ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1194/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Ковальчук Л.М. - начальник відділу досліджень і розслідувань Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету у Житомирській області, довіреність №300-122/02-20 від 17.11.2022,

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат"

про стягнення 1 794 900 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 772450,00 грн. штрафу та 1022450,00 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача законодавства про захист економічної конкуренції, що встановлено рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 04.11.2020 за №38-р/тк.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

19.01.2023 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, як таких, що можуть призвести до банкрутства відповідача; розстрочити сплату штрафу у строк не менше 5 років, враховуючи тривалу військову агресію російської федерації проти України, як тривалі форс-мажорні обставини, які унеможливлюють виконання будь-яких зобов`язань відповідачем відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.09.2022 за № 2024/02.0-7.1.

Також відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, оскільки останню нараховано у календарні дати дії карантинних обмежень, що були викликані пандемією COVID-19 та віднесені до форс-мажорних обставин.

08.02.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечив проти розстрочення сплати штрафу та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.05.2023 на електронну пошту суду від представника відповідача - адвоката Демчик Н.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає його необґрунтованим, з огляду на наступне.

В силу статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Поряд з цим, частинами 1-3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судом встановлено, що до заяви про відкладення розгляду справи відповідачем не подано доказів відсутності у юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" керівника або члена виконавчого органу, уповноважених діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва.

Разом із тим необхідно зазначити, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Господарський суд також зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності передбачених процесуальним законом обставин, які б свідчили про наявність підстав для відкладення судового засідання з розгляду справи по суті у даній справі, беручи до уваги те, що суд не визнавав явку представника відповідача у судове засідання обов`язковою, враховуючи наявність в матеріалах справи відзиву та доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви про відкладення судового засідання та здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи № 56-3.5/15-2019 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" законодавства про захист економічної конкуренції прийнято рішення "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 04.11.2020 № 38-р/тк (далі рішення), яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю - "Будівництво міні-сироварні за адресою вул. Молодіжна, 12 с. Рогачів, Баранівського району, Житомирської області" (ДК 021:2015 код 45210000-2 "Будівництво будівель") та накладено штраф в розмірі 511225,00 грн.

Також згаданим вище рішення від 04.11.2020 № 38-р/тк Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" вчинило порушення, передбачене пунктом 1 стати 50 та пунктом 4 частини другої етапі 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю - "Будівництво прозорого офісу з блокованими приміщеннями торгово-тренінгового центру за адресою: вул. Звягельська, 7Б, м. Баранівка, Баранівський район, Житомирська область" та накладено штраф в розмірі 511225,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Статтею 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" рішення та розпорядження, що приймаються органами Антимонопольного комітету України, головами його територіальних відділень відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, надаються особам, які беруть участь у справі, у вигляді їх копій, посвідчених у порядку, встановленому законодавством. Особливості порядку надання та оприлюднення рішень, розпоряджень встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції.

Положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Згідно супровідного листа позивача від 13.11.2020 № 143-29/01-15596, рішення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 04.11.2020 № 38-р/тк було надіслано на адресу відповідача.

Зазначена поштова кореспонденція, яку направляв Антимонопольний комітет України, вручена адресату 20.11.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Отже, граничний строк сплати штрафу, накладеного рішенням від 04.11.2020 № 38-р/тк, становив до 20.01.2021 (включно).

В свою чергу відповідач оскаржив рішення № 38-р/тк до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №910/595/21 позов ТОВ "Будівельна компанія "Сагат" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення № 38-р/тк залишено без руху.

Ухвалою Суду першої інстанції від 11.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/595/21 за позовом ТОВ "Будівельна компанія "Сагат" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення № 38-р/тк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/595/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 у справі № 910/595/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Будівельна компанія "Сагат" на згадане рішення суду першої інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 у справі № 910/595/21 апеляційну скаргу ТОВ "Будівельна компанія "Сагат" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 - без змін.

В послідуючому відповідач частково сплатив накладений штраф в сумі 250000,00 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії платіжних доручень (а.с. 62-63).

Рішення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 04.11.2020 № 38-р/тк на час розгляду даної справи є чинним. Доказів протилежного суду не надано.

Проте, відповідач всупереч згаданих приписів закону залишок штрафу у розмірі 772450,00 грн. (1022450,00 грн. - 250000,00 грн.), накладений рішенням Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 04.11.2020 № 38-р/тк у справі № 56-3.5/15-2019 не сплатив. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

З метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені (ст. 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Враховуючи те, що рішення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 04.11.2020 № 38-р/тк у справі № 56-3.5/15-2019 на час розгляду даної справи є чинним, рішення органів Антимонопольного комітету України є обов`язковими до виконання, а також те, що станом на день прийняття рішення відповідач не сплатив накладений на нього штраф, вимоги позивача про стягнення з відповідача 772450,00 грн. штрафу є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а тому підлягають задоволенню.

Позивач також посилаючись на ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" просить суд стягнути з відповідача за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 04.11.2020 № 38-р/тк у справі № 56-3.5/15-2019, пеню у розмірі 1022450,00 грн.

Частиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Також частина 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачає, що пеня має нараховуватися не на всю суму накладеного штрафу, а лише на ту суму, яку не було своєчасно сплачено.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду (Касаційний господарський суд) від 11.06.2019 у справі № 914/3050/14.

У п. 20.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" роз`яснено, що абз. 3-5 частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" зазначено, що нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування.

Отже, нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням № 38-р/тк, зупинялось з 20.01.2021 до 06.07.2021 (розгляд справи № 910/595/21 Господарським судом міста Києва) та з 31.08.2021 до 08.12.2021 (розгляд справи № 910/595/21 Північним апеляційним господарським судом).

З урахуванням наведених норм за порушення строку оплати штрафу, позивачем нарахована пеня за кожний день прострочення сплати штрафу у розмірі півтора відсотка від суми штрафу в розмірі 3661734,00 грн., проте, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1022450,00 грн., у відповідності до вимог ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Оскільки розмір пені, заявлений позивачем, відповідає вимогам встановленим ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1022450,00 грн. є доведеною, обґрунтовано, відповідачем не спростованою, а відтак підлягає задоволенню. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Як зазначалося раніше, відповідач просив суд розстрочити сплату суми нарахованого штрафу на строк не менше 5 років.

В обґрунтування таких вимог відповідач зазначив, що змоги сплатити штраф відповідач не мав через форс-мажорні обставини. ТОВ "БК "Сагат" перебувало в скрутному фінансовому становищі через різке падіння замовлень. Стягнення повної суми штрафу призведе до банкрутства підприємства.

Відповідно до вимог Конституції України, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Статтею 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках, встановлених законом ), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Положеннями ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого Кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 № 5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування розстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. До таких обставин належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в згаданому рішенні Конституційного Суду України, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Вирішуючи питання про розстрочення (відстрочення) виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, тощо.

24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 18.08.2023 (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 3057-IX).

Слід відзначити, що тяжка економічна ситуація в країні, спричинена військовою агресією, носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Відповідач, як суб`єкт господарювання повинен самостійно має розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

Разом з тим, суд відзначає, що відповідачем не подано в обґрунтування клопотання про розстрочення жодного письмового доказу, що підтверджував би його скрутне фінансове становище.

Лише посилання відповідача на такі обставини, з огляду на викладені вище висновки суду, не є безумовними підставами для розстрочення виконання рішення суду.

Також в даному випадку суд враховує, що обов`язок сплати штрафу виник до початку війни в Україні, проте тривалий час не сплачувався відповідачем.

За таких обставин, судом встановлено, що наведені заявником обставини не засвідчують неможливості або ускладнення виконання рішення, і не є винятковими в розумінні статті 331 ГПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку посиланням відповідача на відсутність підстав для нарахування пені у період дії карантинних обмежень, що викликані пандемією COVID-19 та віднесені до форс-мажорних обставин, суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Відповідно до Закону України від 17.03.2020 №530-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (СОVID-19)", карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, внесений до переліку обставин непереборної сили (форс-мажору).

За частиною 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, та наведено їх перелік.

Частиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Отже, не зважаючи на те, що карантин віднесений до переліку форс-мажорних обставин, це не означає автоматичне звільнення суб`єктів господарювання від відповідальності.

Зацікавлена сторона повинна довести, що вона не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме карантин. Тобто, особа має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим карантином та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором. При цьому, доказом настання форс-мажорних обставин в суді є сертифікат Торгово-промислової плати України або регіональної палати.

За відсутності належних доказів на підтвердження заявленого клопотання про звільнення відповідача від сплати пені, нарахованої внаслідок несвоєчасної сплати штрафу, суд відмовляє в задоволенні останнього.

Також господарський суд відзначає, що у визначенні розміру штрафу позивач діяв у межах наданих йому повноважень та без порушення положень чинного законодавства України. При цьому Закон України "Про захист економічної конкуренції" не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені чи звільняти від їх сплати (у разі їх правомірного нарахування).

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Касаційного господарського суду від 13.02.20218 у справі № 910/20661/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" (11700, Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Тимошенка, 2 кв. З, ід. код: 40467969)

- в дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві, Солом`янський район, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN): UА0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100) штраф у розмірі 772 450,00 грн. та пеню у розмірі 1 022 450,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сагат" (11700, Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Тимошенка, 2 кв. 3, ід. код: 40467969)

- на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, ід. код 00032767) (отримувач: Антимонопольний комітет України, , банк: Державна казначейська служба України, рахунок: UА0001719) 26 923,50 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.05.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек.)