ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023 року м.Дніпро

Справа № 904/4346/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 (прийняте суддею Дупляка С.А.) у справі № 904/4346/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМОЛІТ-ІНВЕСТ"

до Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМОЛІТ-ІНВЕСТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від б/д за вих. б/н до Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" (далі - відповідач) про стягнення 199 116, 43 грн, з яких 140 932,00 грн основної заборгованості, 21 048, 85 грн пені, 4 177, 41 грн трьох процентів річних, 32 958, 17 грн інфляційних втрат.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 у цій справі, позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМОЛІТ-ІНВЕСТ" 140 932, 00 грн - основної заборгованості, 21 048, 85 грн - пені, 4 177, 41 грн - трьох процентів річних, 32 958, 17 грн - інфляційних втрат, 2 986, 75 грн - судового збору.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 340 932,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 158 від 18.11.2021, яка підписана сторонами.

Відповідач частково (у розмірі 200.00,00 грн) оплатив товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 17169 від 27.01.2022 на суму 50 000,00 грн, № 16835 від 03.02.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 17005 від 08.02.2022 на суму 50 000,00 грн, № 17361 від 15.02.2022 на суму 50 000,00 грн і вказує на визнання відповідачем наявності свого зобов`язання перед позивачем. Доказів оплати товару в сумі 140 932,00 грн відповідач не надав.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Приватне акціонерне товариство "СУХА БАЛКА" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 у справі № 904/4346/22, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що cистемний аналіз положень Договору дає підстави стверджувати, що обов`язковою передумовою здійснення Відповідачем оплати за партію Товару є надання Позивачем повного пакету документів, передбачених, зокрема, п. 2.3 цього Договору. У випадку не виконання цього обов`язку позивачем у відповідача не настає обов`язок здійснювати оплату за Товар, а штрафні санкції до відповідача за порушення строків розрахунків за Договором не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються відповідачем.

Апелянт наголошує, що не додав до позовної заяви доказів надання відповідачу повного пакету документів, передбачених положеннями Договору, що є передумовою здійснення відповідачем оплати за поставлений товар.

Відтак, апелянт вважає, оскільки позивач не надав суду доказів виникнення у відповідача обов`язку здійснення оплати за Договором.

На думку скаржника, так як у відповідача не настав обов`язок здійснити оплату за Договором внаслідок прострочення позивача, то нарахування 3 % річних, інфляційних втрат за вказаний у позовній заяві період є необґрунтованим та неправомірним.

Це так само стосується й позовних вимог щодо стягнення неустойки, а саме: так як з боку Відповідача не було допущено порушення прав та законних інтересів Позивача, обов`язок щодо здійснення оплати не настав, то жодних прострочень з боку Відповідача бути не може.

Також апелянт вказує, що згідно з п. 10.1 Договору Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у разі виникнення форс- мажорних обставин та/або обставин непереборної сили після укладення Договору.

До форс-мажорних обставин належать: війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення і розпорядження урядових і державних органів, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем Сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули або впливають на виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором

28.02.2022 року листом № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у зв`язку з введенням воєнного стану. ТПП України підтвердила, що ці обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів'!' виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відтак, компетентним органом - ТПП України було офіційно підтверджено настання форс-мажорних обставин, які фактично тривають з 24.02.2022 року і по теперішній час.

5. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, про відкриття апеляційного провадження повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 у справі № 904/4346/22; постановлено розгляд справи провести в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін.

12.05.2023 відповідно до розпорядження керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду № 637/23 призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 904/4346/22, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кузнецова В.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2023 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді: Коваль Л.А., суддів: Мороза В.Ф. та Чередка А.Є.

7. Встановлені судом обставини справи.

01.07.2020 між позивачем (далі - позивач, постачальник) та відповідачем (далі - відповідач, покупець) був укладений договір № 11/2020/ПР (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах. Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору. При зазначенні переліку, асортименту в специфікаціях (додатках) обов`язково указується код УКТ ЗЕД, товару з дотриманням наступних вимог: при придбанні товарів, вироблених в України (крім підакцизних), вказується не менш як 4 перших символів коду УКТ ЗЕД; при придбанні товарів, імпортованих в Україну та підакцизних, вказується 10 символів коду УКТ ЗЕД (п.1.2 договору).

Загальна вартість договору, відповідно до п. 3.2, визначається вартістю всіх специфікацій (додатків), підписаних по цьому договору, які є невід`ємною частиною договору.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Моментом підписання договору є дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці цього договору (п. 13.5 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 31.12.2021).

Між сторонами підписано специфікацію № 6 від 11.10.2021 на загальну суму 340 932, 00 грн (арк. 22, том 1).

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 158 від 18.11.2021 на суму 340 932,00 грн (арк. 25, том 1).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 340 932,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 158 від 18.11.2021 (арк. 26, том 1).

Відповідач розрахувався за товар у загальному розмірі 200 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 17169 від 27.01.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 16835 від 03.02.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 17005 від 08.02.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 17361 від 15.02.2022 на суму 50 000, 00 грн (арк. 27-30, том1).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати товару позивач нарахував:

пеню за період прострочення з 29.12.2021 до 29.06.2022 на суму 21 048, 85 грн;

три відсотка річних за період прострочення з 29.12.2021 до 30.10.2022 на суму 4 177, 41 грн;

інфляційні втрати за період прострочення з січня 2022 року до вересня 2022 року на суму 32 958, 17 грн.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення 140 932, 00 грн основної заборгованості, 21 048, 85 грн пені, 4 177,41 грн трьох процентів річних, 32 958, 17 грн інфляційних втрат.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено вище, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 11/2020/ПР від 01.07.2020. Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Пунктом 4.1 договору визначено, що оплата вартості партії товару (платежі) здійснюється в гривнях, на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі, на умовах оплати узгоджених сторонами у відповідній специфікації (додатках) до цього договору. У цьому випадку, умови оплати поширюються тільки на партії товару, передбачені такими специфікаціями (додатками).

Так, у специфікації № 6 від 11.10.2021 сторонами узгоджено оплату товару, що поставляється за цим договором (специфікацією), здійснюється покупцем на умовах: по факту поставки, протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту надходження ТМЦ на склад покупця (п. 3).

Отже, відповідач був зобов`язаний розрахуватися з позивачем за товар до 28.12.2021 (включно).

Відповідач частково (у розмірі 200 000, 00 грн) оплатив товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 17169 від 27.01.2022 на суму 50 000,00 грн, № 16835 від 03.02.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 17005 від 08.02.2022 на суму 50 000, 00 грн, № 17361 від 15.02.2022 на суму 50 000, 00 грн (арк. 27-30, том1) і вказує на визнання відповідачем наявності свого зобов`язання перед позивачем.

На час розгляду справи в суді першої інстанції, доказів сплати заборгованості у розмірі 140 932, 00 грн сторонами не надано.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 140 932, 00 грн визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач нарахував пеню за період прострочення з 29.12.2021 до 29.06.2022 на суму 21.048,85 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Суд першої інстанції перевірив розрахунок пені та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з такими висновками погоджується і апеляційний господарський суд.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних за період прострочення з 29.12.2021 до 30.10.2022 на суму 4 177,41 грн та інфляційні втрати за період прострочення з січня 2022 року до вересня 2022 року на суму 32 958,17 грн. Відповідач контррозрахунку не надав.

Перевіривши правильність розрахунку, колегія суддів також дійшла висновку щодо обґрунтованості вимог в цій частині та їх задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 2.3 договору визначено, що на кожну поставлену партію товару постачальник повинен надати покупцю такі документи: рахунок-фактуру; сертифікат якості виробника/паспорт на товар; видаткову накладну; інші документи, перераховані в специфікації (додатку).

За доводами апелянта, невиконання позивачем п. 2.3 договору є відкладальною умовою, що є підставою для не оплати товару.

Як зазначено Верховним Судом у справі № 908/771/19, рахунок або рахунок-фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунка-фактури, у контексті спірних правовідносин, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором. Близька за змістом правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 зі справи №918/537/18, від 29.08.2019 зі справи №905/2245/17, від 26.02.2020 зі справи №915/400/18, від 29.04.2020 зі справи №915/641/19.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, видаткова накладна № 158 від 18.11.2021 на суму 340 93200 грн підписана сторонами, а тому мала бути наявною у відповідача.

Таким чином, поставка товару є підтвердженою та жодних заперечень відповідач щодо поставки товару не висуває, проте і докази того, що відповідач звертався до позивача з вимогами надати йому певні документи на товар матеріали справи не містять, а тому заперечення відповідача оцінюються критично, оскільки така поведінка відповідача свідчить про його недобросовісні дії стосовно оплати поставленого товару.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки поставка товару підтверджена, строк оплати товару чітко визначений у п. 3 специфікації, проте товар з боку відповідача оплачений лише частково, нарахування позивачем пені, процентів річних та інфляційних втрат є правомірними, а тому заперечення відповідача в цій частині також відхиляються.

Щодо посилання скаржника на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Торгово-промислова палата України (ТПП України) листом від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Відповідач вказаний лист надав суду в якості доказу настання форс-мажорних обставин.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, господарський суд встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст.ст. 14 та 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що місцезнаходження філії відповідача, яка виступає стороною договору, є місто Кривий Ріг, у якому в період з 24.02.2022 (дата початку військової агресії російської федерації та дата введення в Україні воєнного стану) до 24.01.2023 (дата ухвалення рішення) були відсутні активні бойові дії, що вказує на існування можливості у відповідача засвідчити форс-мажорні обставини, у разі їх наявності, відповідно до регламенту.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили або ж випадком) не вважаються: недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника; відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання; відсутність у боржника необхідних коштів.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 як доказ існування форс-мажорних обставин у справі № 904/4346/22 визнається судом недостанім доказом існування таких обставин.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Судом першої інстанції було надано повну та обґрунтовану оцінку на всі аргументи відповідача, надано належну оцінку поданим сторонами доказам, зроблено об`єктивні висновки щодо задоволення заявлених позовних вимог.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 у справі № 904/4346/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 у справі № 904/4346/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, за винятком випадків передбачених п. 2 ч. 1 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко