнення 500 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 6 ст. 165 ГПК України до відзиву відповідачем додаються докази, які підтверджують обставини, на яких гуртуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідач був достеменно обізнаний про зазначені в ухвалі господарського суду від 07.09.2022 строки щодо надання до суду відзиву на дану позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду) у строк, зазначений у п. 4 даної ухвали.

Як підтверджено матеріалами справи, господарським судом надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником справи, в тому числі і Відповідачем своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, зокрема на подачу відзиву та доказів.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч.2 ст. 178 ГПК України у разі неподання Відповідачем Відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків викладених Верховним Судом у постановах від 06.02.2019 у справах № 916/3130/17, від 18.06.2020, № 909/965/16, від 26.02.2019, № 913/632/17 єдиним винятковим випадком, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Допущення прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів (нових) матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.06.2022 у справі № 906/707/18).

Тобто, при поданні Апелянтом доказів, які не були подані до суду першої інстанції, він повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, що здійснено не було.

Розгляд цієї справи був тривалим, у Апелянта було достатньо часу для надання всіх пояснень і доказів, які він вважав за доцільне надати суду.

З моменту здійснення грошового переказу за платіжним дорученням № 896 від 30.11.2022 та до ухвалення оскаржуваного рішення по справі, що склало більше ніж півтори місяці Апелянт жодного разу не ініціював перед судом першої інстанції питання про закриття провадження у частині стягнення основного боргу в сумі 500 000,00 грн.

Крім того, Апелянт не був позбавлений можливості надати суду докази здійснення оплати у судовому засіданні 13 грудня 2022 року, у якому був присутній його уповноважений представник.

За вимогами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За імперативним приписом частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Отже, прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів, без урахування наведених вище критеріїв, матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Таким чином, враховуючи недотримання Апелянтом чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання нових доказів в суді апеляційної інстанції, а саме не обґрунтування ним наявності виняткового випадку неподання платіжного доручення у встановлений строк, як і не доведення неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відсутні підстави для залучення до матеріалів справи платіжного доручення № 896 від 30.11.2022.

Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, платіжне доручення № 896 від 30.11.2022, що долучено ТОВ "Ем Груп Україна" до апеляційної скарги, колегією суддів до розгляду не приймається.

Таким чином, з огляду на неприйняття до уваги колегією суддів копій документів, що долучені ТОВ "Ем Груп Україна" до апеляційної скарги, апелянтом не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї апеляційної скарги, зокрема щодо закриття провадження в частині стягнення 500 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі № 904/2777/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 у справі №904/2777/22- залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Ем Груп Україна" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.05.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік