ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"03" квітня 2023 р. м. Ужгород Справа №907/894/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон", м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення 336 093,22 грн штрафних санкцій (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Іваниш Д.П.

представники:

Позивача (в режимі відеоконференції) - Годованець Л.Ю., адвокат,

довіреність №51 від 01.12.2022

Відповідача (в режимі відеоконференції) - Голубок А.В., адвокат, ордер

серії АО №1016594 від 05.04.2021

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", м. Київ звернулося до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон", м. Ужгород Закарпатської області про стягнення 285 850,32 грн пені та штрафу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.02.2021 відкрито провадження у справі №907/894/20 в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.03.2021. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України із одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання - суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву

Ухвалами суду від 03.03.2021, 02.06.2021, 07.09.2021, 28.09.2021, 03.11.2021, 09.12.2021, 02.02.2022, 03.03.2022 та 01.06.2022 підготовчі засідання відкладались із підстав, наведених в ухвалах суду.

У підготовчих засіданнях 31.03.2021, 06.04.2021 та 28.04.2021 судом за участю уповноважених представників сторін проголошувались перерви.

У підготовчому засіданні 31.03.2021 протокольною ухвалою суду задоволено заяву позивача №22/613 від 11.03.2021 (вх. №02.3.1-02/2008/21 від 18.03.2021) про збільшення розміру позовних вимог, якою останній просить стягнути з відповідача 336 093,22 грн штрафних санкцій.

У підготовчому засіданні 06.04.2021 протокольною ухвалою суду постановлено поновити відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву в даній справі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.08.2022 закрито підготовче провадження у справі №907/894/20 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 20.09.2022. Явка уповноважених представників учасників процесу судом визнана на власний розсуд.

Ухвалами суду від 20.09.2022, 26.10.2022, 20.12.2022 та 21.03.2023 судові засідання у справі відкладались із підстав, наведених в ухвалах суду.

В судових засіданнях 22.11.2022, 22.02.2023 та 30.03.2023 судом за участю уповноважених представників учасників процесу оголошувались перерви.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення в даній справі прийнято судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить суд задоволити позов у повному обсязі з урахуванням поданої суду заяви про збільшення позовних вимог, зазначаючи про те, що між сторонами спору 21.05.2020 було укладено Договір поставки №21/05-02/ЄР, предметом якого виступало постачання товару - дизельного палива Євро-5 (налив); загальна ціна Договору, відповідно до його пункту 2.1., складала 761 256 грн, а кількість товару, яка підлягала поставці, згідно із Специфікацією, що є Додатком №1 до Договору, становила 58 200 л.

За твердженням позивача, 15.07.2020 та 17.08.2020 відповідно ним було отримано від ТОВ "Вастон" повідомлення про існування обставин для припинення Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, у відповідь на які ТОВ "Євро-Реконструкція" листами №11/1503 від 27.07.2020 та №22/1650 від 19.08.2020 повідомило відповідача про те, що не погоджується із припиненням Договору, та запропонувало останньому здійснити на умовах Договору поставку товару (дизельного палива) в обсязі 5000 л, і лише після поставки товару, за взаємною згодою сторін розірвати Договір шляхом підписання Додаткової угоди про його розірвання.

Позивач звертає увагу, що супровідним листом №22/1711 від 01.09.2020 надіслав відповідачу на його електронну адресу та кур`єрською доставкою "Нова пошта" заявку на поставку товару у вищенаведеній кількості, у відповідь на яку отримав від останнього лист №62 від 10.09.2020 із пропозицією відвантажити 1500-2000 л дизельного палива та повідомленням про наявність форс-мажорних обставин, які позбавили ТОВ "Вастон" можливості своєчасно зареєструвати податкові накладні, а також підвищення цін на ринку оптової торгівлі нафтопродуктами, що в сукупності зумовило підстави для звернення відповідача 14.07.2020 до позивача із повідомленням про припинення дії Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020.

За твердженням позивача, своєчасність реєстрації податкових накладних не належить до обставин непереборної сили; крім того, підтвердженням настання форс-мажорних обставин, у розумінні п. 8.4. Договору, є належним чином оформлені документи, видані Торгово - промисловою палатою України, які відповідачем пред`явлені не були.

Покликаючись на п. 2.4. Договору, позивач зазначає, що зміна ціни за одиницю товару в бік збільшення може здійснюватися не раніше, ніж відбудеться поставка 50% загального обсягу такого товару (у той час, як відповідачем на підставі видаткової накладної №Рн200602/001 від 02.06.2020 було поставлено лише 5530 л дизельного палива), та за умови документального підтвердження Торгово - промисловою палатою відповідного регіону, органів Державної служби статистики України, ДП "Держзовнішінформ" або ДП "Зовнішторгвидав України" коливання ціни товару на відповідному ринку, якого відповідачем аналогічно не було надано.

Із посиланням на п. 5.2. Договору позивач вказує на те, що отримавши 09.09.2020 заявку на поставку товару, відповідач повинен був поставити такий у строк до 12.09.2020 включно, чого, однак, не здійснив, тим самим порушивши умови укладеного між сторонами Договору.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у частині поставки товару позивач вважає підставою для застосування до останнього штрафних санкцій, передбачених п. 7.3. та 7.4. Договору, у сукупному розмірі 336 093,22 грн (267 200,86 грн пені та 68 892,36 штрафу).

Водночас у заяві про збільшення розміру позовних вимог №22/613 від 11.03.2021 (вх. №02.3.1-02/2008/21 від 18.03.2021) позивач зазначає про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, ТОВ "Євро-Реконструкція" 21.12.2020 надіслало останньому повідомлення №22/2518 про розірвання Договору із 11.01.2021. Наведені обставини стали підставою для донарахування позивачем неустойки за період із 18.12.2020 до 08.01.2021.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач на електронну адресу суду надіслав відзив на позовну заяву №36 від 01.04.2021 (вх. №02.3.1-02/2501/21 від 05.04.2021; оригінал надійшов 07.04.2021), в якому зазначає про те, що листом №125 від 14.07.2020 звернувся до позивача з повідомленням про існування обставин для припинення Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, до якого долучив Додаткову угоду №1 про припинення означеного Договору у двох примірниках, що були підписані з боку ТОВ "Вастон".

Покликаючись на приписи ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України та п. 10.4. Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, відповідач наголошує, що позивач був зобов`язаний або підписати вищевказану Додаткову угоду в редакції, запропонованій ТОВ "Вастон", або сформувати й надіслати останньому мотивований протокол розбіжностей, чого, однак, не здійснив.

Відповідач також звертає увагу на те, що з моменту надіслання листа №125 від 14.07.2020 не отримував від позивача жодної заявки на поставку товару за Договором №21/05-02/ЄР від 21.05.2020.

Водночас за твердженням відповідача, в листі №11/1503 від 27.07.2020 ТОВ "Євро-Реконструкція" фактично визнало та погодилося із обставинами, наведеними ТОВ "Вастон" у якості підстави для розірвання Договору, однак заявку на поставку 5000 л дизельного палива відповідачу не направило, звернувшись, натомість, до суду з даним позовом.

Відповідач наголошує, що долучена позивачем до матеріалів справи заявка на поставку товару не містить даних про вихідну реєстрацію цього документу; крім того, в матеріалах справи відсутні докази надіслання такої заявки на адресу ТОВ "Вастон".

Покликаючись на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом", Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Протоколу №40 про встановлення із 02.07.2020 "червоного" рівня епідемічної небезпеки поширення COVID-19, зокрема, в Закарпатській області, рішення №20 від 13.08.2020, підтриманого Протоколом №17 від 14.08.2020 Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Закарпатської обласної державної адміністрації, щодо встановлення на території м. Ужгород "помаранчевої" зони епідемічної небезпеки поширення COVID-19 на 2 тижні із 17.08.2020, відповідач наголошує на тому, що означені обставини в системному зв`язку із тими, що викладені в повідомленні ТОВ "Вастон" від 14.07.2020, унеможливили виконання останнім взятих на себе зобов`язань та спонукали відповідача до припинення Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020.

На переконання відповідача, додані до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують надсилання позивачем листа від 27.07.2020 на вказану в Договорі адресу ТОВ "Вастон" та у спосіб, передбачений Договором (на електронну пошту та/або кур`єрською поштою), у зв`язку з чим такі докази не підлягають врахуванню судом.

Відповідач, посилаючись на положення ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України та п. 10.3., 10.4. Договору, зазначає, що за наявності перешкод для виконання своїх зобов`язань за Договором, з урахуванням 20-денного строку на надання позивачем заперечень на лист ТОВ "Вастон" від 14.07.2020 про розірвання Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, останній вважається розірваним із 03.08.2020 в редакції Додаткової угоди №1, запропонованої відповідачем.

З огляду на дату розірвання Договору (03.08.2020) та приписи ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, відповідач наголошує на тому, що не був зобов`язаний виконувати заявку на поставку товару, начебто надіслану позивачем, а отже, нарахування штрафних санкцій із посиланням на п. 7.3. Договору є безпідставним.

Крім того, за твердженням відповідача, жоден із доказів, наданих позивачем, не свідчить про направлення останнім разом із листом №22/1711 від 01.09.2020 саме Додатку №2 (заявки на поставку товару); більше того, при розрахунку неустойки позивачем допущено елементарну помилку, оскільки зобов`язання з відвантаження товару, в силу п. 9.1. Договору, припинились для ТОВ "Вастон" 31.12.2020, і після цієї дати замовник (ТОВ "Євро-Реконструкція") був позбавлений права надсилати заявку на поставку товару, а постачальник, відповідно, не мав обов`язку відвантажувати такий товар.

Відповідач звертає увагу суду на те, що на момент начебто направлення листом №22/1711 від 01.09.2020 Додатку 2 від 01.09.2020 про відвантаження палива позивач достеменно знав та погодився із розірванням Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 з 03.08.2020, що підтверджується публікацією останнім оголошення про новий тендер із тендерною пропозицією від 03.08.2020 на закупівлю дизельного палива Євро-5 та подальшим укладенням 17.09.2020 Договору поставки №17/09-01/ЄР з іншим постачальником майже на ті самі об`єми дизельного палива.

Відповідач також вказує на наявність підстав для застосування судом положень ст. 233 Господарського процесуального кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України при надмірно великому розмірі заявлених до стягнення штрафних санкцій у порівнянні зі збитками позивача та у випадку, якщо порушення зобов`язання взагалі не завдало останньому збитків.

Відповідач наголошує, що позивачем порушено закріплений у ч. 1 ст. 61 Конституції України принцип "non bis in idem" - "ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення", оскільки ТОВ "Євро-Реконструкція" було направлено заяву до AT "Банк інвестицій та заощаджень" для отримання коштів за банківською гарантією №10326/20-ГВ від 15.05.2020 та в подальшому, 10.11.2020 одержано вищевказані грошові кошти. Тобто, як вказує відповідач, штрафні санкції вже отримані позивачем за рахунок забезпечення Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 банківською гарантією, відтак, у випадку нарахування та стягнення таких із відповідача у порядку п. 7.3 Договору відбудеться подвійне притягнення до відповідальності ТОВ "Вастон", що, у свою чергу, заборонено законом.

Покликаючись на приписи ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, відповідач наголошує на тому, що вжив усіх залежних від нього заходів, спрямованих на виконання Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, що підтверджується відвантаженням палива в червні 2020 року та спробами зареєструвати податкові накладні за наслідками поставки товару.

Крім того, на переконання відповідача, застосований позивачем розрахунок штрафних санкцій є некоректним, оскільки п. 7.4. Договору встановлено, що у разі порушення постачальником строків поставки товару більше ніж на 14 календарних днів або відмови постачальника здійснити поставку у повному обсязі з будь-яких причин, замовник має право відмовитися від його подальшого прийняття та вимагати від постачальника сплати штрафу у розмірі 10% від загальної ціни непоставленого товару. Відтак, саме від загальної ціни непоставленого товару можливо розраховувати штраф у розмірі 10% (65 400 грн х 10% / 100 = 6540 грн).

Водночас відповідач зазначає про те, що позивачем втрачено право на звернення до суду з вимогою про стягнення штрафу із огляду на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

Представник позивача на електронну адресу суду надіслала відповідь на відзив №22/911 від 20.04.2021 (вх. №02.3.1-02/2999/21 від 20.04.2021), в якій, на противагу доводів відповідача, зазначає про те, що пунктом 10.4. Договору чітко передбачено, що дія Договору може бути припинена лише за згодою сторін шляхом підписання Додаткової угоди, водночас такої згоди позивач не надавав.

Крім того представник позивача наголошує на безпідставності аргументів відповідача щодо неотримання ним листа №11/1503 від 27.07.2020, оскільки такий засобами зв`язку АТ "Укрпошта" надсилався ТОВ "Вастон", однак, був повернутий на адресу ТОВ "Євро-Реконструкція" за закінченням терміну зберігання. Водночас скан-копію означеного листа було надіслано на електронну адресу відповідача, вказану в Договорі, і саме на відповідача покладається обов`язок щодо забезпечення її роботи з метою отримання електронної кореспонденції.

Представник позивача зазначає про те, що поведінка ТОВ "Вастон" свідчить не тільки про порушення договірних умов та небажання виконувати взяті на себе зобов`язання, а й про введення в оману АТ "Банк інвестицій та заощаджень" в частині припинення дії Договору з метою отримання коштів за банківською гарантією №10326/20-ГВ від 15.05.2020.

За твердженням представника позивача, листом №62 від 10.09.2020 відповідач підтвердив отримання листа ТОВ "Євро-Реконструкція" №22/1711 від 01.09.2020 та повідомив про результати розгляду заявки щодо здійснення поставки товару - дизельного палива Євро-5 в обсязі 5000 л.

Представник позивача вкотре наголошує, що відповідачем на виконання умов Договору не було надано документального підтвердження коливання ціни товару на відповідному ринку; крім того, належним доказом існування обставин непереборної сили є документи, видані Торгово-промисловою палатою України, котрих відповідач позивачу аналогічно не пред`явив.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що ні п. 5.2. Договору, ні Додатком №2 до Договору не визначений обов`язок замовника здійснювати вихідну реєстрацію заявки на поставку товару; більше того, постачальник у листі №62 від 10.09.2020 підтвердив отримання листа замовника №22/1711 від 01.09.2020 із додатком - заявкою на здійснення поставки - дизельного палива Євро - 5 у кількості 5000 л, водночас повідомив про неможливість здійснення поставки товару в повному обсязі.

За твердженням представника позивача, на період дії Договору в Закарпатській області чи м. Ужгороді не було офіційно оголошено про початок епідемії, разом з тим, умовами Договору чітко визначений порядок дії сторін у випадку настання обставин непереборної сили, що передбачає направлення замовнику письмового повідомлення про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань із належним підтвердженням обставин форс-мажору. Вказане, на переконання представника позивача, позбавляє відповідача права посилатися на карантин, як на обставину непереборної сили, і не звільняє його від виконання зобов`язань за Договором.

Представник позивача наголошує на безпідставності посилань відповідача на п. 10.3. Договору, яким визначене лише право замовника достроково розірвати такий, та вказує, що постачальником не було реалізовано свого права на звернення до суду із позовом про розірвання Договору у примусовому порядку, як це обумовлено ч. 1 - 4 ст. 188 Господарського кодексу України.

Як стверджує представник позивача, чинним законодавством, у тому числі Законом України "Про публічні закупівлі", не встановлено будь-якої заборони замовнику, маючи діючий договір на поставку товару, оголошувати іншу процедуру закупівлі такого товару.

У підтвердження факту понесення ТОВ "Євро-Реконструкція" збитків внаслідок протиправних дій відповідача, представник позивача зазначає про те, що відсутність дизельного палива зумовило зупинку транспортних засобів, які здійснювали розвантаження вугілля та подання його у котли, що у свою чергу призвело до додаткових затрат позивача, яке змушене було орендувати транспортну техніку на час простою власної; крім того, згідно зі Звітом про фінансові результати (Звітом про сукупний дохід), в якості чистого фінансового результату за 2020 рік у позивача наявний збиток у розмірі 31,158 млн грн, прибуток відсутній.

За твердженням представника позивача, доводи відповідача про спроби подвійного притягнення його до відповідальності є необґрунтованими, оскільки АТ "Банк інвестицій та заощаджень" були перераховані кошти за банківською гарантією, у той час, як ТОВ "Євро-Реконструкція" звернулося до суду з позовом про стягнення пені та штрафу за невиконання договірних зобов`язань.

Крім того, як вказує представник позивача, предметом оскарження у справі №807/1451/16, на яку посилається відповідач у листі №62 від 10.09.2020, виступали податкові накладні за 2016-2017 роки, з чого, у свою чергу, випливає, що постачальник мав можливість здійснювати реєстрацію поточних податкових накладних.

Посилаючись на приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, представник позивача зазначає, що строк на звернення до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій ТОВ "Євро-Реконструкція" не пропущено.

Надісланим на електронну адресу суду клопотанням №39 від 05.04.2021 (вх. №02.3.1-02/2553/21 від 06.04.2021; оригінал надійшов 13.04.2021) відповідач просить залишити позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог без розгляду, покликаючись на те, що саме із 15.07.2020 (день, коли ТОВ "Вастон" звернулося до позивача з повідомленням про припинення Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020) повинен відраховуватися встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк для пред`явлення вимог про стягнення штрафних санкцій. Відповідач наголошує, що такий строк закінчився для позивача 15.01.2021, натомість, останній звернувся до суду з позовом 25.01.2021, що зумовлює підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

В надісланому на електронну адресу суду клопотанні №41 від 05.04.2021 (вх. №02.3.1-02/2554/21 від 06.04.2021; оригінал надійшов 13.04.2021) відповідач просить суд застосувати при розгляді справи норми ст. 617 Цивільного кодексу України із огляду на прийняту Кабінетом Міністрів України постанову від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом", прийнятий Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій протокол №40, яким із 02.07.2020 встановлено "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19, зокрема, в Закарпатській області у м. Ужгород, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 13.08.2020 №20 та рішення Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Закарпатської обласної державної адміністрації від 14.08.2020 (протокол №17), різке зростання цін на нафтопродукти на ринку України незалежно від волі сторін Договору, протиправні дії ДФС України щодо відповідача, які зумовили настання обставин непереборної сили при виконанні Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 в частині неможливості/перешкоджанні у своєчасній реєстрації податкових накладних відповідачем.

Відповідачем на електронну адресу суду також надіслано клопотання №40 від 05.04.2021 (вх. №02.3.1-02/2557/21 від 06.04.2021; оригінал надійшов 13.04.2021) про визнання доказів неналежними та виключення документів з числа доказів, в якому, зокрема, зазначає про те, що з урахуванням чітко передбаченого Договором способу направлення листів, рекомендоване відправлення, про яке зазначено у квитанції від 27.07.2020, не може бути доказом надіслання відповідачу саме листа від 27.07.2020, а не будь-якого іншого документа. Відтак, відповідач стверджує, що додані позивачем до позову докази направлення листа від 27.07.2020 не дають змоги встановити, на яку адресу такий було надіслано, який саме документ та з яким змістом направлявся ТОВ "Вастон"; крім того, означене відправлення здійснено у спосіб, не передбачений Договором, а отже, відповідні докази у підтвердження факту надіслання позивачем листа від 27.07.2020 є неналежними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу надіслання ТОВ "Вастон" Додатку №2 (заявки на поставку товару) до листа від 01.09.2020 у спосіб, визначений Договором або встановлений ст. 164 ГПК України, у зв`язку з чим долучені ТОВ "Євро-Реконструкція" докази направлення відповідачу заявки на поставку товару також є неналежними і не можуть бути враховані судом під час розгляду спірних правовідносин між сторонами.

Представником позивача на електронну адресу суду надіслано заперечення на клопотання відповідача про визнання доказів неналежними та виключення документів з числа доказів №22/917 від 21.04.2021 (вх. №02.3.1-02/3048/21 від 22.04.2021), в якому, серед іншого, наголошено на тому, що відповідачем у підтвердження його доводів щодо неодержання заявки на поставку товару не подано суду жодного належного й допустимого доказу.

В надісланому на електронну адресу суду запереченні щодо клопотання про застосування положень ст. 617 Цивільного кодексу України №22/918 від 21.04.2021 (вх. №02.3.1-02/3049/21 від 22.04.2021) представник позивача вказує на те, що сам факт введення на території України карантину не є обставиною непереборної сили за замовчуванням, а винна сторона (відповідач) жодним чином не довела взаємозв`язок між порушенням Договору і встановленими карантинними обмеженнями; більше того, відповідач був зобов`язаний чітко дотримуватися передбаченої Договором процедури підтвердження форс-мажорних обставин (письмове повідомлення в чітко окреслений термін, надання документів, виданих Торгово-промисловою палатою).

Представник позивача на електронну адресу суду надіслала заперечення на клопотання відповідача про застосування строків позовної давності №22/919 від 22.04.2021 (вх. №02.3.1-02/3050/21 від 22.04.2021), в якому зазначає, що з урахуванням дати отримання ТОВ "Вастон" заявки на поставку товару (09.09.2020), датою відповідної поставки мало бути 12.09.2020, а відтак, шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, спливає 13.03.2021, у той час, як позивачем штрафні санкції нараховано по 08.01.2021. Крім того, зазначає про те, що відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком у один рік.

Відповідач на електронну адресу суду надіслав заперечення на відповідь на відзив №58 від 26.04.2021 (вх. №02.3.1-02/3146/21 від 26.04.2021; оригінал надійшов 05.05.2021), в якому, серед іншого, вказує на те, що долучений позивачем до позову лист від 27.07.2020 не містить відбитку печатки ТОВ "Євро-Реконструкція", що прямо суперечить п. 9.7. Договору, а також не містить електронного підпису уповноваженої особи позивача. За твердженням відповідача, оскільки лист від 27.07.2020 не доставлявся на його адресу кур`єрською доставкою, як це передбачено п. 5.2. Договору, то і про надходження такого листа відповідачу не було відомо, а отже останній і не міг бути отриманий ТОВ "Вастон".

Відповідач зазначає, що з огляду на неотримання від позивача протягом строку, встановленого п. 10.4. Договору, жодних заперечень щодо припинення дії Договору, а також заявок на поставку товару, ТОВ "Вастон" підготувало і направило на адресу позивача, а також банку-гаранта лист від 11.08.2020 про припинення дії Договору.

За твердженням відповідача, матеріали справи також не містять належних доказів у розумінні ст. 76 ГПК України, що лист від 19.08.2020 був направлений ТОВ "Вастон" на електронну пошту, оскільки скріншот відправки електронного файлу з назвою "22-1650" від 19.08.2020 не дає змоги встановити його дійсний зміст; крім того позивачем не подано суду доказів того, що вищевказаний електронний файл містив електронний підпис уповноваженої особи позивача.

Як вказує відповідач, цінний лист №868 був направлений позивачем без кур`єрської доставки, а отже у спосіб, не передбачений умовами Договору; більше того, через некоректне зазначення ТОВ "Євро-Реконструкція" у накладній №868 контактного телефону одержувача (відповідача) останній навіть не міг бути належно повідомленим про надходження на його адресу листа від 19.08.2020.

Відповідач наголошує, що складаючи лист від 01.09.2020, позивач уже достеменно знав, що Договір поставки є припиненим, та усвідомлював, що ним було обрано нового постачальника за наслідками проведення нового тендеру на закупівлю дизельного палива. Крім того, додані позивачем до позову листи від 27.07.2020, 19.08.2020 та 01.09.2020 у тексті містять посилання на відвантаження палива, проте до таких жодного разу не було додано заявку на поставку товару, оформлену у відповідності до Додатку №2 до Договору.

На переконання відповідача, з огляду на отримання листів ТОВ "Вастон" від 14.07.2020, від 11.08.2020 та обрання 28.08.2020 нового переможця по тендеру, ТОВ "Євро-Реконструкція" були вчинені всі можливі дії, які свідчили про припинення Договору поставки, укладеного з відповідачем, відтак, нарахування штрафних санкцій у період із 14.09.2020 по 11.01.2021 є протиправним.

Представник позивача на електронну адресу суду надіслала письмові пояснення №22/1179 від 27.05.2021 (вх. №02.3.1-02/4012/21 від 28.05.2021), в яких, зокрема, зазначає про те, що неотримання поштової кореспонденції відповідачем та повернення її відправнику із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" зумовлені суб`єктивною поведінкою ТОВ "Вастон", яка була спрямована на отримання банківської гарантії №10326/20-ГВ від 15.05.2020.

Як стверджує представник позивача, форма заявки на поставку товару, наведена в Додатку №2 до Договору, містить лише відмітку для підпису керівника позивача, а обов`язковість відбитку печатки на такій не передбачена умовами Договору. Наголошує, що посилання відповідача на абз. 2 п. 1 глави 3 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015, є безпідставним, оскільки заявка не є документом, що засвідчує права громадян і юридичних осіб, на якому фіксується факт витрати коштів і проведення операцій із матеріальними цінностями. Більше того, представник позивача зауважує, що у підписаній сторонами редакції Договору взагалі відсутній пункт 9.7., на який покликається відповідач у поданих суду заявах по суті справи.

За твердженням представника позивача, у ТОВ "Євро-Реконструкція" із 26.09.2017 ведеться централізована реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції в електронному вигляді MS Excel, у якій фіксується факт направлення та отримання документа із присвоєнням порядкового реєстраційного номера, дати, змісту, ПІБ виконавця; позивач до письмових пояснень додав завірений витяг у вигляді скріншота MS Excel реєстрації вихідної кореспонденції, в якому за допомогою функції "Фільтр" у вкладці "Вихідна" відображений результат пошуку "Вастон". Вказане, на переконання представника позивача, свідчить про здійснення канцелярією ТОВ "Євро-Реконструкція" реєстрації листа від 01.09.2020 №22/1711 із заявкою на поставку товару. Таким чином, позивачем було створено супровідний лист від 01.09.2020 №22/1711 із заявкою шляхом складання паперового письмового документа, а не у вигляді електронних даних, та здійснено надіслання електронної копії письмового документа засобами електронного зв`язку на електронну адресу відповідача - , а також надіслано паперовий варіант означеного листа кур`єрською доставкою ТОВ "Нова пошта" на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За твердженням представника позивача, за умовами укладеного Договору у сторін відсутні зобов`язання здійснювати листування виключно рекомендованими листами; при цьому, відповідач помилково посилається на п. 5.2. Договору, яким визначений порядок направлення заявки постачальнику.

Представник позивача також звертає увагу на те, що відповідач у листі №125 від 14.07.2020 зазначив: "один підписаний примірник повернути ТОВ "Вастон" за адресою: а/с №20, м. Київ, 03056", водночас вказана адреса не збігається із тою, що зазначена постачальником у Договорі, а також міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

На думку представника позивача, відповідач не вжив усіх можливих заходів, визначених умовами Договору, для отримання поштової кореспонденції; більше того, незрозумілим є той факт, яким чином прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом" вплинуло на неможливість відповідача отримувати поштову кореспонденцію від АТ "Укрпошта".

Представник позивача зауважує, що ТОВ "Євро-Реконструкція" здійснює нарахування штрафних санкцій на четвертий день із дня отримання відповідачем супровідного листа №22/1711 від 01.09.2020 із заявкою та нездійснення поставки товару протягом строку, визначеного в Договорі.

За твердженням представника позивача, в листі №139 від 11.08.2020 про припинення дії Договору постачальником вкотре порушено умови Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, оскільки не дотримано 20-денного строку, що передбачений останнім, а також повністю проігноровано лист замовника №11/1503 від 27.07.2020.

Покликаючись на п. 10.4. Договору та приписи ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, представник позивача зауважує, що ТОВ "Євро-Реконструкція" у межах 20-денного терміну (27.07.2020) направило на адресу постачальника рекомендований лист №11/503 від 27.07.2020 із повідомленням про вручення, в якому не погоджувалося із припиненням Договору, однак, враховуючи ситуацію, запропонувало здійснити поставку товару в обсязі 5000 л і лише після цього припинити дію Договору за згодою сторін. Представник позивача вказує, що скан-копія означеного листа була надіслана на офіційну електронну адресу відповідача, - , а оригінал, надісланий засобами поштового зв`язку за місцезнаходженням ТОВ "Вастон", який повернувся позивачу із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Водночас за свідченням представника позивача, листом №62 від 10.09.2020 відповідач підтвердив отримання листа ТОВ "Євро-Реконструкція" №22/1711 від 01.09.2020 та повідомив про результати розгляду заявки на поставку товару - дизельного палива Євро-5 в кількості 5000 л; зазначене свідчить, що позивач підтверджує отримання і супровідного листа №22/1711 від 01.09.2020, і додатку до нього - заявки на поставку товару.

Відповідач на електронну адресу суду надіслав клопотання про залучення доказів №91 від 30.08.2021 (вх. №02.3.1-02/6158/21 від 31.08.2021; оригінал надійшов 06.09.2021), до якого долучив копію відповіді Запорізької торгово - промислової палати за вих. №03.3/212 від 15.06.2021 на запит ТОВ "Вастон" щодо засвідчення форс-мажорних обставин під час виконання Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020. За змістом означеного листа Запорізької торгово - промислової палати, Договір поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 виконувався сторонами під впливом епідемії (пандемії) гострої респіраторної хвороби COVID-19 та протиепідемічних заходів, що тривали впродовж усього строку дії Договору.

Представник позивача на електронну адресу суду надіслала додаткові пояснення №22/2073 від 21.09.2021 (вх. №02.3.1-02/6693/21 від 21.09.2021), в яких зазначає про те, що від відповідача не надходили письмові повідомлення про неможливість виконати умови Договору у зв`язку із настанням обставин непереборної сили - карантинних заходів, а також належне підтвердженням настання таких обставин - документ, виданий Торгово-промисловою палатою України; водночас залишається незрозумілим, чому ТОВ "Вастон" звернулося до Запорізької ТПП лише 09.06.2021, тобто через 2 місяці після подання відзиву на позов у даній справі. Крім того, на думку представника позивача, відповідачем не надано належного обґрунтування того, із яких причин лист Запорізької ТПП, який надійшов у липні 2021 року, подається відповідачем до суду лише 30.08.2021.

Покликаючись на ст. 141 Закону України "Про торгово - промислові палати в Україні", представник позивача наголошує, що лист Запорізької торгово-промислової палати від 15.06.2021 №03.3/212 не є Сертифікатом про форс-мажорні обставини; крім того, в ньому не вказано, що ТОВ "Вастон" не змогло своєчасно виконати зобов`язання за Договором у зв`язку із обставинами непереборної сили.

До надісланого на електронну адресу суду клопотання №15 від 15.09.2022 (вх. №02.3.1-02/4852/22 від 19.09.2022; оригінал надійшов 22.09.2022) відповідачем долучено копію Сертифікату №2300-21-0942 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданого Запорізькою торгово-промисловою палатою.

Представник позивача через підсистему "Електронний суд" подала заяву б/н від 26.10.2022 про постановлення окремої ухвали, якою просить суд постановити окрему ухвалу у справі №907/894/20 у зв`язку з виявленням факту порушення законодавства посадовою особою ТОВ "Вастон" - виконуючим обов`язки генерального директора Погребним Д.І., що кваліфікується за ст. 358 Кримінального кодексу України. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що позивач звернувся із листом №22/1641 від 20.09.2022 до Запорізької торгово-промислової палати, на який отримав від останньої відповідь №03.2/267 від 28.09.2022 про те, що ТОВ "Вастон" не зверталося до Запорізької ТПП стосовно підтвердження форс-мажорних обставин, які виникли за Договором з ТОВ "Євро-Реконструкція" на поставку дизельного палива №21/05-02/ЄР від 21.05.2020; ТОВ "Вастон" не зверталось з листом №12/11/21-7 від 12.11.2021 до Запорізької торгово-промислової палати (вх. №329 від 16.11.2021), з даним вихідним номером до ЗТПП надходила заява від іншого підприємства; Сертифікат за №2300-21-0942 Запорізькою торгово-промисловою палатою для ТОВ "Вастон" не видавався. Вказане, на переконання представника позивача, свідчить про завідоме підроблення офіційних документів Запорізької торгово-промислової палати в.о. генерального директора ТОВ "Вастон" Погребним Д.І.

Судом на адресу Запорізької торгово-промислової палати надіслані листи від 24.02.2023 та 07.03.2023 про надання письмової інформації про те, чи видався Запорізькою торгово-промисловою палатою Товариству з обмеженою відповідальністю "Вастон" Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №2300-21-0942.

На адресу суду 20.03.2023 надійшов лист Запорізької торгово-промислової палати №03.2/250 від 28.02.2023, в якому зазначено про те, що Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №2300-21-0942 Товариству з обмеженою відповідальністю "Вастон" Запорізькою ТПП не видавався.

Водночас у судовому засіданні 03.04.2023 представник відповідача просив суд не брати до уваги Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №2300-21-0942 як доказ при ухваленні рішення за наслідками розгляду спірних правовідносин по суті, оскільки він не є належним у розумінні ст. 76 ГПК України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (замовником, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вастон" (постачальником, відповідачем у справі) було укладено Договір поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 (далі - Договір), згідно із п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а замовник прийняти та оплатити на умовах цього Договору Дизельне паливо Євро-5 (налив) (код за ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта і дистиляти) (далі - товар).

Обсяги закупівлі визначені у Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього Договору, та можуть бути зменшені замовником в односторонньому порядку у зв`язку із зменшенням видатків замовника, шляхом підписання сторонами Додаткової угоди до цього Договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна ціна Договору становить 761 256 грн, у тому числі ПДВ - 126 876 грн, та відповідає тендерній пропозиції постачальника, що була акцептована замовником.

На підставі п. 2.3., 2.4. Договору, ціна за одиницю (1 літр) товару визначена у Специфікації з врахуванням витрат, пов`язаних з поставкою товару постачальником до місця призначення. Ціна товару за одиницю товару може бути змінена в сторону збільшення лише за згодою сторін після попереднього письмового звернення постачальника, до якого повинні додаватися всі розрахунки та інші підтверджуючі матеріали щодо збільшення ціни товару на відповідному ринку товарів, зокрема довідки, видані Торгово-промисловою палатою відповідного регіону, органів Державної служби статистики України, ДП "Держзовнішінформ", ДП "Зовнішторгвидав України". У всіх випадках зміни ціни товару сторони укладають Додаткову угоду до даного Договору. При цьому, зміна ціни за одиницю товару в сторону збільшення може здійснюватися не раніше, ніж відбудеться поставка 50% загального об`єму товару, на підставі документального підтвердження коливання ціни товару на відповідному ринку товарів, виданого Торгово-промисловою палатою відповідного регіону, органів Державної служби статистики України, ДП "Держзовнішінформ", ДП "Зовнішторгвидав України" та має бути оформлена додатковою угодою до цього Договору.

Оплата за товар, поставлений згідно даного Договору, здійснюється замовником шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачапьника у порядку та у термін, передбачений в даному Договорі. Оплата товару здійснюється протягом 20 банківських днів з дня підписання сторонами акта приймання-здачі товару (п. 4.1., 4.2. Договору).

Згідно із п. 4.4. Договору, постачальник забезпечує виконання своїх зобов`язань за Договором, шляхом надання банківської гарантії у розмірі 3 (три) % від ціни Договору, не пізніше дати укладення цього Договору (банківська гарантія від 15.05.2020 №10326/20-ГВ видана АТ "Банк інвестицій та заощаджень" на суму 22 837,68 грн).

За змістом п. 5.1., 5.2. Договору, поставка товару замовнику здійснюється транспортом постачальника на умовах терміну DDP міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2020 до місця призначення: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20. Товар може постачатися партіями. Постачальник забезпечує замовнику поставку товару (партії товару), протягом 3 (трьох) календарних днів, з моменту отримання заявки замовника, складеної за зразком, наведеним у Додатку №2, що є невід`ємною частиною цього Доrовору, та направленої на електронну пошту за адресою: та/або будь-якою кур`єрською поштою.

Згідно п. 201.1 Податкового кодексу України, постачальник зобов`язаний зареєструвати в Єдиному реєстрі податкові накладні, складені в електронній формі за нормами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 5.6. Договору).

В силу положень п. 7.3., 7.4. Договору, у разі прострочення постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,3% від загальної ціни Договору, за кожний день затримки виконання зобов`язання. У разі порушення постачальником строків поставки товару більше ніж на 14 (чотирнадцять) календарних днів або відмови постачальника здійснити поставку у повному обсязі з будь-яких причин, замовник має право відмовитися від його подальшого прийняття та вимагати від постачальника сплати штрафу у розмірі 10% від загальної ціни непоставленого товару.

Закінчення строку дії або розірвання цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії (п. 7.11. Договору).

Розділом 8 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору у випадку виникнення обставин непереборної сили, таких як пожежа, повінь, епідемія, страйк, війна, акти органів влади, що впливають на виконання зобов`язань і які перешкоджають виконанню умов цього Договору (п. 8.1. Договору). Якщо будь-які зі згаданих обставин безпосередньо впливають на виконання обставин у період, визначений цим Договором, термін виконання зобов`язань збільшується відповідно на час дії обставин непереборної сили та/або на інший термін за узгодженням сторін (п. 8.2. Договору). У силу виникнення обставин непереборної сили, сторона, яка не виконала зобов`язань за цим Договором, негайно зобов`язана в письмовій формі повідомити іншу сторону (п. 8.3. Договору). Належним підтвердженням настання обставин непереборної сили є належним чином оформлені документи, видані Торгово-промисловою палатою України (п. 8.4. Договору).

Згідно із п. 9.1. Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020 (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На підставі п. 10.3. Договору, підставою для дострокового розірвання цього Договору замовником є порушення постачальником своїх зобов`язань за цим Договором, що здійснюється шляхом направлення замовником постачальнику повідомлення, за 20 (двадцять) календарних днів до запланованої дати розірвання цього Договору, визначеної у такому повідомленні.

Дія Договору може бути припинена за згодою сторін, у такому випадку, сторона, яка ініціює припинення дії Договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за 20 (двадцять) календарних днів до дати запланованого припинення дії Договору, зазначеної у такому повідомленні, або в інший строк, погоджений сторонами, після чого сторони обов`язково підписують Додаткову угоду до цього Договору про його розірвання (п. 10.4. Договору).

У Специфікації, що є Додатком №1 до Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, зазначено, що під товаром, що постачається за Договором поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, сторони розуміють:

№ п/пНайменування товаруОдиниці виміруКількістьЦіна за одиницю, грн, без ПДВЗагальна вартість, грн, без ПДВ
1Дизельне паливо Євро-5 (наливом)літр58 20010,90634 380
Всього без ПДВ634 380
ПДВ 20%126 876
Всього з ПДВ761 256
В Додатку №2 до Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 наведено взірець заявки на поставку товару та необхідні реквізити, які підлягають заповненню при її складанні.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем (постачальником) було надіслано на електронну адресу позивача (замовника), а також засобами поштового зв`язку, повідомлення №125 від 14.07.2020 про існування обставин для припинення Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, в якому зазначено про неможливість виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару у зв`язку із протиправними діями Державної фіскальної служби України, що позбавили ТОВ "Вастон" змоги вчасно зареєструвати в Єдиному реєстрі поточні податкові накладні, ініціювання відповідачем судових проваджень із даного приводу, а також різке підвищення цін ринку оптової торгівлі нафтопродуктами, яке унеможливило постачання товару відповідачем за цінами, встановленими в Договорі №21/05-02/ЄР від 21.05.2020. Наведені обставини в їх сукупності постачальник вважав підставою для припинення дії Договору за згодою сторін шляхом підписання відповідної Додаткової угоди про його розірвання, примірник якої останній долучив до повідомлення №125 від 14.07.2020, надісланого на адресу ТОВ "Євро-Реконструкція".

Водночас позивач, отримавши вищевказане повідомлення, листом №11/1503 від 27.07.2020 (надісланий на електронну адресу ТОВ "Вастон", зазначену в Договорі, - , а також засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" (рекомендоване відправлення №624) повідомив відповідача про те, що не погоджується із достроковим припиненням Договору із огляду на те, що станом на 23.07.2020 відсутні підстави для перегляду ціни товару в бік збільшення на підставі п. 2.4. Договору (оскільки ТОВ "Вастон" здійснено лише 1 поставку дизельного палива обсягом 5530 л, що не відповідає 50% від загального об`єму товару, визначеного у Специфікації); водночас із урахуванням обставин, наведених відповідачем у листі №125 від 14.07.2020, позивачем було запропоновано останньому здійснити на умовах Договору поставку дизельного палива об`ємом 5000 л та, керуючись п. 10.4. Договору, припинити такий за взаємною згодою сторін.

Із долученого позивачем до матеріалів справи трекінгу з офіційного сайту АТ "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення №624 (лист ТОВ "Євро-Реконструкція" №11/1503 від 27.07.2020) не було вручене адресату під час доставки: інші причини.

В подальшому, відповідач повторно звернувся до позивача з повідомленням №139 від 11.08.2020 про припинення дії Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 із 11.08.2020 (зареєстровано канцелярією ТОВ "Євро-Реконструкція" 17.08.2020 за вхідним №2167 (том 1, арк. спр. 23), в якому зазначив про те, що станом на 11.08.2020 позивач не подав обґрунтованих заперечень на лист ТОВ "Вастон" №125 від 14.07.2020 та не наполягав на виконанні Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, що дає підстави вважати такий припиненим із 11.08.2020. Із наявного в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист від 11.08.2020 вбачається, що відповідачем разом із повідомленням №139 від 11.08.2020 було надіслано на адресу ТОВ "Євро-Реконструкція" Додаткову угоду №2 від 11.08.2020 про припинення дії Договору №21/05-02/ЄР у двох примірниках.

У відповідь на вищевказане повідомлення постачальника замовник листом №22/1650 від 19.08.2020 (20.08.2020 надісланий на офіційну електронну адресу відповідача, - , а також засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" (рекомендоване відправлення №868) повідомив останнього про те, що заперечує проти розірвання Договору та наполягає на негайному виконанні ТОВ "Вастон" взятих на себе зобов`язань, а саме, здійснення поставки товару в обсязі 5000 л.

Як вбачається із долученої позивачем до матеріалів справи копії поштового конверту, рекомендоване відправлення №868 було повернуто на адресу ТОВ "Євро-Реконструкція" відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Листом №22/1711 від 01.09.2020, надісланим на офіційну електронну адресу відповідача, - , а також кур`єрською доставкою ТОВ "Нова пошта" (експрес - накладна №7475), позивач вкотре наголосив на негайному виконанні ТОВ "Вастон" взятих на себе зобов`язань у частині поставки дизельного палива обсягом 5000 л, зазначив про неодноразове надсилання відповідачу повідомлень про відмову в розірванні Договору як на поштову, так і на електронну адреси останнього, а також про намір ТОВ "Євро-Реконструкція" звернутися до АТ "Банк інвестицій та заощаджень" із заявою для отримання коштів у розмірі 22 837,68 грн за банківською гарантією №10326/20-ГВ від 15.05.2020. До листа №22/1711 від 01.09.2020 позивачем було долучено заявку на поставку товару (дизельне паливо Євро-5 (наливом) у кількості 5000 л, оформлену за взірцем, наведеним у Додатку №2 до Договору, про що свідчить наявний у матеріалах справи скріншот електронного листа №22/1711 від 01.09.2020 в режимі попереднього перегляду.

У свою чергу, ТОВ "Вастон", у відповідь на вищевказаний лист позивача, запропонувало останньому відвантажити 1500-2000 л дизельного палива Євро-5, про що підписати Додаткову угоду про зменшення обсягів закупівлі або припинити дію Договору за згодою сторін (обставини, викладені відповідачем у листі №62 від 10.09.2020 (том 1, арк. спр. 33).

Не погоджуючись із запропонованими ТОВ "Вастон" у вищенаведеному листі умовами та у зв`язку з невиконанням останнім взятих на себе договірних зобов`язань щодо поставки товару, позивач засобами поштового та електронного зв`язку направив відповідачу претензію №1, оформлену листом №22/1897 від 29.09.2020, в якій, керуючись п. 7.4. Договору, вимагав від нього сплати штрафу в розмірі 68 892,36 грн у 7-денний строк із моменту отримання означеної претензії.

Водночас ТОВ "Вастон" відповіді на лист позивача №22/1897 від 29.09.2020 не надало, товар у визначеному замовником обсязі не поставило, штраф за невиконання договірних умов добровільно не сплатило, що зумовило підстави для нарахування позивачем на підставі п. 7.3., 7.4. Договору штрафних санкцій та подальшого звернення останнього до суду з позовом про стягнення таких у примусовому порядку.

У ході судового розгляду позивачем до матеріалів справи долучено копію повідомлення про розірвання договору №22/2518 від 21.12.2020, яким ТОВ "Євро-Реконструкція", керуючись ст. 651, 653 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України та п. 10.3. Договору, повідомило відповідача про дострокове розірвання договірних відносин із 11.01.2021.

Покликаючись на неналежне виконання ТОВ "Вастон" взятих на себе зобов`язань у частині фактичної поставки товару за Договором №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, позивач вказує на наявність підстав для стягнення з останнього суми 336 093,22 грн штрафних санкцій, із яких 267 200,86 грн - пеня, обчислена на підставі п. 7.3. Договору за період із 14.09.2020 по 08.01.2021, та 68 892,36 грн - штраф, нарахований відповідно до п. 7.4. Договору.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статті 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачем 01.09.2020 разом із супровідним листом №22/1711 від 01.09.2020 було надіслано на офіційні електронну та поштові адреси відповідача заявку на поставку товару - дизельного палива Євро-5 (налив) у обсязі 5000 л. Строк поставки товару, вказаний у означеній заявці та передбачений п. 5.2. укладеного між сторонами Договору, становив 3 календарні дні з моменту її отримання постачальником.

Наявним у матеріалах справи листом ТОВ "Вастон" №62 від 10.09.2020 (том 1, арк. спр. 33) підтверджується факт одержання відповідачем листа ТОВ "Євро-Реконструкція" №22/1711 від 01.09.2020 разом із долученою до нього заявкою на поставку товару, що, у свою чергу, спростовує доводи останнього в частині неотримання заявки, оформленої за взірцем, наведеним у Додатку №2 до Договору, та дозволяє дійти висновку про те, що відповідач повинен був поставити товар у визначеній замовником кількості (5000 л) у строк до 12.09.2020 включно.

Водночас у матеріалах справи не містяться, а відповідачем суду не надано доказів щодо здійснення поставки дизельного палива у вищенаведеному об`ємі на користь позивача, що, в силу приписів ст. 611 Цивільного кодексу України, є підставою для застосування до ТОВ "Вастон" передбаченої умовами Договору відповідальності.

Так, на підставі п. 7.3. Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 267 200,86 грн пені за період із 14.09.2020 по 08.01.2021.

Судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми пені із урахуванням фактичної кількості товару, що підлягав поставці, зазначеної в заявці позивача (5000 л), у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 22 955,40 грн (5000 л (кількість товару) х 13,08 грн (ціна одиниці товару із урахуванням ПДВ = 65400 грн; 65 400 грн х 0,3% х 117 днів = 22 955,40 грн). В іншій частині стягнення пені слід відмовити.

При цьому, суд відмовляючи у задоволенні стягненні пені у розмірі 244 245,46 зазначає наступне.

За змістом п. 5.2. Договору визначено, що товар може постачатися партіями. Постачальник забезпечує замовнику поставку товару (партії товару), протягом 3 (трьох) календарних днів, з моменту отримання заявки замовника, складеної за зразком, наведеним у Додатку №2, що є невід`ємною частиною цього Доrовору, та направленої на електронну пошту за адресою: та/або будь-якою кур`єрською поштою.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на електронну та поштову адреси відповідача було надіслано у відповідності до п. 5.2. Договору заявку на поставку товару - дизельного палива Євро-5 (налив) виключно у обсязі 5000 л; матеріали справи не містять належних доказів направлення позивачем відповідачу будь-яких інших заявок на поставку іншої кількості дизельного палива, що у свою чергу, виключає підстави вважати зобов`язання відповідача з поставки товару в іншій кількості простроченим чи невиконаним, оскільки строк виконання такого не настав, а відтак відсутніми є і підстави для нарахування пені за прострочення постачальником строків поставки товару, здійснення якої не вимагалося замовником (позивачем) у відповідності до п. 5.2. Договору.

Водночас суд зауважує про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", якими передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, із огляду на наступне.

Згідно з преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

Отже виходячи з преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Тобто норми зазначеного Закону застосовуються саме тоді, коли сторони у договорі передбачили за порушення грошових зобов`язань сплату пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому, розмір пені у таких правовідносинах обчислюється від суми простроченого платежу - невиконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

У постанові від 03.03.2020 у справі №922/2220/19 Верховний Суд зазначив, що грошовим є виражене в грошових одиницях зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Водночас cуд зазначає, що у спірних правовідносинах Договором передбачено виконання відповідачем негрошового зобов`язання, оскільки такий мав зобов`язання перед позивачем щодо вчинення певної дії (здійснення поставки товару) у встановлений строк, і сторони передбачили в Договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення виконання негрошового зобов`язання.

Відтак, оскільки дія Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" поширюється на договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, то до спірних правовідносин з неналежного виконання негрошового зобов`язання цей Закон не підлягає застосуванню.

Аналогічна позиція викладені і у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №922/3548/19.

На підставі п. 7.4. Договору позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 68 892,36 грн.

Пунктом 7.4. Договору визначено, що у разі порушення постачальником строків поставки товару більше ніж на 14 (чотирнадцять) календарних днів або відмови постачальника здійснити поставку у повному обсязі з будь-яких причин, замовник має право відмовитися від його подальшого прийняття та вимагати від постачальника сплати штрафу у розмірі 10% від загальної ціни непоставленого товару.

Зі Специфікації, що є Додатком №1 до Договору поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020, вбачається, що кількість товару, яка підлягала поставці на умовах Договору, становила 58 200 л, а його загальна вартість - 761 256 грн із урахуванням ПДВ.

Наявна в матеріалах справи копія видаткової накладної №Рн200602/001 від 02.06.2021 підтверджує факт здійснення відповідачем поставки 5530 л дизельного палива на суму 72 332,40 грн; відповідно, непоставленим залишився товар у обсязі 52 670 л вартістю 688 923,60 грн (761 256 грн (вартість згідно Спеціифікації) - 72 332,40 грн (ціна фактично поставленого товару) = 688 923,60 грн).

Таким чином, суд, здійснивши арифметичним шляхом перевірку заявленого до стягнення штрафу, дійшов висновку, що такий позивачем обраховано вірно та підставно (688 923,60 грн х 10% = 68 892,36 грн), а відтак, підлягає покладенню на відповідача повністю в розмірі 68 892,36 грн.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку для звернення до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій, то суд таке оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 Цивільного кодексу України).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами частини першої статті 259 Цивільного кодексу України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Окрім того, законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Положення глави 19 Цивільного кодексу України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому: 1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; 2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Положення ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/17753/18.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 22.07.2019 у справі №911/1563/18, положеннями частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У відповідності до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву позивачем до суду було подано 17.12.2020.

Водночас із урахуванням дати отримання ТОВ "Вастон" заявки на поставку товару (09.09.2020), датою відповідної поставки мало бути 12.09.2020, із огляду на що шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, спливає 13.03.2021, у той час, як позивачем штрафні санкції нараховано по 08.01.2021.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування під час розгляду справи норм ст. 617 Цивільного кодексу України суд вважає за доцільне відзначити наступне.

Як уже зазначалось судом попередньо, розділом 8 укладеного між сторонами Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору у випадку виникнення обставин непереборної сили, таких як пожежа, повінь, епідемія, страйк, війна, акти органів влади, що впливають на виконання зобов`язань і які перешкоджають виконанню умов цього Договору (п. 8.1. Договору). Якщо будь-які зі згаданих обставин безпосередньо впливають на виконання обставин у період, визначений цим Договором, термін виконання зобов`язань збільшується відповідно на час дії обставин непереборної сили та/або на інший термін за узгодженням сторін (п. 8.2. Договору). У силу виникнення обставин непереборної сили, сторона, яка не виконала зобов`язань за цим Договором, негайно зобов`язана в письмовій формі повідомити іншу сторону (п. 8.3. Договору). Належним підтвердженням настання обставин непереборної сили є належним чином оформлені документи, видані Торгово-промисловою палатою України (п. 8.4. Договору).

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України).

З урахуванням наведеного, на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Згідно із частиною 2 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено із 12.03.2020 на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" карантинні обмеження продовжені до 19.12.2020.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530-IX до переліку форс-мажорних обставин, визначених у ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" було включено карантин.

Водночас із огляду на положення ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, очевидним є те, що саме по собі включення до переліку форс-мажорних обставин карантину, не свідчить про те, що карантин автоматично звільняє сторону зобов`язання від відповідальності за невиконання її обов`язку. Така сторона повинна довести в кожному випадку наявність причинно-наслідкового зв`язку між карантином та невиконання нею зобов`язань.

При цьому, обставини невиконання свого зобов`язання повинні бути саме такими, що об`єктивно унеможливлюють вчинення відповідних дій. Зокрема, пряма заборона Уряду або місцевих органів на здійснення певних видів діяльності.

Частиною 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Торгово - промислова палата України як недержавна неприбуткова самоврядна організація, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання, засвідчує форс-мажорні обставини і така діяльність є статутним завданням цієї організації. До того ж, видача ТПП України сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є послугою, яка в розумінні статті 178 Господарського кодексу України є публічним зобов`язанням (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 31.10.2018 у справі №805/2078/15-а).

Порядок видачі сертифікату регулюється Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії Торгово - промислової палати України від 18.12.2014 №44(5) (надалі - Регламент).

Відповідно до п. 3.3. Регламенту, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно із п. 6.1., 6.2. Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. Регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо). Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, саме по собі введення карантинних обмежень не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Карантин як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Суд констатує, що відповідачем у ході розгляду спірних правовідносин було долучено до матеріалів справи копію сертифікату Запорізької торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №2300-21-0942 від 03.12.2021 в якості доказу неможливості виконання зобов`язань за Договором поставки №21/05-02/ЄР від 21.05.2020.

Позивачем, у свою чергу, подано суду копію листа Запорізької торгово-промислової палати за вих. №03.2/267від 21.09.2022, в якому зазначено про те, що вищенаведений сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №2300-21-0942 Товариству з обмеженою відповідальністю "Вастон" не видавався.

З урахуванням вищенаведеного та з метою запобігання наявності в матеріалах справи взаємосуперечливих доказів, Господарський суд Закарпатської області звернувся до Запорізької торгово-промислової палати із листами №907/894/20/1212/23 від 24.02.2023 та №907/894/20/1432/23 від 07.03.2023, у яких просив надати письмову інформацію про те, чи видавався Запорізькою торгово-промисловою палатою Товариству з обмеженою відповідальністю "Вастон" сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №2300-21-0942.

20.03.2023 на адресу суду надійшов лист Запорізької торгово-промислової палати №03.2/250 від 28.02.2023 (вх. №02.3.1-02/2017/23 від 20.03.2023), яким остання повідомила про те, що Запорізькою торгово-промисловою палатою Товариству з обмеженою відповідальністю "Вастон" сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №2300-21-0942 не видавався.

Водночас у судовому засіданні 03.04.2023 представник відповідача просив суд не брати до уваги вищевказаний доказ при ухваленні рішення за наслідками розгляду спірних правовідносин по суті, оскільки він не є належним у розумінні ст. 76 ГПК України.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань; стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 617 Цивільного кодексу України, із огляду на що клопотання ТОВ "Вастон" до задоволення не підлягає.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про визнання доказів неналежними та виключення документів з числа доказів суд зазначає наступне.

Частиною 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, нормами процесуального закону чітко визначено, що сторона у справі може звернутись до суду із заявою про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів із приводу його достовірності. Водночас виключно особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, документи на підтвердження факту надіслання позивачем відповідачу листа від 27.07.2020, а також заявки на поставки товару разом із листом від 01.09.2020 було додано до позовної заяви позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція". Таким чином, виключно позивач та його представники уповноважені клопотати перед судом про виключення вищевказаних документів із числа доказів. У свою чергу, відповідач та його представники таким правом не наділені.

Із приводу доводів відповідача про те, що позивачем не подано суду доказів того, що електронні файли, надіслані на електронну адресу ТОВ "Вастон", містили електронний підпис уповноваженої особи ТОВ "Євро-Реконструкція", суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

За приписами статті 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (стаття 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги").

Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

У частині 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині третій зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 23.09.2021 у справі № 910/17662/19).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини 5, 6 статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частини 3 - 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

Судом попередньо встановлено, що згідно із п. 5.2. Договору, товар може постачатися партіями. Постачальник забезпечує замовнику поставку товару (партії товару), протягом 3 (трьох) календарних днів, з моменту отримання заявки замовника, складеної за зразком, наведеним у Додатку №2, що є невід`ємною частиною цього Доrовору, та направленої на електронну пошту за адресою: та/або будь-якою кур`єрською поштою.

Таким чином, умовами Договору передбачено складення письмової заявки, спосіб надіслання якої є альтернативним - засобами поштового зв`язку та/або на електронну пошту постачальника.

Водночас направлення документа на електронну адресу полягає в надсиланні на електронну пошту електронного листа із прикріпленням до нього відсканованої (шляхом перенесення тексту та зображення з аркуша паперу в цифровий вид з подальшим збереженням на комп`ютер) чи сфотографованої (шляхом отримання електронного зображення документа за допомогою фотокамери) письмової заявки.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору було надіслано скан-копії листа №22/1711 від 01.09.2020, а також заявки на поставку товару на електронну пошту відповідача - , що підтверджується відповідними скріншотами електронного листування.

На підтвердження направлення вказаних скан-копій позивач надав роздруківки із електронної пошти. Такі роздруківки електронних листів та додатків до них є паперовою копією електронного доказу. З наведеного випливає, що вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом.

При цьому, письмова заявка, направлена замовником постачальнику, не є електронним документом у розумінні статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", адже не має його ознак, тому питання про застосування електронного підпису при її оформленні та направленні не постає.

Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим, і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.

Отже відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21.

Не заслуговують на увагу також і аргументи відповідача про те, що штрафні санкції вже отримані позивачем за рахунок забезпечення Договору №21/05-02/ЄР від 21.05.2020 банківською гарантією, відтак, у випадку нарахування та стягнення таких із відповідача відбудеться подвійне притягнення останнього до відповідальності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №639, відповідно до п. 9 ч. 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що гарантія - це односторонній правочин, за яким гарант приймає на себе обов`язок сплатити бенефіціару на його вимогу певну грошову суму внаслідок невиконання боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань, забезпечених гарантією. Основна функція гарантії полягає в забезпеченні належного виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром. Отже підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За приписами статті 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. При цьому зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ст. 562 Цивільного кодексу України).

Незважаючи на те, що загальною фактичною підставою виникнення права кредитора на отримання коштів як господарської санкції та за банківською гарантією є порушення боржником своїх зобов`язань, неустойка і банківська гарантія вважаються різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності. Отже можливість стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не залежить від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №908/7/18, у постанові від 01.04.2019 у справі №910/2693/18.

Таким чином, сплачені AT "Банк інвестицій та заощаджень", як гарантом за банківською гарантією від 15.05.2020 №10326/20-ГВ, грошові кошти в сумі 22 837,68 грн на користь позивача (бенефіціара) є окремим видом забезпечення виконання зобов`язань відповідача (постачальника) за Договором перед позивачем (замовником).

В частині доводів відповідача про наявність підстав для застосування судом положень ст. 233 Господарського процесуального кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України слід зазначити наступне.

Можливість зменшення розміру неустойки передбачене положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський кодекс України дещо більше деталізує перелік питань, які мають бути вивчені судом при вирішенні питання зменшення розміру неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, в разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Із наведеного вбачається, що Цивільний кодекс України визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки: 1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків; 2) наявність обставин, що мають істотне значення.

При цьому, визначення, які саме обставини мають істотне значення, Цивільним кодексом України не надається, проте, якщо застосовувати системний аналіз статей Цивільного та Господарського кодексів України, то іншими обставинами, які мають істотне значення, можна визначити: 1) ступінь виконання зобов`язання боржником; 2) майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; 3) інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 23.03.2021 у справі №921/580/19 Верховний Суд зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен: 1) з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків; 2) об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з: інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язань; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення у виконанні зобов`язання; невідповідності розміру пені наслідкам порушення; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки); майнового стану сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 29.09.2020 у справі № 909/1240/19 (909/1076/19).

У вищевказаній постанові від 23.03.2021 Верховний Суд також вказує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18).

З урахуванням практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 04.06.2018 у справі №908/1453/14, від 21.01.2021 у справі №927/704/19, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, обставинами, на які сторони справи можуть посилатися при розгляді питання про зменшення неустойки, є: критичний фінансово-господарський стан суб`єкта господарювання; наявність заборгованості із заробітної плати; наявність податкового боргу; зменшення прибутку підприємства; відсутність коштів на банківських рахунках; потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва; монопольне становище контрагента; стягнення 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань; існування дебіторської заборгованості.

Разом із тим, у постанові від 21.01.2021 у справі №927/704/19 Верховний Суд звертає увагу на необхідність подання доказів, що підтверджуватимуть об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на інших (поточних) рахунках підприємства, в тому числі неможливості залучення кредитних коштів; ведення належної претензійно-позовної діяльності щодо стягнення дебіторської заборгованості в примусовому порядку.

У даному контексті суд зазначає, що відповідач у ході судового розгляду не скористався можливістю подати суду відповідні докази, які би свідчили про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, із огляду на що суд не вбачає підстав для застосування в даному випадку приписів ст. 233 Господарського процесуального кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав, а його аргументи не знайшли свого підтвердження у матеріалах даної справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1377,72 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вастон", просп. Свободи, будинок 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88005 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 25392930) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", вул. Гната Хоткевича, будинок 20, м. Київ, 02094 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 37739041) суму 91 847,76 грн (Дев`яносто одна тисяча вісімсот сорок сім гривень 76 коп) штрафних санкцій, а також 1377,72 грн (Одну тисячу триста сімдесят сім гривень 72 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 16.05.2023.

Суддя Пригара Л.І.