ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2023м. ДніпроСправа № 904/4326/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поли-Трейд", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Царичанський завод мінеральної води", смт. Царичанка Дніпропетровської області

про стягнення 1 288 491,08грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Гайдамака Ю.Б., адвокат

Від відповідача: Горовенко Л.М., адвокат

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поли-Трейд" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Царичанський завод мінеральної води" заборгованість у розмірі 1 288 491,08грн, з яких:

- основний борг у розмірі 1 193 222,00грн;

- неустойка у розмірі 60 240,66грн;

- 3 % річних у розмірі 5 197,87грн;

- інфляційні втрати у розмірі 29 830,55грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору відповідального зберігання №05/08 від 05 серпня 2022 року.

Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведена кількість та вартість переданого відповідачу на зберігання майна. Нарахування пені вважає безпідставним, оскільки позивач вимагає стягнення грошових коштів, а не виконання зобов`язання в натурі.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримує заявлені вимоги.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2022 справу №904/4326/22 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.12.2022. З 21.12.2022 підготовче засідання відкладено на 11.01.2023.

Ухвалою суду від 11.01.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 21.02.2023, з 21.02.2023 підготовче засідання відкладено на 09.03.2023.

Ухвалою суду від 09.03.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 04.04.2023. У судовому засіданні 04.04.2023 оголошено перерву до 25.04.2023, з 25.04.2023 до 01.05.2023, з 01.05.2023 до 19.05.2023.

01.05.2023 позивачем до суду надано детальний опис та розрахунок наданих адвокатом послуг на суму 42500,00грн.

19.05.2023 позивачем долучено до матеріалів справи платіжна інструкція № 29383 від 03.04.2023 на суму 50000,00грн. У судовому засіданні 01.05.2023 представник відповідача, заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, посилався на частково оплату за спірним договором, однак доказів не надав. Зі змісту наданої платіжної інструкції вбачається, що грошові кошти перераховані відповідачем за своїм призначенням не стосуються договору, з якого виник спір.

Також 19.05.2023 позивачем через підсистему "Електронний суд" направлено до суду Акт приймання-передачі наданих послуг від 18.05.2023 на суму 42500,00грн.

Судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні 19.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників позивача та відповідача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

5 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поли-Трейд" (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Царичанський завод мінеральної води" (зберігач) укладено договір відповідального зберігання №05/08, відповідно до умов якого (п.1.1.) поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку договору Преформу ПЕТ у кількості та комплектності, визначеній в Акті приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною договору.

Майно за цим договором зберігається за адресою: 51000, Дніпропетровська область, смт. Царичанка, вул. Царичанська, 147 (п.1.2. договору).

Згідно п.1.4. договору на підтвердження передачі та прийняття на відповідальне зберігання та повернення зі зберігання майна поклажодавець та зберігач укладають Акт приймання-передачі, в якому вказуються найменування, кількість, вартість та комплектність майна, прийнятого на зберігання.

Майно, що передається на зберігання за цим договором, належить на праві приватної власності поклажодавцеві (п.1.5. договору).

Моментом передачі майна на зберігання зберігачу є момент підписання сторонами Акта приймання-передачі майна, а моментом повернення майна поклажодавцеві є момент підписання сторонами Акта приймання-передачі (повернення) майна (пп.1.6, 1.7. договору).

Згідно п.1.8. договору строк, на який передається майно на відповідальне зберігання, відповідає строку дії договору.

За умовами договору відповідального зберігання зберігач зобов`язаний, зокрема: вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання (п.2.2.1.);повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього (п.2.2.4. договору).

В свою чергу поклажодавець зобов`язаний передати зберігачеві майно на зберігання за актом приймання-передачі; забрати у зберігача майно після закінчення строку дії цього договору; оплатити послуги зберігача (п.3.2. договору).

Відповідно до п.5.5 договору у випадку неповернення майна поклажодавцеві за першою вимогою, зберігач повинен виплатити поклажодавцеві неустойку у розмірі 0,1% від вартості майна за кожен день затримки.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами 05.08.2022 (п.7.1. договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1. договору, та закінчується 31.12.2022, але не раніше дня повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.7.2. договору).

На виконання умов договору сторони підписали акт приймання-передачі майна № 1 від 05.08.2022, згідно якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання Преформу ПЕТ 29,9 прозора/1881 у кількості 414,720 штук; ціна за тисячу штук з ПДВ 3368,4грн, загальна вартість 1 396 942,85грн (а.с.11).

19 серпня 2022 року зберігач повернув поклажодавцю 604,80 тисяч штук вартістю 3368,40грн за одну тисячу штук, загальною вартістю 203720,83грн, що підтверджується Актом приймання-передачі майна № 2 від 19.08.2022 (а.с.12).

У вересні 2022 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати доступ до приміщення зберігача, з метою перевірки майна, що передано за договором. Запланованою датою просив вважати 23.09.2022 (лист від 20.09.2022 № 2109, від 22.09.2022 № 2209, а.с.13-14).

23 вересня 2022 року проведено інвентаризацію та встановлено, що преформа ПЕТ, яка передана Зберігачу на зберігання відсутня.

Листом від 04.10.2022, вих. № 0410, позивач просив перерахувати на користь поклажодавця суму вартості преформи у розмірі 1 193 222,02грн та неустойку у розмірі 13125,44грн (а.с.16).

Лист від 04.10.2022 отримано відповідачем та надано відповідь (вих. № 1210 від 12.10.2022, а.с.63), у якій відповідач гарантує оплату за преформу, яка знаходилась у ТОВ "Царичанський завод мінеральної води" за договором відповідального зберігання № 05/08 від 05.08.2022 в сумі 1193222,02грн. Крім того, відповідач зазначив, що оплата буде здійснюватися два рази на тиждень в сумі 54 237,28грн по курсу НБУ +1% доларів США, кожний платіж, починаючи з 41тижня, з кінцевим терміном оплати до 31.12.2022.

Станом на дату звернення позивача з позовом до суду відповідач вартість втраченого майна не відшкодував, що і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору відповідального зберігання майна, строк його дії, умови повернення майна, загальна вартість, строк повернення майна, наявність підстав для відшкодування збитків, завданих втратою (нестачею) або пошкодженням речі.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 ГК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).

Загальні положення про зберігання врегульовано главою 66 ЦК України.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч.1 ст. 950 ЦК України).

За статтею 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Положення аналогічного змісту містить і договір відповідального зберігання від 05.08.2022 (п.5.3. договору).

Відповідно до статті 953 ЦК України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Судом установлено, що за результатами проведеної 23 вересня 2022 року інвентаризації майна, яке передано відповідачу на зберігання за договором відповідального зберігання від 05.08.2022, преформа ПЕТ відсутня. Інвентаризація проводилась за участі представника відповідача, Тарасенко О.І., складено інвентаризаційний опис від 23.09.2023, визначено вартість втраченого майна у сумі 1193222,02грн.

У зв`язку з відсутністю у відповідача переданого на зберігання майна, 04.10.2022 позивач звернувся до відповідача з проханням сплатити вартість цього майна. Відповідач не заперечував наявність обов`язку відшкодувати вартість втраченого майна у сумі 1193222,02грн.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених вимог та стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі вартості втраченого майна у сумі 1 193 222,00грн.

Крім вимоги про стягнення суми основного боргу, позивач просить стягнути неустойку у розмірі 60 240,66грн, 3 % річних у розмірі 5 197,87грн, інфляційні втрати у розмірі 29 830,55грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідальність відповідача за неповернення майна передбачена п. 5.5. договору. У випадку неповернення майна за першою вимогою Зберігач повинен виплатити поклажодавцеві неустойку в розмірі 0,1 % від вартості майна за кожен день прострочення.

У зв`язку з тим, що позивачем вимога про повернення майна - виконання обов`язку за договором в натурі, на адресу відповідача не направлялась, відсутність майна встановлено під час проведення інвентаризації майна за місцем його зберігання, суд не вбачає підстав для нарахування пені в розмірі 0,1% від вартості майна за кожен день прострочення виконання зобов`язання з повернення майна.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Перевіркою розрахунку 3% річних встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочки виконання зобов`язання та кількість днів у цьому періоді, тому стягненню підлягають 3% річних у сумі 3236,41грн за період з 13.10.2022 по 14.11.2022 (33дн).

Період прострочки виконання зобов`язання встановлено судом з огляду на те, що єдиним документом, що підтверджує отримання вимоги від 04.10.2022 про відшкодування вартості втраченого майна є лист відповідача від 12.10.2022, яким підтверджено наявність заборгованості та намір її сплатити (а.с.63).

Розрахунок втрат від інфляції здійснено позивачем вірно, тож стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 29830,55грн (індекс інфляції за жовтень 2022 року складає 102,5%).

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 1 226288,96грн, з яких: збитки у сумі 1 193 222,00грн, 3 % річних у сумі 3236,41грн, втрати від інфляції у сумі 29830,55грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд враховує таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

23 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поли-Трейд" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Малишев і партнери" (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 43).

Згідно п. 1.1 договору предметом договору є здійснення адвокатським об`єднанням захисту, представництва клієнта та надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 2.1. договору адвокатське об`єднання за дорученням клієнта зобов`язується здійснювати: захист прав, свобод і законних інтересів клієнта у кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення (п. 2.1.1. договору); представництво клієнта у кримінальному, цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинствах, справах про адміністративні правопорушення, виконавчих провадженнях, судах всіх інстанцій, правоохоронних та інших органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, закладах, громадських об`єднаннях, політичних партіях, інших юридичних особах, перед усіма посадовими, службовими і фізичними особами (п. 2.1.2. договору); правовий супровід діяльності клієнта, надавати клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, складати заяви, скарги, клопотання, процесуальні та інші документи правового характеру (п. 2.1.3. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що факт надання адвокатським об`єднанням правової допомоги клієнту відповідно до умов договору та доручення клієнта, а також отримання і оплати клієнтом наданої йому адвокатським об`єднанням правової допомоги, фактичних витрат підтверджується підписанням сторонами відповідного акта наданих послуг.

За умовами п.3.1 договору за надання правової допомоги клієнт оплачує адвокатському об`єднанню винагороду у формі гонорару, який виражається у грошовій одиниці України-гривні, на умовах передоплати, остаточний рахунок проводиться протягом 3 робочих днів після підписання акту виконаних робіт. Розмір фактичних витрат попередньо погоджується адвокатським об`єднанням з клієнтом та оплачується додатково, в порядку, визначеному за домовленістю між сторонами (п. 3.3. договору).

За умовами п. 4.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та є безстроковим.

Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до нього.

У відповідності до п. 2.3. договору, 18 травня 2023 року сторонами складений та підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) за договором про надання правової допомоги від 23.09.2022.

За цим актом Адвокатське об`єднання "Малишев і партнери" (адвокатське об`єднання) надало Товариству з обмеженою відповідальністю "Поли-Трейд" (клієнт) наступні правові (правничі) послуги із супроводження справи №904/4326/22 в суді першої інстанції, а саме:

- встановлення обставин справи;

- складання позовної заяви та направлення її до суду;

- підготовка та складання процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи);

- участь у судових засіданнях як представника ТОВ "Полі-Трейд".

Сума винагороди (гонорару) адвоката за надані ним та отримані клієнтом послуги складає 42 500,00 грн.

Клієнт отримав у повному обсязі послуги, зазначені в цьому акті приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) за договором про надання правової допомоги від 23.09.2022 претензії та зауважень до адвоката не має.

01 травня 2023 року ТОВ "Полі-Трейд" надано детальний опис та розрахунок послуг адвоката Гайдамаки Ю.Б. щодо надання правничої (правової) допомоги клієнту - ТОВ "Полі-Трейд" за договором від 23.09.2022, а саме:

- встановлення обставин справи. Складання позовної заяви та направлення її до суду - витрачений час - 20 годин, розрахунок та вартість - 20 000,00 грн;

- підготовка та складання процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи) - витрачений час - 7 годин 30 хвилин, розрахунок та вартість - 7 500,00 грн;

- участь у судових засіданнях як представника ТОВ "Полі-Трейд" - витрачений час - 3 засідання 3 години, розрахунок та вартість - 15 000,00 грн;

Всього до сплати: 42 500,00 грн.

В матеріалах справи також містяться докази оплати позивачем послуг, наданих йому адвокатом у межах вказаного договору у сумі 42 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3150 від 14.11.2022 (а.с. 42).

Втім, за змістом пункту 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є: договір 23.09.2022; ордер серія №1105112 від 23.09.2022; Статус адвоката Гайдамаки Юлії Борисівни підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №001511 від 05.01.2018 .

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 42 500,00грн.

Відповідач заперечення проти заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не надав.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI, представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст.123 ГПК України).

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див. також, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.); суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22).

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Господарський суд, розподіляючи витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Трейд", дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Процесуальні документи, наявні у справі: позовна заява (а.с. 1-5); клопотання (а.с. 27-29); заява (а.с. 32,33), клопотання/заява (а.с.34), клопотання/заява (а.с.38), клопотання/заява (а.с.40-43), клопотання/заява, відзив (а.с.60-67), клопотання/заява (а.с.72), клопотання/заява (а.с.84,85), клопотання/заява (а.с.86-87), клопотання/заява (а.с.88-91), а також участь у судових засіданнях 21.02.2023, 09.03.2023, 25.04.2023, 01.05.2023, 19.05.23 підтверджують надання правової допомоги позивачу у цій справі адвокатом Гайдамака Ю.Б.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та значенням справи для сторони, враховуючи незначну кількість виготовлених під час розгляду справи представником позивача документів та їх зміст;

відсутність складних розрахунків;

наявність усталеної судової практики;

враховуючи обставини справи, обсяг доказів та те, що ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію, суд вважає обґрунтованою та розумною суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00грн, яка і підлягає розподілу.

За викладеного, стягненню з відповідача підлягає 19034,50грн (20 000,00грн *1 226 288,96грн/1 288 491,08грн) пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо розподілу судового збору.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 18 394,33грн (1 226 288,96грнх1,5%).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поли-Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Царичанський завод мінеральної води" про стягнення 1288491,08грн - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Царичанський завод мінеральної води" (вул. Царичанська, буд. 147, смт. Царичанка, Дніпропетровська область, 51000, ідентифікаційний код 40284116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поли-Трейд" (вул. Гаршина, буд. 9, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 40548267) збитки в розмірі вартості втраченого за договором відповідального зберігання майна від 05.08.2022 у сумі 1 193 222 (один мільйон сто дев`яносто три тисячі двісті двадцять дві) грн 00 коп., 3% річних у сумі 3 236 (три тисячі двісті тридцять шість) грн 41 коп, втрати від інфляції у сумі 29 830 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять) грн 55коп, та витрати по сплаті судового збору у сумі 18 394 (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто чотири) грн 33коп, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 19 034 (дев`ятнадцять тисяч тридцять чотири) грн 50коп, видати наказ.

В решті заявлених вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.05.2023

Суддя Н.М. Євстигнеєва