ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. Справа № 911/2198/22

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

розглянувши матеріали справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик», (02088, вул. Харченка Євгенія, буд. 42, м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни, ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 11 311, 24 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни про стягнення 8 245, 20 грн основної заборгованості, 1 403, 69 грн пені, 577, 15 грн штрафу, 1 085, 20 грн 20 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної оплати за товар згідно з договором поставки № 985-19 від 03.07.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2022 р. відкрито провадження у справі № 911/2198/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни про стягнення 11 311, 24 грн і визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено сторонам строки для подачі відповідних заяв по суті спору.

25.11.2022 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив б/н від 21.11.2022 р. на позовну заяву, у якій він повідомив суд про сплату 03.11.2022 р. суми основної заборгованості за договором у розмірі 8 245, 20 грн, заявленої позивачем до стягнення, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, штрафу, 20 % річних.

05.12.2022 р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь Вих. № 39-22 від 02.12.2022 р. на відзив, що долучена судом до матеріалів справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2019 р. між позивачем (надалі Постачальник) та відповідачем (надалі Покупець) було укладено договір поставки № 985-19, згідно умов п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця алкогольні напої (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар в порядку, визначеному умовами цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що постачання товару здійснюється силами та за рахунок Постачальника, на умовах DDP відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 р.). Сторони можуть визначити інші умови постачання Товару, при узгодженні замовлення на Товар.

Відповідно до п. 3.4. Договору при прийманні Товару Покупець в присутності представника Постачальника повинен перевірити: цілісність пакування, наявність марок акцизного збору, відповідність фактичної кількості товару кількості, зазначеній в накладних, термін зберігання.

При встановленні невідповідності якості чи кількості товару інформації, яка зазначена у товаросупровідних документах, Покупець зобов`язаний у присутності представника Постачальника, скласти відповідний Акт згідно з вимогами чинного законодавства.

Підпис уповноваженого представника Покупця в накладній на Товар засвідчує, що товар прийнятий Покупцем від Постачальника за кількістю та за якістю. Претензії Покупця щодо якості Товару після підписання ним накладної на Товар розглядаються та задовольняються Постачальником в окремому порядку, який визначається Постачальником в кожному випадку окремо.

Згідно з п. 4.1. Договору найменування, кількість, асортимент товару визначається Покупцем у замовленні та зазначається Постачальником у видатковій накладній на Товар. Пунктом 5.3. Договору передбачено, що загальна сума Договору дорівнює загальній вартості товару, який Постачальник поставив Покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних на Товар.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що розрахунки за товар здійснюються Покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання Товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або в іншому узгодженому Сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю Сторін шляхом попередньої оплати.

Відповідно до п. 6.3. Договору якщо Покупець, при здійсненні оплати Товару не вказує номер накладної, за яку здійснюється розрахунок, то Постачальник має право здійснити зарахування грошових коштів як оплату за накладні, строк оплати по яких настав раніше.

Пунктом 9.7 Договору визначено, що даний Договір чинний (строк дії) протягом 2 років з дати укладення. У випадку, якщо жодна зі Сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити Договір за один місяць до його закінчення, даний Договір вважається автоматично пролонгованим на той же термін та тих же умовах.

На виконання умов договору поставки № 985-19 від 03.07.2019 р. позивачем протягом лютого 2022 р. було передано у власність (продано) відповідачу товар на загальну суму 8 245, 20 грн, що підтверджується видатковою накладною № 21450/19272 від 03.02.2022 р. на суму 769, 62 грн, видатковою накладною № 25496/23767 від 10.02.2022 р. на суму 1 486, 20 грн, видатковою накладною № 25691/23773 від 10.02.2022 р. на суму 1 065, 48 грн, видатковою накладною № 25690/23772 від 10.02.2022 р. на суму 2 035, 32 грн, видатковою накладною № 30092/28153 від 17.02.2023 р. на суму 2 888, 58 грн, наявними у матеріалах справи, та не заперечується відповідачем.

Станом на час розгляду справи відповідачем було виконано свій обов`язок по оплаті поставленого товару та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 8 245, 20 грн після звернення позивачем в суд із даним позовом (після відкриття судом провадження за таким позовом), що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 03.11.2022 р. на суму 769, 62 грн, платіжним дорученням № 2 від 03.11.2022 р. на суму 2 035, 32 грн, платіжним дорученням № 3 від 03.11.2022 р. на суму 1 065, 48 грн, платіжним дорученням № 4 від 03.11.2022 р. на суму 1 486, 20 грн, платіжним дорученням № 5 від 03.11.2022 р. на суму 2 888, 58 грн, наявними у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, однією із позовних вимог позивача є його вимога до відповідача про стягнення з відповідача на свою користь 8 245, 20 грн основної заборгованості за поставлений позивачем товар згідно з договором поставки № 985-19 від 03.07.2019 р.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 2) ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Із наданих у процесі розгляду справи позивачем та відповідачем документів вбачається, що після звернення позивачем із даним позовом до відповідача в господарський суд і після відкриття судом провадження у даній справі за таким позовом та станом на 03.11.2022 р. відповідач виконав свій обов`язок по оплаті за поставлений позивачем товар та перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 8 245, 20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 03.11.2022 р. на суму 769, 62 грн, платіжним дорученням № 2 від 03.11.2022 р. на суму 2 035, 32 грн, платіжним дорученням № 3 від 03.11.2022 р. на суму 1 065, 48 грн, платіжним дорученням № 4 від 03.11.2022 р. на суму 1 486, 20 грн, платіжним дорученням № 5 від 03.11.2022 р. на суму 2 888, 58 грн, наявними у матеріалах справи, та підтверджується самим позивачем, тобто станом на час розгляду справи відповідачем була погашена основна заборгованість перед позивачем по оплаті за поставлений позивачем товар, що є предметом спору, у повному обсязі.

Отже, провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» основної заборгованості по оплаті поставленого товару у розмірі 8 245, 20 грн за договором поставки № 985-19 від 03.07.2019 р. на підставі п. 2) ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України підлягає закриттю.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену договором поставки № 985-19 від 03.07.2019 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті товару з 18.02.2022 р. по 01.09.2022 р. всього на загальну суму 1 403, 69 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, зокрема, що у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника Товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати.

Розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача штраф, передбачений договором поставки № 985-19 від 03.07.2029 р., за порушення відповідачем строків оплати вартості одержаного товару більш ніж на 30 календарних днів всього на загальну суму 577, 15 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.1. Договору встановлено, зокрема, що у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника Товару більше ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі сім відсотків від суми боргу.

Розрахунок штрафу від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 1 085, 20 грн процентів за користування чужими грошовими коштами за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті товару з 18.02.2022 р по 24.10.2022 р. у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 536 цього ж кодексу встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України конкретизовано визначений ст. 536 цього Кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати триманого від Постачальника Товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику 20 % річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Розрахунок 20 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним.

Як було зазначено вище, відповідач у своєму відзиві б/н від 21.11.2022 р. на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення 1 403, 69 грн пені, 577, 15 грн штрафу, 1 085, 20 грн 20 % річних у зв`язку з тим, що магазин відповідача, який розташований за адресою: Київська обл., Бучанський район, с. Гавронщина, вул. Миколаївська, 1-А, у період з 24.02.2022 р. по 31.03.2022 р. був розграбований під час окупації військами Російської Федерації, що зумовило несвоєчасну оплату поставленого товару за договором.

З приводу вказаних заперечень відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ст. 14-1 цього ж закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Регламенту Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 р. у справі № 904/3886/21.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (з подальшим його подовженням на новий строк).

Листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Відповідно до п. 8.1. Договору жодна зі сторін не відповідає перед іншою стороною за затримку, недопоставку або невиконання зобов`язань відповідно цього Договору, обумовлених обставинами, які виникли всупереч бажань сторін і котрі не можливо передбачити або уникнути, враховуючи оголошену або фактичну війну, громадянські заворушення, епідемії, ембарго та стихійно лихо і т.п. Свідоцтво, яке надано відповідною торговельною палатою є достатнім підтвердженням наявності і тривалості дії непереборної сили. Обставини непереборної сили не звільняють сторони від виконання зобов`язань після їх припинення.

Матеріали справи не містять сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливали б на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за договором поставки № 985-19 від 03.07.2029 р.

Крім того, відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факт перебування позивача в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про повне зупинення та/або переривання господарської діяльності відповідача у зв`язку із веденням військового стану та як наслідок виникнення обставин, що унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язань, зокрема, по оплаті поставленого товару за договором поставки № 985-19 від 03.07.2029 р.

При цьому, відповідачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження звернення до позивача з листом/заявою, тощо з пропозицією змінити порядок та/або строки оплати товару у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили, що перешкоджають своєчасному виконанню зобов`язань за договором.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості за договором у розмірі 1 403, 69 грн; штрафу від суми основної заборгованості за договором у розмірі 577, 15 грн; 20 % річних від суми основної заборгованості за договором у розмірі 1 085, 20 грн.

Отже, провадження у справі в частині позовної вимоги в частині позовної вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» основної заборгованості по оплаті поставленого товару у розмірі 8 245, 20 грн за договором поставки № 985-19 від 03.07.2019 р. на підставі п. 2) ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України підлягає закриттю, а в частині позовних вимог про стягнення 1 403, 69 грн пені, 577, 15 грн штрафу, 1 085, 20 грн 20 % річних є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Статтею 123 цього ж кодексу передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з п.п. 1) п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частинами 1, 2 ст. 7 цього ж закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

2. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

До вказаної позовної заяви було додано платіжне доручення № р-4276 від 25.10.2022 р. про сплату судового збору на суму 2 481, 00 грн.

За таких обставин, понесені ТОВ «Баядера Логістик» судові витрати, а саме сплачений судовий збір, у зв`язку із зверненням в Господарський суд Київської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни про стягнення 11 311, 24 грн, підлягають поверненню позивачу з вищевказаних підстав в частині позовної вимоги ТОВ «Баядера Логістик» до Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни про стягнення основної заборгованості по оплаті за товар за договором у розмірі 8 245, 20 грн, щодо якої судом на підставі п. 2) ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закрито провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни про стягнення основної заборгованості по оплаті за товар за договором на суму у розмірі 8 245, 20 грн.

2. Позов в частині інших позовних вимог задовольнити повністю.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Глюзи Лідії Федорівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (02088, вул. Харченка Євгенія, буд. 42, м. Київ; ідентифікаційний код 35871504) 1 403 (одна тисяча чотириста три) грн 69 (шістдесят дев`ять) коп. пені, 577 (п`ятсот сімдесят сім) грн 15 (п`ятнадцять) коп. штрафу, 1 085 (одна тисяча вісімдесят п`ять) грн 20 (двадцять) коп. 20 % річних та судові витрати 672 (шістсот сімдесят дві) грн 50 (п`ятдесят) коп. судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (02088, вул. Харченка Євгенія, буд. 42, м. Київ; ідентифікаційний код 35871504) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 808 (одна тисяча вісімсот вісім) грн 50 (п`ятдесят) коп., перерахований (сплачений) за платіжним дорученням № р-4276 від 25.10.2022 р.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца