ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Справа № 925/502/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Стеценка Сергія Миколайовича,

м. Черкаси

до комунального підприємства Черкаське експлуатаційне лінійне

управління автомобільних шляхів Черкаської міської ради,

м. Черкаси

про стягнення 58 367 грн. 34 коп.,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом фізична особа підприємець Стеценко Сергій Миколайович до комунального підприємства Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів Черкаської міської ради про стягнення з відповідача 58 367 грн. 34 коп., а саме 49 500,00 грн. основного боргу, 745 грн. 27 коп. - втрат від інфляції, 7 662 грн. 33 коп. пені та 459 грн. 74 коп. - 3% річних, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору поставки №32 від 04 березня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

28 квітня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначав, що відповідачем зареєстровано грошові зобов`язання в Управлінні Державної казначейської служби у м. Черкасах Черкаської області на суму 49 500,00 грн.

Згідно реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 17 листопада 2022 року №96, зареєстровано та взято на облік, зокрема, видаткові накладні №РН-0000001 №РН-0000007, №РН-0000005, №РН-0000003 від 17 листопада 2022 року на загальну суму 49 500,00 грн.

Відповідно до виписки Державної казначейської служби України за 24 листопада 2022 року від головного розпорядника коштів - Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради на розрахунковий рахунок комунального підприємства Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів Черкаської міської ради в ДКСУ м. Київ надійшло фінансування в розмірі 2 587 229,94 грн.

Управління Державної казначейської служби у м. Черкасах Черкаської області посилаючись на п. 2.14 наказу Міністерства фінансів України від 02 березня 2012 року №309 Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України не оплатила в кінці бюджетного періоду бюджетні фінансові зобов`язання одержувачів бюджетних коштів та зняла їх з обліку.

До таких фінансових зобов`язань входили, зокрема, зобов`язання згідно договору №32 від 04 березня 2022 року, укладеного між сторонами.

Крім того відповідач просив суд зменшити розмір пені на 90% до суми 766 грн. 23 коп., оскільки останнім було вжито всіх заходів спрямованих на виконання зобов`язань за договором.

Відповідач є бюджетною установою, а тому усі платежі забезпечуються Державною казначейською службою відповідно до встановленого законодавством порядку.

Стягнення пені в розмірі 766 грн. 23 коп., на думку відповідача, компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням строку оплати за поставлений товар, водночас стягнення з відповідача неустойки у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Також відповідач зазначає, що компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з відповідача також 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач є бюджетною установою та не може самостійно сплачувати будь-які платежі. Даний спір виник не з вини відповідача, а є наслідком низки об`єктивних факторів, таких як: встановлених державою правил та процедур у сфері здійснення платежів бюджетними установами; військової агресії з боку російської федерації.

Враховуючи вищенаведене, відповідач просив суд позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача суму основного боргу в розмірі 49 500 грн. 00 коп., а в решті позову - відмовити.

Також відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп. з підстав викладених у заяві.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами викладеними відповідачем у відзиві та зазначав, що фактично товар було поставлено раніше, ніж було підписано видаткові накладні.

На адвокатський запит від 13 квітня 2023 року від казначейства надійшла відповідь, лист управління ДКСУ у м. Черкасах №02-07-10/846 від 19 квітня 2023 року, у якому повідомлено, що станом на дату відповіді відповідач не звертався за фінансуванням своїх зобов`язань по договору із позивачем.

Щодо інформації у реєстрі від 17 листопада 2022 року №96, то по даному питанню подано адвокатський запит з метою встановлення обставин.

У вказаному реєстрі не всі зобов`язання зареєстровано.

Відповідачем не наведено доказів, яким чином військова агресія з боку рф та зміни у сфері здійснення платежів вплинули на невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідач не перевіряв виконання казначейством своїх обов`язків з метою виконання договору перед постачальником.

Позивач вже тривалий час не може отримати свої кошти, в той час як лише він поніс витрати на виготовлення товару та його поставку.

В зв`язку з чим позивач вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач, зокрема, зазначав, що згідно листа Управління ДКСУ у м. Черкасах від 19 квітня 2023 року №02-07-10/846 щодо звернень КП ЧЕЛУАШ до Управління ДКСУ у м. Черкасах Черкаської області про оплату укладених між КП ЧЕЛУАШ та ФОП Стеценком С.М. договору від 04.03.2023 №32 (далі - договір №32) та договору від 04.03.2023 №33 (далі - договір №33), Управлінням повідомлено, що станом на 19 квітня 2023 року відповідно до Порядку до Управління КП ЧЕЛУАШ не подавав на реєстрацію реєстри бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів відповідно до договору №32 та договору №33.

Відповідач вказує, що між КП ЧЕЛУАШ та ФОП Стеценком С.М. не укладався договір від 04.03.2023 №32 та договір від 04.03.2023 №33. Спір між КП ЧЕЛУАШ та ФОП Стеценком С.М. у справі №925/502/23 виник у зв`язку з невиконанням умов договору від 04.03.2022 №32 у зв`язку з обставинами, що не залежали від відповідача.

Вирішення питання про зменшення неустойки закон відносить на розсуд суду.

08 травня 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказу до матеріалів справи, а саме лист ДКСУ у м. Черкасах №02-07-10/846 від 19 квітня 2023 року.

У вказаному клопотанні позивач також просив суд визнати поважними причини пропуску строку для подання відповідного доказу.

Згідно ч. 1,2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Частиною 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Водночас судом враховано, що відповідно до ч.3 ст.166 ГПК України до заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.165 ГПК України до відзиву додаються:

1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Оскільки додатковий доказ позивач надав суду в день подання відповіді на відзив, то встановлений законом строк для подання доказів позивачем не пропущено.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі договору №32 від 04 березня 2022 року поставив відповідачу товар на умовах визначених договором, проте відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого йому товару не виконав, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 49 500 грн. 00 коп. основного боргу.

Також з урахуванням вимог п. 7.2. договору позивач просив суд стягнути з відповідача 7 662 грн. 33 коп. пені, та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 459 грн. 74 коп. 3% річних та 745 грн. 27 коп. інфляційних втрат.

Судом встановлено, що 04 березня 2022 року між фізичною особою підприємцем Стеценком Сергієм Миколайовичем (постачальник) та комунальним підприємством Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів Черкаської міської ради (покупець) було укладено договір за №32.

Постачальник зобов`язався на підставі заявок покупця поставити Костюм робочий (далі-товар) за кодом закупівлі згідно Єдиного закупівельного словника ДК 021:20-9 - Спеціальний робочий одяг, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1. договору).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач свої зобов`язання виконав та поставив відповідачу товар на загальну суму 49 500 грн. 00 коп., що підтверджується копіями видаткових накладних:

- №РН - 0000001 від 17 листопада 2022 року на суму 6 300 грн.;

- №РН - 0000007 від 17 листопада 2022 року на суму 17 100 грн.;

- №РН - 0000005 від 17 листопада 2022 року на суму 15 300 грн.;

- №РН - 0000003 від 17 листопада 2022 року на суму 10 800 грн.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи та відтиском печатки товариства.

Крім того, відповідач факт поставки товару визнав.

Водночас, відповідач свій обов`язок щодо оплати поставленого товару не виконав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 4.2. договору за наявності відповідного бюджетного фінансування, оплата товару здійснюється по факту його поставки. Оплата за поставлений товар здійснюється за видатковими накладними згідно даного договору, на умовах відстрочки платежу на термін 30 календарних днів з дати отримання товару.

У разі затримки бюджетного фінансування та/або затримки здійснення платежів не з вини замовника, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок та/або можливості здійснити платежі (п. 4.3. договору).

Проте, судом враховано, що частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року та у справі Бакалов проти України від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного та повного здійснення, на підставі умов договору поставки, розрахунку з позивачем за поставлений товар.

Строк оплати товару настав 19 грудня 2022 року (17 грудня 2022 року субота).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином борг в розмірі 49 500 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 7.2. договору покупець за затримку оплати товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені, від вартості неоплаченого товару за кожен день затримки.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 7 662 грн. 33 коп. пені нарахованої за період з 09 грудня 2022 року по 17 березня 2023 року (а.с.7).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення 459 грн. 74 коп. 3% річних нарахованих за період з 09 грудня 2022 року по 17 березня 2023 року та 745 грн. 27 коп. інфляційних втрат нарахованих за період січень-лютий 2023 року на суму основного боргу.

Інфляційні нарахування здійснено позивачем вірно, а тому заявлена вимога підлягає задоволенню.

Водночас, позивачем невірно нараховано неустойку та 3% річних, оскільки невірно визначено початок прострочення боржника.

Як зазначалося вище, строк оплати товару настав 19 грудня 2022 року.

Таким чином розмір пені нарахований за період з 20 грудня 2022 року по 17 березня 2023 року складає 5 967 грн. 12 коп., а 3% річних нарахованих за період з 20 грудня 2022 року по 17 березня 2023 року складає 358 грн. 03 коп.

Розглянувши подану відповідачем заяву про зменшення розміру неустойки, суд дійшов висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарським судом як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі №917/1068/17, від 22 січня 2019 року у справі №908/868/18).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

Оскільки розмір неустойки не є надмірним і даний випадок не є винятковим, а відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, суд вважає, що підстав для зменшення пені немає.

При цьому судом було також взято до уваги той факт, що відповідач взагалі не виконав грошове зобов`язання і прострочення триває з 19 грудня 2022 року.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування 20 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність.

При цьому судом враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18.

Водночас позивачем не надано суду договору, в якому було досягнуто домовленості між адвокатом та клієнтом щодо встановлення вартості послуг адвоката.

В зв`язку з чим підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу немає.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів Черкаської міської ради, вул. Бидгощська,13, м. Черкаси, ідентифікаційний код 05445296 на користь фізичної особи-підприємця Стеценка Сергія Миколайовича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 49 500 грн. 00 коп. основного боргу, 5 967 грн. 12 коп. пені, 358 грн. 03 коп. 3% річних, 745 грн. 27 коп. інфляційних втрат та 2 601 грн. 33 коп. судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 18 травня 2023 року.

Суддя А.В.Васянович