РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2023Справа № 910/13139/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва (01014, м. Київ, вул. Залізничне шосе, буд. 61)

до Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук (01014, м. Київ, вул. Тімірязєвська, буд. 1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Київська міська рада (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36)

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за участю представників сторін:

від позивача: Боженко Д.Є.

від відповідача: Обертинська-Єніч А.О.

від третьої особи: не з`явилися

У судовому засіданні 03.05.2023, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного ботанічного саду ім. М.М. Гришка Національної академії наук України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до п. 22 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 №122/995 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», Комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва (надалі-позивач) у постійне користування надано земельну ділянку площею 0,72 га (кадастровий номер :82:102:0141) для будівництва, експлуатації та обслуговування бази підприємства на вул. Залізничному шосе, 61 у Печерському районі м. Києва та землевпорядною організацією ЗAT ВКФ «Стафед-2» виконані польові та камеральні геодезичні роботи з розробки Технічної документації зі складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :82:102:0141). Згідно п. 6 рішення Київської міської ради від 23.12.2003 №317/1192 «Про оформлення права користування земельними ділянками» (зі змінами та доповненнями) Національному ботанічному саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України (надалі-відповідач) оформлено право постійного користування земельною ділянкою площею 129,86 га (кадастровий номер :82:102:0060) для експлуатації та обслуговування будівель і споруд ботанічного саду на вул. Тимірязєвській, 1 у Печерському районі м. Києва за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 07.05.79 № 561/10 «Про поновлення меж відводу території Центрального Республіканського ботанічного саду Академії наук Української РСР в Печерському районі». Однак частина спільної межі земельних ділянок з кадастровим номером :82:102:0141 та кадастровим номером :82:102:0060 перебуває за металевою огорожею відповідача, що майже навпіл розділяє земельну ділянку позивача, через зазначені обставини останній не має можливості належним чином реалізувати права та здійснювати обов`язки землекористування, експлуатувати, обслуговувати базу підприємства на ній в належному стані дренажну систему водовідведення, що обліковується на баласті позивача. Позивача звертався до відповідача з проханням перенесення огорожі на визначені межі земельних ділянок, однак останній надавав необґрунтовані відповіді та по теперішній час перешкоджає в користуванні земельною ділянкою позивача з кадастровим номером :82:102:0141. А тому позивача просить суд зобов`язати відповідача припинити дії, що порушують право позивача в користуванні його земельною ділянкою з кадастровим номером :82:102:0141.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва було залишено без руху.

07.12.2022 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.12.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2023.

17.01.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов із додатками до нього та доказами направлення його позивачу. Відповідно до наданого відзиву, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.

У судове засідання, призначене на 18.01.2023, з`явились представники позивача та відповідача. Представник відповідача просив поновити процесуальний строк на подання відзиву на позов та долучити його до матеріалів справи. Присутній в судовому засіданні представник позивача не заперечував проти зазначеного клопотання відповідача. Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання відповідача про поновлення процесуальних строків на подання відзиву на позов та залучив його до матеріалів справи.

За наслідками проведення підготовчого засідання у справі 18.01.2023, суд на місці ухвалив надати час сторонам для ознайомлення з матеріалами справи та відклав підготовче засідання до 08.02.2023.

03.02.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача із додатками до неї та доказами направлення її відповідачу.

У судове засідання, призначене на 08.02.2023, з`явились представники позивача та відповідача. Так, присутній в судовому засіданні представник позивача просив суд поновити процесуальні строки та прийняти до розгляду відповідь на відзив. Представник відповідача не заперечував проти такого клопотання позивача, у зв`язку із чим, суд на місці ухвалив поновити строки позивачу на подання відповіді на відзив та залучити її до матеріалів справи. Крім того, представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою ознайомлення із матеріалами справи.

Крім того, судом було з`ясовано думку представників учасників справи щодо залучення до участі у справі Київської міської ради як третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Представники позивача та відповідача не заперечували проти залучення третьої особи.

За наслідками підготовчого засідання 08.02.2023 суд на місці ухвалив, залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Київську міську раду та зобов`язав позивача направити копію позовної заяви та доданих до неї документів на адресу третьої особи - Київської міської ради докази чого надати суду, та відкласти підготовче засідання суду на 01.03.2023.

13.02.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли для залучення до матеріалів справи докази направлення копії позовної зави та доданих до неї документів на адресу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київській міській раді.

27.02.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив із доказами направлення його позивачу.

28.02.2023 через загальний відділ діловодства суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача надійшли письмові пояснення по справі із додатками до них.

14.03.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові докази по справі, а саме: докази виконання Позивачем умови підпункту 22.1.3 пункту 22 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 № 122/995 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», в частині вирішення питання відшкодування відновлюючої вартості зелених насаджень (акти обстеження зелених насаджень від 03.10.2003 № 143 га від 03.10.2003 № 144), згідно Положення про порядок оформлення і погодження документів на знесення чи пересаджування зелених насаджень у м. Києві та відшкодування коштів їх відновлюючої вартості, що затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 13.07.2000 №1158 (що було чинне на час обстеження).

У судовому засіданні 01.03.2023 суд повідомив присутніх представників позивача та відповідача про надходження письмових пояснень третьої особи, у зв`язку із чим представник позивача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання, з метою ознайомлення із поданими поясненнями. Суд на місці ухвали задовольнити усне клопотання представника позивача та відкласти підготовче засідання у справі на 15.03.2023.

У судовому засіданні 15.03.2023 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі з метою надання можливості ознайомитись із поясненнями позивача. Суд на місці ухвалив задовольнити усне клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, надати час для ознайомлення з матеріалами справи та відкласти підготовче засідання на 29.03.2023.

29.03.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі із додатками до них.

У судовому засіданні 29.03.2023, судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні на 12.04.2023.

12.04.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення у справі.

У судове засідання 12.04.2023 з`явились представники позивача та відповідача, які оголосили свої вимоги та заперечення, відповіли на питання суду та один одного. За наслідками судового засідання 12.04.2023 суд на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні на стадії дослідження доказів до 03.05.2023.

У судовому засіданні 03.05.2023судом було досліджено докази, заслухано заключні слова сторін.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Рішенням Київської міської ради від 23.10.2003 № 122/995 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», а саме п.22, позивачу - Комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва було надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,72 га (кадастровий номер :82:102:0141) для будівництва, експлуатації та обслуговування бази підприємства на вул. Залізничному шосе,61 у Печерському районі м.Києва.

На підставі вищезазначеного рішення Київської міської ради, землевпорядною організацією ЗАТ ВКФ «Стафед-2» були виконані польові та камеральні геодезичні роботи з розробки технічної документації зі складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :82:102:0141.

Поряд із цим, згідно з п.6 Рішення Київської міської ради від 23.12.2003 № 317/1192 «Про оформлення права користування земельними ділянками» (зі змінами та доповненнями) відповідачу - Національному ботанічному саду імені М.М. Гришка Національної академії наук було оформлено право постійного користування земельною ділянкою площею 129,86 га (кадастровий номер :82:102:0060) для експлуатації та обслуговування будівель і споруд ботанічного саду на вул. Тимірязєвській, 1 у Печерському районі м.Києва за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 07.05.79 № 561/10 «Про поновлення меж відводу території Центрального Республіканського ботанічного саду Академії наук Української РСР у Печерському районі».

Водночас, частина спільної межі земельних ділянок з кадастровим номером :82:102:0141 та кадастровим номером :82:102:0060 перебуває за металевою огорожею відповідача, що за твердженням позивача, майже навпіл розділяє земельну ділянку позивача з кадастровим номером :82:102:0141, що в свою чергу унеможливлює належну реалізацію позивачем прав та обов`язків землекористувача щодо експлуатації та обслуговування бази підприємства, а також утримання у належному стані дренажної системи водовідведення, що обліковується на балансі позивача, проте знаходиться за металевою огорожею відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем також було зазначено, що п. 6 рішення від 23.12.2003 № 317/1192 «Про оформлення права користування земельними ділянками» (зі змінами та доповненнями) відповідачу було доручено оформити, за умови виконання п. 6.1 цього рішення, право постійного користування земельною ділянкою площею 129,86 га для експлуатації та обслуговування будівель і споруд ботанічного саду на вул.Тимірязівській,1 у Печерському районі м.Києва, саме за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 07.05.1979 № 561/10 «Про поновлення меж відводу території Центрального Республіканського ботанічного саду Академії наук Української РСР в Печерському районі».

В той же час, рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 07.05.1979 № 561/10 «Про поновлення меж відводу території Центрального Республіканського ботанічного саду Академії наук Української РСР в Печерському районі», цим же п.6 визнано таким, що втратило чинність.

З метою позасудового врегулювання спору, позивач листом № 077/232-1025 від 10.07.2020 звернувся до відповідача із вимогою про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером :82:102:0141, шляхом перенесення металевої огорожі на дійсні межі суміжних земельних ділянок за кадастровим номером :82:102:0141 та :82:102:0060.

В свою чергу, відповідач, листом від 17.07.2020 № 112/8-203, фактично відмовив позивачу у задоволенні його вимоги щодо усунення порушення його права користування земельною ділянкою, посилаючись на давність технічної документації, якою визначено межі суміжних земельних ділянок та твердженням про те, що вказана позивачем територія утримується відповідачем понад 60 років.

В подальшому, позивачем у встановленому чинним законодавством порядку було отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.08.2021 №НВ-021 з кадастровим номером :82:102:0141 та на його підставі зареєстровано інше речове право (право постійного користування) на об`єкт нерухомого майна за № 000, після чого позивач повторно звернувся до відповідача листом від 20.06.2022 № 077/232-470, в якому повторно просив про усунення в добровільному порядку перешкоди у користування земельною ділянкою шляхом перенесення металевої огорожі на дійсні межі суміжних земельних ділянок: № :82:102:0141 та № :82:102:00060.

Відповідач своїм листом від 15.08.2022 № 112/14-161 фактично відмовив позивачу в задоволені його вимоги щодо усунення порушення його права користування земельною ділянкою, посилаючись на узгодження зовнішніх меж та кутів повороту суміжних земельних ділянок з боку позивача, а також на обставини що вказують про утримання цих територій близько 90 років.

Враховуючи виробничу необхідність використання всієї площі земельної ділянки № :82:102:0141, з метою усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, задля кваліфікованого визначення місця розташування металевої огорожі відповідача та кваліфікованого підтвердження порушення права землекористування, позивачем було замовлено у землевпорядної організації в особі ТОВ «Геофекторі» (ідентифікаційний код 42762968) роботи по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки з кадастровим номером :82:102:0141, які мали бути проведені 12.09.2022.

Листом від 30.08.2022 № 077/232-697, який був вручений відповідачу 30.08.2022 за вхідним № 294, про що свідчить відповідна відмітка на листі позивача, останній повідомив відповідача про проведення вищевказаних робіт і запропонував бути присутнім при відновленні меж земельної ділянки, проте у вказану у листі дату та час відповідач на місці проведення робіт не з`явився.

За результатами топографо-геодезичних робіт ТОВ «Геофекторі», було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :82:102:0141 має 27 поворотних точок. Поворотні точки № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 12, 13, 14, 15 знаходяться за металевою огорожею відповідача, у зв`язку з чим відсутня можливість встановити (відновити) межові знаки вказаних поворотних точок та передати їх на зберігання представнику позивача.

Поворотні точки № 7, 9, 10 проходять по металевій огорожі відповідача, таким чином площа частини земельної ділянки з кадастровим номером :82:102:0141, доступ до якої позивачу обмежений огорожею відповідача, становить 0,3483 га.

За насідками проведення топографо-геодезичних робіт, позивач втретє звернувся до відповідача листом № 077/232-786 від 23.09.2022 із вимогою про усунення в добровільному порядку перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення металевої огорожі на дійсні межі суміжних земельних ділянок за кадастровим номером :82:102:0141 та кадастровим номером :82:102:00060. Вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді та реагування.

У зв`язку з чим, позивач звернувся із позовом до Господарського суду міста Києва із вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровим номером :82:102:0141 шляхом перенесення металевої огорожі відповідача на дійсну визначену межу суміжних земельних ділянок з кадастровим номером :82:102:0141 та кадастровим номером :82:102:00060.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у своєму відзиві вказує на відсутність будь-яких претензій щодо межі землекористування та встановленої металевої огорожі відповідачем з боку позивача при підписанні Акту узгодження в натурі зовнішніх меж земельної ділянки, а також на багаторічну історію перебування спірної земельної ділянки в межах території земель природно-заповідного фонду, що на думку відповідача робить вимогу позивача щодо перенесення металевої огорожі необґрунтованою. Також, відповідач зазначає, що позивачем не було надано звіт та висновки з оцінки впливу на довкілля, з огляду на вказану у кадастровому плані земельної ділянки :82:102:0141 інформації, а саме: «назва угіддя - землі під промислову забудову, площа 0,7249», «категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення», «вид цільового призначення земельної ділянки в межах категорії земель - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості», а також відсутність відомостей щодо з`ясування позивачем думки громадськості щодо господарської діяльності на території охорони та відтворення природних комплексів.

Також, відповідач заперечуючи проти задоволення позову посилається на зростанні на спірній земельній ділянці цінних інтродукованих рослин, які потребують охорони, у зв`язку із чим, перенесення металевої огорожі ботанічного саду, на думку відповідача загрожує збереженню колекцій флори, що суперечить Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київська міська рада, у своїх письмових поясненнях вказувала на обґрунтованість заявлених позивачем вимог та підтримала їх у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.10.2003 Київською міською радою було прийнято Рішення №122/995 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею».

Пунктом 22 вказаного Рішення Київська міська рада вирішила затвердити проект відведення земельної ділянки комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування бази підприємства (додаткова територія для розширення) на Залізничному шосе, 61 у Печерському районі м. Києва, надати комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва, за умови виконання п. 22.1 цього рішення, в постійне користування земельну ділянку площею 0,72 га для будівництва, експлуатації та обслуговування бази підприємства (додаткова територія для розширення) на Залізничному шосе, 61 у Печерському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

На підставі рішення Київської міської ради №122/995 комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва 25.03.2004 було видано державний акт на право постійного користування землею (кадастровий номер :82:102:0141), який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №82-4-00082 (серія І-КВ №003895).

Також, 23.12.2003 Київською міською радою було прийнято рішення №317/1192 «Про оформлення права користування земельними ділянками», яким вирішено оформити Національному ботанічному саду імені М. М. Гришка Національної академії наук України, за умови виконання п. 6.1 цього рішення, право постійного користування земельною ділянкою площею 129,86 га (кадастровий номер :82:102:0060) для експлуатації та обслуговування будівель і споруд ботанічного саду на вул. Тимірязєвській, 1 у Печерському районі м. Києва за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 07.05.79 № 561/10 «Про поновлення меж відводу території Центрального Республіканського ботанічного саду Академії наук Української РСР в Печерському районі», визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 07.05.79 № 561/10 «Про поновлення меж відводу території Центрального Республіканського ботанічного саду Академії наук Української РСР в Печерському районі».

Статтею 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями 395 Цивільного кодексу України встановлено, що речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Земельним кодексом України, зокрема ч.1 ст. 78, встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення про відведення земельної ділянки) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Судом встановлено, що відповідно до плану зовнішніх меж землекористування та витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером :82:102:0141 у позивача та відповідача визначена спільна межа земельних ділянок від А до Б.

Згідно до ч. 1 та 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Пунктами 7, 9, 10 ст.79-1 Земельного кодексу України встановлено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Приписами ч.1 ст.92 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктами г) та е) ч.1 ст.96 Земельного кодексу України унормовано, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Приписами ст.103 Земельного кодексу України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до частини першої статті 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Нормою ст.126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із частиною чотирнадцятою статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Згідно із п.2 ч.1 ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за порушення земельного законодавства, в тому числі за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки визначено як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, позивачем у встановленому чинним законодавством порядку було отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.08.2021 №НВ-021 з кадастровим номером :82:102:0141 та на його підставі зареєстровано інше речове право (право постійного користування) на об`єкт нерухомого майна за № 000.

При цьому, з матеріалів справи, судом встановлено та не заперечується позивачем та відповідачем, що відповідно до плану зовнішніх меж землекористування та витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером :82:102:0141 у позивача та відповідача визначена спільна межа земельних ділянок від А до Б, при цьому, поворотні точки № 7, 9, 10 проходять по металевій огорожі відповідача, таким чином площа частини земельної ділянки з кадастровим номером :82:102:0141, доступ до якої позивачу обмежений огорожею відповідача, становить 0,3483 га.

Проте, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що за ним, у встановлений чинним законодавством спосіб закріплено право постійного користування частиною земельної ділянки у розмірі 0,3483га з кадастровим номером :82:102:0141, тоді як право постійного користування позивача підтверджується Рішенням Київської міської ради від 23.10.2003 № 122/995 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.08.2021 №НВ-021 з кадастровим номером :82:102:0141, які станом на день розгляду справи не оскаржені у належний спосіб та не скасовані.

Відтак, позивач є належним користувачем земельної ділянки кадастровий номер :82:102:0141, загальною площею 0,72 га, що розташована за адресою: вул. Залізничне шосе,61, Печерський район м.Києва.

Отже, за висновком суду позивач правомірно звернувся із позовом про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом перенесення металевої огорожі на дійсну визначену межу суміжних земельних ділянок з кадастровим номером :82:102:0141 та кадастровим номером :82:102:0060.

Судом було встановлено та не заперечується сторонами те, що огорожа (паркан) довжиною 5550 погоних метрів обліковується на балансі відповідача з грудня 1982 року, що підтверджується довідкою від 12.01.2023 № 112/8-10, наданої відповідачем до матеріалів справи.

Відповідно до ст.ст. 79-1, 125, 126 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Право користування земельною ділянкою виникає з моменту його реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, відповідач не заперечує наявність огорожі, проте зазначає, що в акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки № 82102060 ботанічного саду в натурі (на місцевості), який є невід`ємною частиною технічного звіту, серед іншого зазначено, що контуром кутів повороту 139-267 є існуюча металева огорожа ботанічного саду, а суміжні землекористувачі не мають жодних претензій при встановлені меж землекористування. Крім того, відповідач посилається на багаторічну історію перебування спірної земельної ділянки в межах території земель природно-заповідного фонду, що за твердженням відповідача, з огляду на законодавство України про природно-заповідний фонд, унеможливлює перенесення металевої огорожі на вимогу позивача.

Суд критично ставиться до вказаної вище позиції відповідача, з огляду на таке.

Так у відзиві, відповідач неодноразово вказує про наявність, спірної земельної ділянки, при цьому не вказуючи її кадастрового номеру, або інших ідентифікаційних реквізитів.

Однак, суд наголошує на тому, що предметом позову є усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення металевої огорожі на дійсні межі суміжних земельних ділянок: № :82:102:0141 та № :82:102:00060, права на користування, якими в установленому порядку визначено, не скасовано і не оскаржено.

Поряд із цим, посилання відповідача на Акту № 82102060 встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка від 2002 року, як на погодження позивачем і відповідачам меж земельної ділянки ботанічного саду в натурі (на місцевості) не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки вказаний Акт складений у 2002 році, тобто до того, як Рішенням Київської міської ради від 23.10.2003 № 122/995 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», позивачу в постійне користування надано земельну ділянку площею 0,72 га (кадастровий номер :82:102:0141) для будівництва, експлуатації та обслуговування бази підприємства на вул. Залізничному шосе, 61 у Печерському районі м. Києва, а отже позивачем не можливо було погодити межу земельних ділянок № :82:102:0141 та № :82:102:00060, оскільки у 2002 році земельну ділянку № :82:102:0141 не було сформовано, як земельну ділянку в розумінні чинного земельного законодавства України, а як вбачається з самого опису меж плану земельної ділянки, погодження стосується інших меж.

Також судом відхиляються посилання відповідача на Закон України «Про природно-заповідний фонд України» в частині заборони ведення господарської діяльності на землях природно-заповідного фонду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що частина земельної ділянки № :82:102:0141 у користуванні якою перешкоджає відповідач не відноситься до земель природно-заповідного фонду, а за КВЕД, що визначені у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України щодо позивача, видами діяльності останнього є: інші види діяльності з прибирання, відтворення рослин, допоміжна діяльність у рослинництві, надання ландшафтних послуг, збирання безпечних відходів.

З огляду на зазначене вище, суд також вважає безпідставним посилання відповідача на положення Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», оскільки зазначені види діяльності позивача не підпадають під сферу застосування згаданого Закону України.

Щодо посилання відповідача на вирощування ним рідкісних рослин на частині земельної ділянки позивача № :82:102:0141 у користуванні якою відповідач перешкоджає позивачу, та на підтвердження чого відповідачем було надано відповідні докази (фотознімки), суд зазначає наступне.

Відповідачем були подані до суду фотознімки плодових дерев та плодів, проте встановити, де ці дерева ростуть відносно межі земельних ділянок № :82:102:0141 і № :82:102:00060, а бо ж місця розміщення металевої огорожі за допомогою якої Відповідач перешкоджає Позивачу в користуванні частиною його земельної ділянки № :82:102:0141, як і дату, час та місце не виявляється за можливе.

Поряд із цим, з світлин, що зроблені представником позивача на доступній частині земельної ділянки № :82:102:0141 у період часу з 10.30 по 11.00 год. 23.01.2023, цифровою камерою Canon EOS 600D № 49, вбачається, що відповідачем не утримується у належному стані частина земельної ділянки позивача № :82:102:0141, до якої позивач не має доступу. На вказаних світлинах, зазначена територія засмічена сміттям, на ній наявні сухостійний бур`ян, кущі, дерева, проте відсутні рідкісні дерева, про які вказує відповідач.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи положення законодавства, на думку суду, вимога щодо усунення перешкод Позивачу у користуванні земельною ділянкою є правомірною, такою що передбачена законодавством, та такий спосіб захисту забезпечить відновлення порушеного права Позивача.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

При цьому однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з порушенням своїх зобов`язань, які виникають з цих правовідносин, є формою зловживання правом.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема, відмовити у захисті права, яким особа зловжила.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України.

Суд акцентує, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які, на її думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи покладений на господарський суд.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оскільки в діях відповідача встановлено правопорушення, яке мало місце станом на дату звернення з позовом до суду та триває до сьогодні, має триваючий характер, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером :82:102:0141, шляхом перенесення металевої огорожі на дійсну визначену межу суміжних земельних ділянок з кадастровим номером :82:102:0141 та кадастровим номером :82:102:0060.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, в тому числі інші судові витрати, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Національний ботанічний сад імені М.М. Гришка Національної академії наук (01014, м. Київ, вул. Тімірязєвська, буд. 1, ідентифікаційний код: 05417228) усунути перешкоди у користуванні Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва (01014, м. Київ, вул. Тімірязєвська, буд. 1; ідентифікаційний код: 03359760) земельною ділянкою з кадастровим номером :82:102:0141, шляхом перенесення металевої огорожі на дійсну визначену межу суміжних земельних ділянок з кадастровим номером :82:102:0141 та кадастровим номером :82:102:0060.

3. Стягнути з Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук (01014, м. Київ, вул. Тімірязєвська, буд. 1, ідентифікаційний код: 05417228) на користь Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва (01014, м. Київ, вул. Залізничне шосе, буд. 61, ідентифікаційний код: 03359760) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.05.2023.

Суддя Л.Г. Пукшин