ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2852/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Пак

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фабрика бакалейних продуктів

про стягнення 609 174,78 грн.

СуддяКарпечкін Т.П.

За участі представників сторін:

від позивача: не з`явився.

від відповідача: Данилюк Д.В. (довіреність №1-2023 від 07.02.2023 року).

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовн азаява Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Пак (далі - позивач, ТОВ Смарт Пак) до Товариства з обмеженою відповідальністю Фабрика бакалейних продуктів (далі відповідач, ТОВ Фабрика бакалейних продуктів) про стягнення 759 174,78 грн. з яких 517 775,13 грн. основного боргу, 192 043,49 грн. пені, 16 552,01 грн. 3% річних та 32 804,15 грн. інфляційних за Договором купівлі-продажу № 01/15082020 від 15.08.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.01.2023 року відкрито провадження у справі, призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.01.2023 року.

Підготовче засідання, яке було призначено на 25.01.2023 року не відбулось у зв`язку з оголошенням у місті Києві сигналу Повітряна тривога та загрозою ракетних ударів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2023 року підготовче засідання відкладено на 13.03.2023 року.

В ході розгляду спору 13.03.2023 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, яким останній просить стягнути з відповідача 609 174,78 грн. з яких 367 775,13 грн. основного боргу, 192 043,49 грн. пені, 16 552,01 грн. 3% річних та 32 804,15 грн. інфляційних.

Окрім того, відповідачем подано письмові пояснення по суті спору, якими останній повідомив про часткову сплату основного боргу в сумі 150 000,00 грн., також заперечив проти нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат з 24.02.2022 року по 20.12.2022 року, посилаючись на форс-мажор (обставини непереборної сили) у зв`язку з запровадженням воєнного стану, також заперечив проти суми заявленої позивачем на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.03.2023 року оголошено перерву в підготовчому засіданні до 20.03.2023 року.

20.03.2023 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 20.03.2023 року представник позивача позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням поданої 13.03.2023 року заяви про зменшення позовних вимог, підтримав. Також зазначив і про те, що повідомлено всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено те, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.04.2023 року.

В судовому засіданні 12.04.2023 року оголошено перерву в розгляді справи по суті. до 19.04.2023 року.

19.04.2023 року від представників відповідачі та позивача надійшли письмові пояснення, якими останні повідомили про сплату відповідачем основного боргу в сумі 20 000, 00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.04.2023 року проти суми основного боргу не заперечував, однак заперечував проти задоволення штрафних санкцій та інфляційних, представник позивача в судове засідання 19.04.2023 року не з`явився.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 19.04.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2020 року між ТОВ Смарт Пак (далі - Постачальник) та ТОВ Фабрика бакалейних продуктів (далі - Покупець) було укладено Договором купівлі-продажу № 01/15082020 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник обов`язується, поставляти і передавати у власність Покупця партії полімерної продукції або полімерної продукції з нанесенням на неї графічного та текстового зображення (на далі за текстом - Товар), відповідно до погоджених Сторонами Специфікацій (зразок додаток № 1), які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору Ціна Товару визначається в національній валюті України - гривні, являється договірною та погоджується сторонами у Специфікаціях на кожну окрему партію Товару. Остаточна вартість Товару, який оплачується по факту відвантаження, вказується Постачальником у видаткових та/або товаро транспортних накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору. Відмітка Покупця у Видатковій накладній про прийом Товару, свідчить про його згоду з ціною Товару.

Відповідно до п. 3.4 Договору розрахунки за кожну партію Товару, покупець здійснює, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту фактичного відвантаження Товару Покупцю.

Незалежно від призначення платежу, вказаного в платіжному документі Постачальник має право спрямувати кошти, що надійшли від Покупця на рахунок Постачальника за Товар, на погашення заборгованості яка виникла раніше ніж зазначена у платіжному документі Покупця (п. 3.6 Договору).

Моментом фактичної передачі партії Товару вважається дата, зазначена у видатковій та /або товаро транспортній накладній Постачальника (п. 5.2. Договору).

Згідно з п. 8.2. у разі порушення термінів оплати Товару, Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період прострочи виконання зобов`язання, від суми заборгованості за кожний день прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 12.1 Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31.12.2020 року Після закінчення терміну дії Договору, його умови залишаються дійсними стосовно всіх партій Товару, які були поставлені у строк його дії. Також сторони не звільняються від зобов`язань щодо оплати Товару та зобов`язань по заміні Товару, щодо якого своєчасно пред`явлені рекламації.

У випадку, якщо не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії даного Договору зазначеного в п.11.1. Договору, ні одна з Сторін не направить в адрес іншої Сторони повідомлення про необхідність припинення дії даного Договору, то Договір вважається одноразово пролонгованим до кінця наступного календарного року (п. 12.2 Договору).

Станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою жодною з сторін не заявлено про припинення Договору, отже він є чинним.

Як стверджує позивач, на виконання зобов`язань за Договором ним поставлено товар та послуги, а відповідачем прийнято на суму 2 116 554,80 грн. згідно із наступними видатковими накладними/ актами виконаних робіт:

№ 287 від 06.10.2020 року на суму 295 542,83 грн. (рахунок-фактура № 298 від 06.10.2020 року);

№ 294 від 06.10.2020 року на суму 105 040,00 грн. (рахунок-фактура № 251 від 20.08.2020 року);

№ 63 від 31.05.2021 року на суму 131 202,30 грн. (рахунок-фактура № 63 від 31.05.2021 року);

№ 70 від 01.06.2021 року на суму 56 200,32 грн. (рахунок-фактура № 70 від 01.06.2021 року);

№ 101 від 03.09.2021 року на суму 20 504,00 грн. (рахунок-фактура № 101 від 03.09.2021);

№ 102 від 03.09.2021 року на суму 20 504,00 грн. (рахунок-фактура № 102 від 03.09.2021 року);

№ 103 від 03.09.2021 року на суму 20 504,00 грн. (рахунок-фактура № 103 від 03.09.2021 року);

№ 107 від 10.09.2021 року на суму 127 394,16 грн. (рахунок-фактура № 106 від 10.09.2021 року);

№ 154 від 08.12.2021 року на суму 336 604,86 грн. (рахунок-фактура № 155 від 08.12.2021 року);

№ 155 від 08.12.2021 року на суму 105 283,20 грн. (рахунок-фактура № 156 від 08.12.2021 року);

№ 78 від 04.07.2022 року на суму 766 171,13 грн. (рахунок-фактура № 70 від 04.07.2022 року);

№ 79 від 04.07.2022 року на суму 131 604,00 грн. (рахунок-фактура № 80 від 04.07.2022 року) (копії наявні в матеріалах справи).

Оскільки відповідно до п. 3.4 Договору розрахунки за кожну партію Товару, покупець здійснює, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту фактичного відвантаження Товару Покупцю, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за поставлений Товар у наступні строки:

за актом про надання послуг № 294 від 06.10.2020 року на суму 105 040,00 грн. - до 05.11.2020 року;

за видатковою накладною № 63 від 31.05.2021 року на суму 131 202,30 грн. - до 30.06.2021 року;

за видатковою накладною № 70 від 01.06.2021 року на суму 56 200,32 грн. - до 01.07.2021 року;

за актом про надання послуг № 101 від 03.09.2021 року на суму 20 504,00 грн. - до 04.10.2021 року;

за актом про надання послуг № 102 від 03.09.2021 року на суму 20 504,00 грн. - до 04.10.2021 року;

за актом про надання послуг № 103 від 03.09.2021 року на суму 20 504,00 грн. - до 04.10.2021 року;

за видатковою накладною № 107 від 10.09.2021 року на суму 127 394,16 грн. - до 11.10.2021 року;

за видатковою накладною № 154 від 08.12.2021 року на суму 336 604,86 грн. - до 10.01.2022 року;

за актом про надання послуг № 155 від 08.12.2021 року на суму 105 283,20 грн. - до 10.01.2022 року.

за видатковою накладною № 78 від 04.07.2021 року на суму 766 171,13 грн. - до 03.08.2021 року;

за видатковою накладною № 79 від 04.07.2021 року на суму 131 604,00 грн. - до 03.08.2021 року.

Однак, відповідач в порушення п. 3.4 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з оплати отриманого Товару не виконував, розрахувався частково на суму 1 598 779,67 грн. (копії виписок наявні в матеріалах справи), відтак за ним утворилась заборгованість в сумі 517 775,13 грн. станом на 20.12.2022 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом звіряння взаєморозрахунків за період 01.08.2020 року по 23.09.2022 року, підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим їх печатками.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 517 775,13 грн. основного боргу.

Позивачем в ході розгляду спору надано докази сплати відповідачем після відкриття провадження у справі суми основного боргу в загальному розмірі 170 000,00 грн. в підтвердження чого надав платіжне доручення, у зв`язку з чим провадження у справі в частині вимог про стягнення 170 000,00 грн. основного боргу підлягає закриттю судом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки відповідачем частково сплачена основна сума боргу в розмірі 170 000,00 грн., то предмет спору в даній справі у вказаній частині відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначене, суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закриває провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 170 000,00 грн. основного боргу.

Решта заявленої до стягнення суми основного боргу в розмірі 347 775,13 грн. відповідачем не оплачена, в зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 347 775,13 грн. доказів протилежного суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар, який прийнято відповідачем без зауважень та претензій, про що свідчать підписані та скріплені печатками видаткові накладні та акти наданих послуг. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було здійснено часткову оплату товару.

Водночас з наявних матеріалів справи не вбачається, щоб відповідач повністю розрахувався з позивачем за товар в строки, що передбачені умовами Договору.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, не було повністю проведено розрахунок, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 347 775,13 грн.

Таким чином, враховуючи надані суду докази суд дійшов висновку про порушення умов укладеного між сторонами Договору з боку відповідача в частині проведення повної оплати за товар, у зв`язку з чим за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 347 775,13 грн. що відповідачем не заперечено та не спростовано.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, позивач просить стягнути 192 043,49 грн. пені на підставі п. 8.2. Договору нарахованої від сум заборгованості по кожній спірній видатковій накладній та акту наданих послуг, 16 552,01 грн. 3% річних за загальний період з 06.11.2020 року по 20.12.2022 року та 32 804,15 грн. інфляційних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за загальний період серпень 2022 року листопад 2022 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 8.2. у разі порушення термінів оплати Товару, Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період прострочи виконання зобов`язання, від суми заборгованості за кожний день прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та факту прострочення платежу, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Перевіривши розрахунок пені, нарахований на суму боргу по спірних накладних, суд встановив, що відповідні нарахування проведено за фактичний період існування заборгованості на фактичну суму заборгованості, пеню нараховано в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відтак, у зв`язку з тим, що наданий розрахунок пені є арифметично вірним, пеня підлягає задоволенню в заявленому розмірі в сумі 192 043,49 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою.

Заперечення відповідача проти позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані позивачем за період дії на території України воєнного стану з посиланням на лист ТПП України від 28.02.2022 року та положення п. 9.1 Договору не приймаються судом до уваги при вирішені даного спору та відхиляється з огляду на таке.

Матеріали справи не містять відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за Договором № 01/15082020 від 15.08.2020 року, який би підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з здійснення розрахунку за поставлений товар у встановлений договором строк, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідні посилання відповідача є недоведеними.

Існування листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за Договором № 01/15082020 від 15.08.2020 року, щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, а відтак вказаний лист не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за Договором.

Саме по собі посилання відповідача на воєнний стан та наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем у встановлений Договором строк.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

За вказаних обставин, відповідачем не доведено тих обставин, на які він посилається у якості підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача в розмірі 347 775,13 грн. перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, а також враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строк визначений Договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 347 775,13 грн. основного боргу, 192 043,49 грн. пені, 16 552,01 грн. 3% річних та 32 804,15 грн. інфляційних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача з врахуванням сплаченої після подачі позову суми основного боргу, що складає 5 216,63 грн. судового збору.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1. ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем в позовній заяві викладено попередній орієнтований розрахунок судових витрат та позивачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надає Договір про надання правничої допомоги № 12/12-22 від 12.12.2022 року, укладений позивачем з Адвокатським об`єднанням «Павла Іванчика і Вікторії Шульги «Акцент», ордер АЕ № 1169960 від 21.12.2022 року, Акт приймання-передачі наданих послуг від 21.12.2022 року, з якого вбачається, що були надані консультації, збір доказів, отримання відомостей, здійснення розрахунку пені, штрафу, 3% річних та інфляційних, виготовлення додатків до позову, копій доказів, розрахунку судового збору, формування позову та додатків на суму 40 000,00 грн. та платіжне доручення № 2448 від 21.12.2022 року про сплату відповідних послуг на суму 40 000,00 грн.

Відповідачем заявлено про не співмірність суми витрат на правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн. з складністю справи та ціною позову.

Заперечуючи проти задоволення заявлених витрат, відповідач посилається на те, що, Адвокатом не зазначено в чому складність справи , не зазначив скільки часу витрачено адвокатом на підготовку позову, вартість послуг не узгоджена з умовами договору, платіжне доручення не містить посилань на договір, відсутні докази фактичного отримання коштів на банківський рахунок.

Також відповідач звертає увагу суду, що позивачем не вживались заходи щодо досудового врегулювання спору, хоча відповідач здійснює регулярні платежі зі сплати боргу.

Частинами 1, 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

З наведених вище норм вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/16322/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, беручи до уваги заперечення відповідача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи має бути зменшений до 15 000,00 грн.

Таким чином, сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фабрика бакалейних продуктів (09000, Київська обл., м. Сквира, вул. Залізнична, буд. 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Пак (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера «Б», ) 347 775 (триста сорок сім тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 13 коп. основного боргу, 192 043 (сто дев`яносто дві тисячі сорок три) грн. 49 коп. пені, 16 552 (шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 01 коп. 3% річних, 32 804 (тридцять дві тисячі вісімсот чотири) грн. 15 коп. інфляційних, 5 216 (п`ять тисяч двісті шістнадцять) грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

3. Закрити провадження у справі № 911/2852/22 в частині вимоги про стягнення 170 000,00 грн. основного боргу.

4 . Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.05.2023 р.

Суддя Т.П. Карпечкін