ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/1037/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», місто Харків,
до Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», місто Харків,
простягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», про стягнення заборгованості у розмірі 485 678,72 грн. за договором про постачання теплової енергії № 4147 від 01.03.2002 року.

21 березня 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Комунального підприємства «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/1037/23. Розгляд справи № 922/1037/23 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у справі не скористався. Ухвала про відкриття провадження від 21 березня 2023 року була направлена відповідачу до особистого кабінету в системі «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного листа, формування якої здійснюється автоматично. З цієї довідки вбачається, що документ доставлено 22 березня 2023 року о 10:28. Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк до 06.04.2023 (включно) не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

ОПИС ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА, ЩО ВИКЛАДЕНА У ПОЗОВНІЙ ЗАЯВІ.

Як зазначено у позовній заяві, позивач та відповідач уклали договір про постачання теплової енергії від 01 березня 2002 року за № 4147. Відповідно до умов вказаного Договору Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних Споживачу обсягах, а Споживач зобов`язується у відповідні терміни оплачувати одержану теплову енергію за встановленими цим Договором тарифами (цінами). Об`єктом постачання теплової енергії, згідно Договору, є приміщення будівлі, розташованої за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 10/12 загальною площею 8932 кв.м. Договір укладений Сторонами до 31 грудня 2002 року. Разом з тим, п. 10.4 Договору передбачена його пролонгація на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору одна із сторін не заявить письмово про припинення його дії. На думку позивача, Договір вважається чинним. Згідно Акту підключення споживача, складений представником Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» № 178/12087 від 20.10.2021 року, приміщення Споживача за адресою м. Харків, проспект Героїв Харкова, 10/12 були підключені до опалення, у відповідності із Розпорядженням Харківського міського голови про початок опалювального сезону в м. Харкові. Згідно Акту відключення споживача, складений представником Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» № 178/13298 від 14.03.2022 року, приміщення Споживача за адресою м. Харків, проспект Героїв Харкова, 10/12 були відключені від опалення, у відповідності із Розпорядженням Харківського міського голови про припинення опалювального сезону в м. Харкові. На протязі дії вказаного Договору Теплопостачальна організація забезпечувала безперервне постачання теплової енергії Споживачу, підтримувала параметри теплоносіїв на вході в теплову мережу Споживача, як це передбачено п. 4.2. Договору. На думку позивача, факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами підключення та відключення від опалення, розпорядженням Харківського міського голови «Про припинення опалювального сезону в м. Харкові» за № 43 від 13.04.2022 року, відомостями з журналу обліку споживання теплової енергії. Акти підключення та відключення Споживача, відомості з журналу обліку споживання теплової енергії підписані та скріплений печатками повноважених представників КП Харківські теплові мережі та представником Споживача. Основ`янською філією КП «Харківські теплові мережі» супровідним листом від 15.02.2023 року були направлені на адресу відповідача рахунки-фактури та акт звіряння про відпущену теплову енергію та створену відповідачем заборгованість. Однак, будь-якої відповіді чи іншої реакції від боржника не надходило. Враховуючи вищевикладене, позивач прохає про стягнення заборгованості у розмірі 485 678,72 грн., що утворилась за період із січня 2022 по березень 2022 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

ВІДНОСНО АНАЛІЗУ ПИТАННЯ НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ЗАБОРГОВАНОСТІ ЗА ДОГОВОРОМ.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписи ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

01 березня 2002 року між позивачем (енергопостачальна організація за Договором) та відповідачем (споживач за Договором) укладений договір про постачання теплової енергії № 4147.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором енергопостачання, який передбачає постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію. В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. 1.1. Договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до п. 3.2.2. Договору споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором. Відповідно до п. 4.2.1. Договору обов`язки енергопостачальної організації: забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно із Договором. Відповідно до п. 5.1. Договору обсяг споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом. Відповідно до п. 6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт (в 3-х примірниках) на відпуск-получення теплової енергії. Відповідно до п. 6.3. Договору споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Відповідно до п. 6.5. Договору споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплопостачального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 (п`ять) банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. Відповідно до п. 10.1. Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2002 року. Відповідно до п. 10.4. Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів розірвання чи припинення Договору за взаємною згодою сторін чи за рішенням суду матеріали справи не містять.

Відповідно до Акта підключення споживача № 178/12087 від 20 жовтня 2021 року на підставі розпорядження від 12 жовтня 2021 року № 26 проведено підключення за заявою у зв`язку з початком опалювального періоду споживача за адресою: пр. Московський, буд. 10/12. Відповідно до Акта відключення споживача № 178/13298 від 14 березня 2022 року підтверджено, що проведено відключення у зв`язку із закінченням опалювального періоду.

В матеріалах справи міститься: - рахунок-фактура № 17800-2275 від 03 лютого 2022 року на суму 384 553,09 грн. щодо теплової енергії за січень 2022 року разом із додатком до рахунку-фактури № 17800-2275; - рахунок-фактура № 17800-2275 від 17 березня 2022 року на суму 290 928,41 грн. щодо теплової енергії за лютий 2022 року разом із додатком до рахунку-фактури № 17800-2275; - рахунок-фактура № 17800-2275 від 12 квітня 2022 року на суму 307 073,78 грн. щодо теплової енергії за березень 2022 року разом із додатком до рахунку-фактури № 17800-2275; - рахунок-фактура № 17800-2275 від 10 травня 2022 року на суму -116 467,99 грн. (мінус) щодо теплової енергії за квітень 2022 року разом із додатком до рахунку-фактури № 17800-2275; - рахунок-фактура № 17800-2275 від 04 липня 2022 року на суму 70 759,03 грн. щодо теплової енергії за червень 2022 року разом із додатком до рахунку-фактури № 17800-2275.

Суд зазначає про те, що за період з січня 2022 року по квітень 2022 року всього було сформовано рахунків-фактур на загальну суму 936 846,32 грн. (з урахуванням від`ємного значення рахунку за квітень 2022 року). При цьому, з рахунку від 03 лютого 2022 року за січень 2022 року вбачається, що сальдо за теплову енергію на 01 січня 2022 року складає -246 644,48 грн. (мінус). З акту звіряння відпуску-отримання теплової енергії, що підписаний лише з боку позивача, вбачається, що за лютий 2022 року від відповідача надійшла оплата у розмірі 204 523,12 грн. Тобто, означений факт визначається позивачем. У зв`язку з цим, із загальної суми рахунків, що виставлені за період з січня 2022 року квітня 2022 року (936 846,32 грн.) необхідно відняти суму залишкового сальдо на 01 січня 2022 року (246 644,48 грн.) та суму оплати за лютий 2022 року (204 523,12 грн.).

З цього вбачається, що розмір заборгованості відповідача за період з січня 2022 року по березень 2022 року складає 485 678,72 грн., що і визначено позивачем (з урахуванням коригувань у квітні 2022 року та червні 2022 року).

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначені рахунки були направлені відповідачу разом із супровідним листом № 53/ТП-1320 від 15 лютого 2023 року (трек номер 999). Водночас, відповідачем не було отримано означені рахунки (дата відмітки поштової установи 20.02.2023 року), що, на думку суду, зумовлено суб`єктивною поведінкою сторони, що несе відповідні наслідки.

Враховуючи вищевикладене, строк для оплати заборгованості є таким, що настав, а отже є всі підстави для стягнення з відповідача 485 678,72 грн. заборгованості за Договором.

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частини 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження здійснення повної оплати.

Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (61003, Харківська область, місто Харків, проспект Московський, будинок 10/12; ) на користь Комунального підприємства «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (61037, Харківська область, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11; ) вартість спожитої теплової енергії за договором про постачання теплової енергії № 4147 від 01 березня 2002 року, що утворилась за період із січня 2022 по березень 2022 на загальну суму 485 678,72 грн. на р/рахунок НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ Ощадбанк, МФО 351823, .

Стягнути з Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (61003, Харківська область, місто Харків, проспект Московський, будинок 10/12; ) на користь Комунального підприємства «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (61037, Харківська область, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11; ) судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 7 285,18 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "16" травня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко