ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Справа № 924/240/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.03.2023 у справі №924/240/23 (суддя Яроцький А.М.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність фізичної особи

учасники не забезпечили явку своїх представників у судове засідання

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 16.03.2023 у справі №924/240/23 постановлено: заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність вважати неподаною та повернути заявникові.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В апеляційній справі зазначає, що діючи на виконання абз.3 п.2-1 перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, заявником узгоджено участь у справі арбітражного керуючого, укладено із ним договір, відповідно до умов якого визначено розмір його винагороди, а також порядок виконання зобов`язання щодо виплати такої винагороди. До заяви долучено відповідні документи, а також згоду арбітражного керуючого на участь у справі за таких умов.

Відповідно до положень абз.6 ч.2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Даною нормою фактично обмежено право на доступ до суду, гарантоване ст.6 Європейської конвенції з прав людини, яке не є абсолютним, втім застосовані обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати доступ, наданий особі таким чином або до такої міри, що порушується сама суть права (Philis v.Greece (Філіс), § 59; De Geouffre de la Pradelle v. France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), § 28, і Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §229).

Тобто, боржник, відповідно до норм чинного законодавства має право на звернення до суду для відкриття провадження у справі щодо неплатоспроможності через те, що не має можливостей виконувати свої фінансові зобов`язання перед кредиторами.

Апелянт зазначає, що як боржник звернулася до суду за захистом, оскільки через скрутне фінансове становище не здатна самостійно врегулювати питання із кредиторами, які постійно тиснуть та погрожують.

Встановивши таку імперативну норму, без можливих альтернатив, законодавець фактично обмежив право на звернення до суду такою мірою, що порушується сама суть права, адже цілком логічно, що, якщо особа не має можливості виконувати свої фінансові зобов`язання перед кредиторами через брак таких фінансів, вона і не зможе зібрати необхідну грошову суму для авансування на депозитний рахунок суду винагороди арбітражному керуючому.

Укладанням доданого до заяви договору заявниця гарантувала арбітражному керуючому виконання зобов`язань, передбачених цим договором та Кодексом, зокрема щодо виплати винагороди керуючому реструктуризацією відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.11.2020 у справі №910/726/20 вказує на право місцевого господарського суду в частині розгляду питання щодо альтернативного врегулювання питання винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень у справі про неплатоспроможність, зокрема на умовах відстрочення. Верховний Суд встановив наявність умов на укладення угоди з арбітражним керуючим, а саме: укладається на умовах відстрочення оплати та наявності майна боржника для погашення грошової винагороди у розмірі, який підлягає авансуванню боржником.

Відповідно до договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого сторонами узгоджено оплату послуг керуючого реструктуризацією. На підтвердження бажання та спроможності виконувати свій обов`язок щодо виплати винагороди арбітражному керуючому, станом на день подачі заяви, вже здійснено відповідні платежі.

Враховуючи наявність у матеріалах справи згоди арбітражного керуючого на участь у справі про банкрутство, у якості керуючого реструктуризацією, апелянт просить визнати укладений договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого альтернативою мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому.

Звертає увагу суду, що законодавцем обрано спосіб врегулювання неплатоспроможності фізичної особи виключно за заявою боржника.

У даній справі боржник скористався правом укладання угоди з арбітражним керуючим. Факт погодження умов договору арбітражним керуючим підтверджується і змістом заяви-згоди, поданої арбітражним керуючим до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи.

Звертає увагу, що у постанові Південно-західного господарського суду від 25.01.2022 у справі №916/2937/21 зазначено: «…дослідивши всю сукупність наданих боржником доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи, зокрема, щодо обставин розстрочення сплати авансового платежу за три місяці виконання повноважень керуючим реструктуризацією, визнає їх альтернативою мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому».

На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.03.2023 у справі №924/240/23, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Також просить справу розглядати за її відсутності.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Листом від 20.03.2023 матеріали справи витребувано з господарського суду Хмельницької області.

24.03.2023 матеріали справи №924/240/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.03.2023 у справі №924/240/23 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

07.04.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію АТ "Приватбанк" №0.0..1 від 06.04.2023 на суму 2684,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.03.2023 у справі №924/240/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.05.2023 об 11:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 17.05.2023 апелянт не забезпечила явку свого представника.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на клопотання апелянта про розгляд справи без її участі, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Хмельницької області із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.03.2023 заяву фізичної особи ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено заявнику строк на усунення недоліків заяви не пізніше 7 днів з дня вручення зазначеної ухвали.

У вказаній ухвалі зазначено, що ОСОБА_1 з заявлених сум заборгованості не визначено окремо заборгованості за основними зобов`язаннями та сумами неустойки (штрафу, пені), не подано усіх документів (доказів) з фінансових організацій/банківських установ на підтвердження наявності та розміру прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами, а також підтвердження звернень для отримання таких документів, підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором.

Окрім того, судом звернуто увагу заявника, що додані до заяви декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2020 2022 роки, не містять повної інформації про майновий стан членів сім`ї боржника, а саме про їх місце проживання/реєстрацію, ідентифікаційні номери, майно та доходи, не подано доказів звернень заявником для надання вказаних відомостей та відповідей на них. Судом зауважено, що подані до справи декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність не відповідають вимогам Кодексу України з процедур банкрутства, а тому не можуть бути прийняті, як належні та допустимі докази у справі.

Також судом в ухвалі суду від 06.03.2023 встановлено, що заявником не подано належних та допустимих доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень та підтвердження заявником джерел для отримання коштів для оплати праці, винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого згідно з договором від 23.01.2023.

13.03.2023 до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, сформована в системі "Електронний суд" 10.03.2023.

Кодекс України з процедур банкрутства визначає обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Дослідивши подану заяву про усунення недоліків, суд дійшов висновку, що заявником не надано доказів щодо усунення усіх недоліків, зазначених в ухвалі суду від 06.03.2023.

Зокрема, до заяви про усунення недоліків не додано доказів доплати авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 36234,00 грн на депозитний рахунок господарського суду Хмельницької області.

Статтею 113 Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Пунктом 12 частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено обов`язок заявника при поданні заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додати до вказаної заяви докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Згідно з ч.1 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

При цьому положеннями п.2 ч.1 ст.12 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено право арбітражного керуючого отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Абзацом 6 частини 2 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Отже, надання послуг арбітражним керуючим як суб`єктом незалежної професійної діяльності відбувається на платній основі. При цьому законом чітко визначається розмір відповідної плати як гарантія держави щодо захисту прав арбітражного керуючого на оплату праці відповідно до ст.43 Конституції України.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня складає 2684,00 грн, з огляду на що винагорода керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень становить 40260,00 гривні.

Натомість заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додано докази авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією лише у розмірі 4026,00 грн, тобто у меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством.

Обґрунтовуючи часткову сплату авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією, заявник зазначив, що між ним та арбітражним керуючим Белінською Наталією Олександрівною укладений договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 23.01.2023, відповідно до якого оплата послуг керуючого реструктуризацією становить 40260,00 грн за весь строк виконання повноважень, починаючи з дати його призначення та до моменту прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення про встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією, і заявник вносить (перераховує) оплату рівними частинами протягом 10 місяців у сумі 4026,00 грн щомісячно на депозитний рахунок суду, в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність (п.п.3.1, 3.2 договору), та просить визнати цей договір альтернативою мирного врегулювання правовідносин з оплати його винагороди арбітражного керуючого.

Тобто, у заяві про усунення недоліків заявник обґрунтовує своє право на оплату послуг арбітражного керуючого в обраний спосіб, що відрізняється від визначеного в статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, в тому числі, з посиланням на згоду арбітражного керуючого та правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/726/20.

Так, у наведеній постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/726/20 зазначено, що законодавцем обрано спосіб врегулювання неплатоспроможності фізичної особи виключно за заявою боржника. При цьому, Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб невстановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цієї особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України. Зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.

Отже, як вірно відмітив суд першої інстанції, у вказаній справі Верховний Суд зазначає про наявність у господарського суду можливості (а не обов`язку) прийняття в якості альтернативного мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому угоди заявника з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи.

У наданому заявником договорі про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 23.01.2023 сторонами передбачено не відстрочення оплати винагороди арбітражного керуючого до реалізації майна боржника, як це визначено в наведеній вище постанові Верховного Суду, а розстрочення платежу на 10 місяців. При цьому за відсутності у заявника майна (про що зазначено у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) не відстежується досягнення такої кінцевої мети як оплата праці керуючого реструктуризацією після реалізації належного заявнику майна під час здійснення процедури банкрутства, що, у свою чергу, впливає на баланс інтересів боржника та арбітражного керуючого (керуючого реструктуризацією), позбавивши останнього права на отримання у повному розмірі винагороди.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, в процедурі розгляду заяви про неплатоспроможність можливі випадки заміни арбітражного керуючого у конкретній справі.

Зокрема, положеннями статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою. Також відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень може бути здійснено господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі: невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого; зловживання правами арбітражного керуючого; подання до суду неправдивих відомостей; відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску; припинення діяльності арбітражного керуючого; наявності конфлікту інтересів.

Нормами статті 26 Кодексу України з процедур банкрутства визначено підстави для припинення діяльності арбітражного керуючого, зокрема, такою підставою може бути неможливість виконувати повноваження за станом здоров`я; нормами статті 29 Кодексу України з процедур банкрутства - випадки тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого. А, отже, з наведених процедурних норм вбачається, що під час провадження у справі про неплатоспроможність можуть мати місце випадки заміни арбітражного керуючого у конкретній справі внаслідок відсторонення, припинення діяльності, тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого тощо.

Однак за умови відсутності авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією новий керуючий реструктуризацією буде позбавлений можливості отримати винагороду, право на яку передбачене п.3 ч.1 ст.12 Кодексу України з процедур банкрутства.

За таких обставин наявність угоди боржника з попереднім арбітражним керуючим не зможе замінити отримання новим арбітражним керуючим визначеної та гарантованої винагороди в розмірі та порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства, оскільки зобов`язання боржника будуть персоналізовані щодо конкретного арбітражного керуючого.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2020 у справі №922/1734/20 зазначив, що виходячи з юридичної природи винагороди арбітражного керуючого, звільнення від її сплати не вплине на баланс інтересів держави та заявника в цій справі, оскільки є лише платою суб`єкту незалежної професійної діяльності за виконання ним своїх обов`язків. У той же час звільнення заявника від авансування такої винагороди на етапі подання заяви вплине на баланс інтересів боржника та арбітражного керуючого, позбавивши останнього права на своєчасне отримання винагороди в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (абзац 5 частина 2 статті 3 Кодексу України з процедур банкрутства).

Обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою статтею 116 зазначеного Кодексу. При цьому, ані даний Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не містять умов та не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди керуючому реструктуризацією при поданні заяви та вирішенні судом питання про її прийняття до розгляду. Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди керуючому реструктуризацією чинним законодавством України не передбачено (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/2629/20, від 19.11.2020 у справі №927/203/20, від 23.11.2020 у справі №922/1734/20, від 17.02.2021 у справі №927/166/20).

З урахуванням наведеного суд звертає увагу на однозначне врегулювання питання про обов`язок боржника - фізичної особи здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого в момент звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та на відсутність законодавчих норм, якими передбачено запропоноване заявником розстрочення авансування винагороди арбітражному керуючому протягом тривалого періоду часу.

Отже, у зв`язку з таким однозначним врегулюванням питання про обов`язок боржника-фізичної особи здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого в момент звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, суд не вбачає в поданих заявником матеріалах належних доказів дотримання положень п.12 ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства.

При цьому, суд відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, з приводу доводів заявника про можливість здійснювати оплату послуг арбітражного керуючого у справі про її неплатоспроможність на умовах договору від 23.01.2023, суд вважає за необхідне зауважити, що у доданому до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність проекті плану реструктуризації боргів зазначалося про перевищення витрат заявника над доходом на суму 3098,43 грн.

Отже, такі доводи заявника не свідчать про його можливість сплачувати грошову винагороду арбітражному керуючому у розмірі та порядку, встановленому у договорі від 23.01.2023.

Як вірно відмітив суд першої інстанції, наданий заявником примірник договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 23.01.2023 підписаний лише арбітражним керуючим та не містить підпису самого заявника, а тому не підтверджує досягнення згоди між боржником та арбітражним керуючим щодо оплати його праці, винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, ненадання заявником доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, суд доходить висновку про те, що заявником не в повному обсязі усунуто недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Посилання заявника на судові рішення господарських судів першої інстанції та апеляційної інстанції як на судову практику із врегулювання питання щодо оплати послуг арбітражного керуючого у справі про неплатоспроможність не приймаються до уваги, оскільки положеннями Господарського процесуального кодексу України чітко визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Частинами 1, 2, 3 ст.38 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви про відкриття провадження у справі або закінчення строку на усунення недоліків заяви повертає її та додані до неї документи без розгляду. Про повернення заяви про відкриття провадження у справі без розгляду господарський суд постановляє ухвалу. Повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Згідно ч.8 ст.174 ГПК України, згідно з якою повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Отже, приймаючи до уваги, що заявником недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність усунуто не в повному обсязі, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду про повернення заявникові - фізичній особі ОСОБА_1 заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

Згідно ч.1 чт.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.03.2023 у справі №924/240/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 16.03.2023 у справі №924/240/23 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарженою до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.05.2023

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.