ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. Справа№ 910/7352/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Повар О.М.;

від відповідача: Крисенко А.Є.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 (повний текст складено 26.12.2022)

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 (повний текст складено 12.01.2023)

у справі №910/7352/22 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг"

про стягнення 5 473 828,23 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» (далі позивач, ТОВ «КРІДЕНС») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Воркінг» (далі відповідач, ТОВ «Перемога Воркінг») про стягнення 5 581 367,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди № 01/20 від 26.11.2020 (далі Договір) в частині повної та своєчасної оплати послуг оренди, у зв`язку із чим позивачем заявлено до стягнення (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) 5 581 367,03 грн, з яких: 4 036 593,47 грн заборгованість зі сплати орендної плати, 408 896,24 грн пеня, 35 570,96 грн 3% річних та 1 100 306,36 грн втрат від курсової різниці.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року позовні задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС" заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 4 143 911 грн 12 коп., пені у розмірі 16 005 грн 62 коп., 3% річних у розмірі 7 625 грн 92 коп. та судовий збір у розмірі 62 513 грн 14 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на умови договору, відповідач мав розрахуватись за договором оренди 10 числа поточного місяця, за який мав бути виставлений рахунок.

Суд, здійснивши власний розрахунок орендної плати за період з лютого 2022 року по липень 2022 року, взявши за основу ставки по курсу НБУ, які діяли у спірний період, визначив, що розмір орендної плати становить 4 143 911,12 грн.

Стосовно заборгованості зі сплати операційних витрат у розмірі 585 266,64 грн. суд дійшов висновку про відмову у позові в цій частині, оскільки надання останніх не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 74, 76 ГПК України.

Щодо нарахування пені суд першої інстанції зазначив, що оскільки дію карантину було продовжено до 31 грудня 2022 року, суд в межах шестимісячного строку, а саме з 29.04.2021 нарахував пеню на суму заборгованості у розмірі 200 826,82 грн та яка за розрахунком суду становить 16 005,62 грн (нарахованої в межах шести місяців). В частині пені, нарахованої за період з лютого 2022 року по серпень 2022 року суд вказав на їх безпідставність, взявши до увагу триваючу дію форс мажорних обставин. Також суд здійснив власний розрахунок 3 % річних.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року заяву про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Воркінг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 170,24 грн.

В обґрунтування додаткового рішення суд першої інстанції зазначив про часткову обґрунтованість поданої заяви про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року у справі №910/7352/22 в частині задоволених позовних вимог та скасувати частково додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року у справі №910/7352/22 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат відповідно.

Апеляційна скарга в частині оскарження рішення суду від 08.12.2022 обґрунтована тим, що суд не дослідив подані відповідачем докази неможливості використання орендованого приміщення у період з 24.02.2022 по липень 2022 (форс-мажорних обставин). Апелянт зазначив, що суд першої інстанції порушив право учасників справи на виступ з промовами (заключним словом) у судових дебатах.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано ч. 1 ст. 759 та ч. 2 ст. 762 ЦК України, а саме суд не дослідив відсутність первинних документів, що підтверджують здійснення сторонами господарської операції з володіння та користування приміщенням. За твердженням апелянта, суд першої інстанції, встановивши наявність форс-мажорних обставин, що унеможливили використання приміщення, суд не застосував до спірних правовідносин ч. 6 ст. 762 ЦК України;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" вказувало на неможливості виконання ним обов`язку зі сплати орендної плати в гривні до виконання обов`язку позивача визначити суму орендної плати в гривні, що підлягає оплаті відповідачем, на день виставлення рахунку оплати орендної плати. З огляду на умови договору, апелянт зазначив, що взяття судом за основу ставки по курсу НБУ для розрахунку орендної плати є порушенням ч. 2 ст. 533 ЦК України. Апелянт наголосив, що виставлення рахунків на оплату лежить на позивачеві та безпідставно був покладений судом першої інстанції на відповідача.

Апелянт також зазначив, що суд першої інстанції невірно визначив, що порядок надсилання листа від 17.06.2022 на електронну пошту позивача не був передбачений сторонами.

Апеляційна скарга в частині оскарження додаткового рішення суду від 09.01.2023 обґрунтована тим, що З огляду на не законність основного рішення, витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 28 170,24 не підлягають стягненню з відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року у справі №910/7352/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС" та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що суд першої інстанції не дослідив доказ щодо курсу купівлі долара США згідно з даними сайту finance.ua, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Апелянт наголосив, що офіційний курс НБУ гривні до долара США не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на узгоджені між сторонами умови договору. Апелянт також вказав, що суд першої інстанції помилково застосував шестимісячне обмеження щодо нарахування пені, оскільки п. 5.1.1. договору сторони передбачили, що нарахування пені здійснюється від суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення.

За твердженням апелянта, висновки суду щодо звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин не відповідають обставинам справи. Також апелянт вказав, що суд першої інстанції не обґрунтував відмову у задоволенні вимог про стягнення експлуатаційних витрат та безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення операційних витрат.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/7352/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Оскільки на час надходження апеляційної скарги, матеріали справи №910/7352/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/7352/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

На адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/7352/22.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року у справі №910/7352/22 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року у справі №910/7352/22 залишено без руху.

При цьому, апелянту було встановлено строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 11 662,29 грн.

Апелянтом протягом встановленого строку з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.

Ухвалою суду від 20.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року у справі №910/7352/22 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року та призначено справу до розгляду на 14.03.2023.

Ухвалою суду від 27.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС" рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року у справі №910/7352/22 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 року у справі №910/7352/22 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року у справі №910/7352/22.

Засідання суду, призначене на 14.03.2023 року, не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Барсук М.А. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 призначено розгляд справи в режимі відеоконференції на 25.04.2023.

У судовому засіданні 25.04.2023 оголошено перерву до 09.05.2023.

У судовому засіданні 09.05.2023 оголошено перерву до 10.05.2023.

Позиції інших учасників справи

06.03.2023 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС", просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог - без змін.

16.03.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг", просив залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» (далі Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перемога Воркінг» (далі Орендар) укладено Договір оренди № 01/20 (далі Договір).

Підпунктами 1.1.1-1.1.3 п. 1.1 Договору сторони передбачили, що за цим Договором Орендодавець зобов`язується передати Орендарю у тимчасове платне користування Приміщення на умовах, визначених даним Договором.

Приміщення розташоване в будинку, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36 (далі за текстом «Комплекс»), та дозволяє Орендарю використовувати його і здійснювати у ньому свою діяльність відповідно до цілей та умов Договору.

У відповідності до підпункту 1.1.5 п. 1.1. Договору право користування Приміщенням виникає у Орендаря з моменту підписання Акта прийому - передачі Приміщення. Орендар бере на себе зобов`язання підписати відповідний акт прийому-передачі не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати підписання Сторонами цього Договору. Акт прийому-передачі Приміщення є невід`ємною частиною цього Договору.

Приміщення являє собою частину нежилих приміщень групи приміщень № 1 по № 8. групи приміщень № 51 А (6 поверх, літ. Д) та нежитлових приміщень № 1 по № 9, групи приміщень № 51 Б (6 поверх, літ. Д), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36 (падалі «Приміщення») (підпункт 1.2.1 п. 1.2 Договору).

Відповідно до підпункту 1.6.2. п. 1.6 Договору Орендар зобов`язаний використовувати Приміщення для розміщення (розташування) в ньому офісів (кабінетів), які необхідні для здійснення діяльності, пов`язаної з виконанням обов`язків передбачених установчими документами Орендаря, але у будь-якому випадку окрім діяльності з виробництва товарів.

Договір підписаний уповноваженими представниками Сторін 26.11.2020, набирає чинності з 01.12.2020 і діє до 31.10.2023 (включно), але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 2.1. Договору).

Підпунктами 3.2.2.-3.2.4 п. 3.2. Договору, сторони передбачили, що по закінченню кожного календарного місяця оренди Орендодавець протягом 7 (семи) робочих днів надає Орендарю акт щодо оренди Приміщення та послуг.

Всі рахунки Орендодавця, які направляються Орендарю відповідно до умов Договору, можуть бути складені та оформлені згідно з видами відповідних Платежів або ж можуть бути складені та оформлені у вигляді одного рахунка як єдиного документа. При цьому Орендодавець розділяє за пунктами види платежів, які підлягають сплаті.

Всі Платежі здійснюються у національній валюті України гривні.

Пунктом 3.4. статті 3 Договору сторони передбачили орендну плату.

Орендар зобов`язаний сплачувати плату за користування Приміщенням у розмірах та у терміни, які визначаються цим Договором (надалі «орендна плата»). Орендна плата починає нараховуватися з моменту передачі Приміщення за Актом приймання-передачі, передбаченим умовами цього Договору (пп. 3.4.1. п. 3.4. Договору).

Розмір щомісячної орендної плати за 1 кв. м. з урахуванням ПДВ визначається грошовим еквівалентом в іноземній вільноконвертованій валюті, а саме в доларах США, та складає еквівалент 20 (двадцяти) доларів США (підпункт 3.4.2 Договору). Щомісячна орендна плата за користування Приміщенням складає еквівалент 22 640 (двадцять дві тисячі шістсот сорок) доларів США з урахуванням ПДВ (пп. 3.4.3. п. 3.4. Договору).

Сторони домовились, що Орендар сплачує щомісячну орендну плату за користування Приміщенням шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (гривні) за курсом купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку (курс купівлі долара США визначається відповідно до даних сайту «fіnancе.ua»), на день виставлення Орендодавцем відповідного рахунку (пп. 3.4.4. п. 3.4. Договору).

Орендна плата протягом дії Договору сплачується Орендарем у такому порядку:

у вигляді попередньої оплати в розмірі двох місячних орендних плат, що буде зарахована як оплата за перший та останній місяці оренди, згідно з отриманим рахунком, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання Сторонами цього Договору та Акта приймання-передачі Приміщення;

всі наступні орендні платежі (орендна плата) за оренду Приміщення здійснюються у розмірі, що визначений п.п. 3.4.3. Договору, та сплачуються Орендарем у формі попередньої щомісячної орендної плати протягом 3 (трьох) банківських днів здати отримання Орендарем відповідного рахунка-фактури, але не пізніше 10 числа поточного місяця за наступний місяць користування Приміщенням (пп. 3.4.5. п. 3.4. Договору).

Підпунктом 3.5.1. п. 3.5. Договору встановлено, що Орендар зобов`язаний щомісяця сплачувати Орендодавцю компенсацію вартості послуг, що надаються Орендарю (у разі їх фактичної наявності) у зв`язку з користуванням Приміщенням та чи Комплексом (згідно рахунків, виставлених на підставі окремих договорів щодо обслуговування Приміщення).

Сплата операційних витрат здійснюється Орендарем на підставі виставленого Орендодавцем рахунку із розрахунку еквівалента 2 (два) долара США з ПДВ за 1 кв.м. Приміщення, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (гривні) за курсом купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку (курс купівлі долара США визначається відповідно до даних сайту «fіnancе.ua») на день виставлення Орендодавцем відповідного рахунку. В разі збільшення вартості робіт та послуг підприємств (організацій), роботами та послугами яких користується Орендодавець з метою виконання цього Договору, вартість операційних витрат може змінюватись, про що Сторони підписують додаткову угоду про внесення змін до цього Договору.

Сплата експлуатаційних витрат, а саме послуг з прибирання місць загального користування у розмірі 5 000 грн. з ПДВ на місяць здійснюється Орендарем на підставі виставленого Орендодавцем рахунка. В разі збільшення вартості робіт та послуг підприємств (організацій), роботами та послугами яких користується Орендодавець з метою виконання цього Договору, вартість експлуатаційних витрат може змінюватись, про що Сторони підписують додаткову угоду про внесення змін до цього Договору (п.п. 3.5.3-3.5.4 п. 3.5. Договору).

Підпунктом 3.5.5. п. 3.5. Договору передбачено, що Орендодавець виставляє Орендарю рахунки на відшкодування комунальних послуг та операційних витрат на всю орендовану Орендарем площу. Оплата комунальних послуг, операційних та експлуатаційних витрат здійснюється Орендарем до 10-го числа кожного місяця за попередній місяць, на підставі виставлених рахунків Орендодавцем.

Згідно з п.п. 5.1.1. п. 5.1. Договору у разі прострочення Орендарем виконання зобов`язання, яке передбачає здійснення Платежів на користь Орендодавця, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки, яка встановлюється Національним банком України і дії у період прострочення, від суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення.

Пунктом 5.4.1 Договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов Договору у випадку дії Форс-мажорних обставин, настання яких не залежить від Сторін і безпосередньо впливає на можливість виконання Договору.

Форс-мажорні обставини включають стихійні лиха, війни, збройні конфлікти, епідемії та інші події поза розумного контролю Сторін. На підтвердження настання дії форс-мажорних обставин повинен бути наданий Сертифікат (висновок, довідка, підтвердження) про дію форс-мажорних обставини, виданий Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом відповідно до діючого законодавства, на який покладено обов`язок прийняття таких рішень (пп. 5.4.2. п. 5.4. Договору).

Сторона, яка зазнала дії Форс-мажорних обставин, негайно повідомляє іншу Сторону у письмовій формі про початок та припинення дії таких обставин (пп. 5.4.3. п. 5.4. Договору).

Потерпіла від Форс-мажорної обставини Сторона підтверджує наслідки такої обставини відповідно до застосовного законодавства (пп. 5.4.4. п. 5.4. Договору).

У випадку дії Форс-мажорних обставин невиконання зобов`язань за Договором може бути повністю або частково призупинене на термін дії таких обставин (пп. 5.4.5. п. 5.4. Договору).

Якщо Форс-мажорні обставини тривають понад 90 (дев`яносто) календарних днів, кожна Сторона має право розірвати Договір шляхом надсилання іншій Стороні письмового повідомлення не менше за 10 (десять) календарних днів до очікуваної дати дострокового розірвання Договору (пп. 5.4.6. п. 5.4. Договору).

Відповідно до пп. 6.3.2. п. 6.3. Договору, Орендар має право передавати приміщення та його окремі частини у суборенду.

Згідно з пп. 6.5.2. п. 6.5. Договору, у випадку розірвання Договору або його припинення на інших підставах відповідні зобов`язання Сторін припиняються з дати, з якої Договір є розірваним або припиненим, згідно з його умовами або положеннями чинного законодавства.

У відповідності до пп. 6.6.2. п. 6.6. Договору повернення Приміщення Орендарем та його передача Орендодавцеві здійснюється на підставі акта приймання-передачі, який підписується Сторонами.

Пунктом 7.5.1 Договору сторони погодили, що повідомлення, які надсилаються Стороні для виконання Договору або у зв`язку з ним, повинні бути складені у письмовій формі та підписані представниками Сторін, які мають на це очевидні або фактичні повноваження.

Зазначені вище повідомлення будуть вважатися переданими Стороні належним чином, якщо вони відправлені одним із таких способів: кур`єром та вручені особисто; за допомогою факсимільного зв`язку; за допомогою послуг підприємств поштового зв`язку або кур`єрської служби.

Повідомлення, одержані Стороною протягом звичайних робочих годин у робочий день, будуть вважатися переданими і набирають чинності з дати, наступної за датою їх одержання.

Усі повідомлення надсилаються на адреси та за номерами Сторін, які подаються у Розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» Договору, або на такі інші адреси та за номерами, які будуть повідомлені Стороною. Кожна зі Сторін зобов`язується негайно інформувати іншу Сторону про зміни адреси або телефонних номерів.

01.12.2020 за актом приймання-передачі приміщення відповідно до Договору 01/20 від 26.11.2020 ТОВ «КРІДЕНС» в особі Директора Чопенко Ігора Анатолійовича передало, а ТОВ «Перемога Воркінг» в особі Директора Немеш Лариси Вікторівни прийняло частину нежилих приміщень групи частину нежилих приміщень групи приміщень № 1 по № 8, групи приміщень № 51 А (6 поверх, літ. Д) та нежитлових приміщень № 1 по № 9, групи приміщень № 51 Б» (6 поверх, літ. Д), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36, загальною площею 1 132 м.кв.

Як стверджує позивач, ним відповідачеві надані рахунки-фактури на оплату:

№СФ-0000744 від 02.04.2021 на суму 700 826,82 грн, з яких: орендна плата за квітень 2021 року у розмірі 527 138,44 грн без ПДВ, операційні витрати за квітень 2021 у розмірі 52 717,24 грн без ПДВ, експлуатаційні витрати за квітень 2021 року у розмірі 4 166,67 грн без ПДВ;

№СФ-0000877 від 03.02.2022 на суму 710 023,19 грн, з яких: орендна плата за лютий 2022 року у розмірі 534 111,56 грн без ПДВ, операційні витрати за лютий 2022 у розмірі 53 407,76 грн без ПДВ, експлуатаційні витрати за лютий 2022 року у розмірі 4 166,67 грн без ПДВ;

№СФ-0000894 від 07.03.2022 на суму 762 090,66 грн, з яких: орендна плата за березень 2022 року у розмірі 573 550,44 грн без ПДВ, операційні витрати за березень 2022 у розмірі 57358,44 грн без ПДВ, експлуатаційні витрати за березень 2022 року у розмірі 4 166,67 грн без ПДВ;

№СФ-0000899 від 01.04.2022 на суму 740 913,20 грн, з яких: орендна плата за квітень 2022 року у розмірі 557510,00 грн без ПДВ, операційні витрати за квітень 2022 у розмірі 55751,00 грн без ПДВ, експлуатаційні витрати за квітень 2022 року у розмірі 4 166,67 грн без ПДВ;

№СФ-0000916 від 03.05.2022 на суму 740 913,20 грн, з яких: орендна плата за травень 2022 року у розмірі 557510,00 грн без ПДВ, операційні витрати за травень 2022 у розмірі 55751,00 грн без ПДВ, експлуатаційні витрати за травень 2022 року у розмірі 4 166,67 грн без ПДВ;

№СФ-0000928 від 22.06.2022 на суму 740 913,20 грн, з яких: орендна плата за червень 2022 року у розмірі 557510,00 грн без ПДВ, операційні витрати за червень 2022 у розмірі 55751,00 грн без ПДВ, експлуатаційні витрати за червень 2022 року у розмірі 4 166,67 грн без ПДВ;

№СФ-0000935 від 04.07.2022 на суму 740 913,20 грн, з яких: орендна плата за липень 2022 року у розмірі 557510,00 грн без ПДВ, операційні витрати за липень 2022 у розмірі 55 751,00 грн без ПДВ, експлуатаційні витрати за липень 2022 року у розмірі 4 166,67 грн без ПДВ;

Сторонами не заперечується, що рахунок-фактура на оплату №СФ-0000744 від 02.04.2021 на суму 700 826,82 грн був сплачений відповідачем частково та залишок несплаченої суми складає 200 826,82 грн.

Також відповідачем було оплачено частково за оренду приміщення у лютому 2022 на суму 600 000,00 грн., що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача.

28.02.2022 вих. № 02-02 відповідач звернувся з листом до позивача про звільнення від сплати орендної плати у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (військова агресія російської федерації проти України та запровадження у зв`язку з цим воєнного стану) та додатком до вищевказаного листа було долучено Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

24.05.2022 вих. № 24-05-22/01 позивач направив відповідь на лист вих. № 02-02 від 28.02.2022, відповідно до якого останній вказав на неможливість звільнити від сплати орендної плати та запропонував надати знижку на сплату орендної плати у розмірі 35%, а також просив сплати заборгованість (доказів направлення, які передбачені п. 7.5. Договору, відповідачем не долучено).

17.06.2022 вих. № 17-06 відповідач звернувся з листом до позивача про розірвання договору оренди, заборгованість у розмірі 200 826,82 грн просив погасити за рахунок гарантійного платежу.

07.07.2022 вих. № 07-07 відповідач звернувся з листом до позивача, яким зазначив, що листом № 17-06 від 17.06.2022 офіційно повідомив про неможливість продовження співпраці на запропонованих позивачем умовах. Згідно з п. 5.4.6. Договору ділові стосунки під час дії форс-мажорних обставин припиняються через 10 днів з дня направлення відповідного повідомлення. Таким чином, з 28.06.2022 укладений Договір оренди № 01/20 від 26.11.2020 є припиненим.

Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість за виставленими позивачем рахунками-фактури, позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, заборгованість у розмірі 5 473 828,23 грн, з яких орендна плата у розмірі 4 409 094,39 грн; заборгованість зі сплати операційних витрат у розмірі 585 266,64 грн; заборгованість зі сплати експлуатаційних витрат у розмірі 35 000,00 грн; 408 896,24 грн пені; 35 570,96 грн 3% річних.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на умови договору, строк оплати за кожний спірний період у виник після 10 числа поточного місяця за який мав бути виставлений рахунок.

Суд, здійснивши власний розрахунок орендної плати за період з лютого 2022 року по липень 2022 року, взявши за основу ставки по курсу НБУ, які діяли у спірний період, визначив, що розмір орендної плати становить 4 143 911,12 грн.

Стосовно заборгованості зі сплати операційних витрат у розмірі 585 266,64 грн. суд дійшов висновку про відмову у позові в цій частині, оскільки надання останніх не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 74, 76 ГПК України.

Стосовно нарахування пені суд першої інстанції зазначив, що оскільки дію карантину було продовжено до 31 грудня 2022 року, суд в межах шестимісячного строку, а саме з 29.04.2021 нарахував пеню на суму заборгованості у розмірі 200 826,82 грн та яка за розрахунком суду становить 16 005,62 грн (нарахованої в межах шести місяців). В частині пені, нарахованої за період з лютого 2022 року по серпень 2022 року, суд першої інстанції вказав на їх безпідставність, взявши до увагу триваючу дію форс мажорних обставин. Також суд здійснив власний розрахунок 3 % річних.

Однак, колегія суддів частково не погоджується із відповідними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Тобто, у відповідача, у зв`язку з укладенням Договору та прийняттям в користування об`єкта оренди, виникло зобов`язання зі сплати орендної плати та інших передбачених Договором платежів за весь час користування об`єктом оренди.

Так, позивач зазначає про наявність у відповідача заборгованості з орендної плати за квітень 2021, лютий-липень 2022.

Водночас, відповідно до частин 4, 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, правовідносини у якій виникли з орендних відносин, зазначено, що згідно з ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Отже, наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що відсутність у ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Отже, для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

В такий спосіб підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає, зокрема, об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі наведеної правової норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 910/14244/20.

Таким чином, звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому, тощо.

Як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, він не користувався об`єктом оренди з 24.02.2022 по липень 2022 через наявність форс-мажорних обставин - введення на території України воєнного стану.

Колегією суддів враховано, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-IX. В подальшому, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ. Відповідно до Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 № 2738-IX. Відповідно до Указу Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023 № 2915-ІХ.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні")

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2).

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований «Всім кого це стосується», згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, який зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 в справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.4 Договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов Договору у випадку дії Форс-мажорних обставин, настання яких не залежить від Сторін і безпосередньо впливає на можливість виконання Договору (пп. 5.4.1. Договору).

Форс-мажорні обставини включають стихійні лиха, війни, збройні конфлікти, епідемії та інші події поза розумного контролю Сторін. На підтвердження настання дії форс-мажорних обставин повинен бути наданий Сертифікат (висновок, довідка, підтвердження) про дію форс-мажорних обставини, виданий Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом відповідно до діючого законодавства, на який покладено обов`язок прийняття таких рішень (пп. 5.4.2. п. 5.4. Договору).

Сторона, яка зазнала дії Форс-мажорних обставин, негайно повідомляє іншу Сторону у письмовій формі про початок та припинення дії таких обставин (пп. 5.4.3. п. 5.4. Договору).

Потерпіла від Форс-мажорної обставини Сторона підтверджує наслідки такої обставини відповідно до застосовного законодавства (пп. 5.4.4. п. 5.4. Договору).

У випадку дії Форс-мажорних обставин невиконання зобов`язань за Договором може бути повністю або частково призупинене на термін дії таких обставин (пп. 5.4.5. п. 5.4. Договору).

В матеріалах справи міститься лист відповідача від 28.02.2022 вих. № 02-02, в якому останній просив звільнити його від сплати орендної плати у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (військова агресія російської федерації проти України та запровадження у зв`язку з цим воєнного стану). Додатком до вищевказаного листа було долучено лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Позивач підтвердив отримання вказаного листа, що відображено у його листі від 24.05.2022 вих. № 24-05-22/01.

Тобто, відповідач відповідно до умов договору повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин листом від 28.02.2022, отримання якого позивач підтвердив.

Колегією суддів враховано, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», було визначено перелік населених пунктів, на території яких було ведення активних бойових дій. Відповідно до п. 2.11 вказаного наказу вся територія міста Києва з 24.02.2022 по 30.04.2022 була визначена територією активних бойових дій.

В частині неможливості використання відповідачем орендованого приміщення з 24.02.2022 по червень 2022 колегією суддів враховуються надані відповідачем листи листами від 15.03.2022, 03.03.2022, 26.02.2022, 26.02.2022, 14.03.2022, 05.04.2022, 28.02.2022, в яких суборендарі повідомили відповідача про неможливість використовувати орендовані приміщення.

В матеріалах справи міститься наказ відповідача № 1/1 від 28.02.2022 про оголошення простою, яким на Товаристві було оголошено простій не з вини працівників та зупинено роботу ТОВ «Перемога Воркінг» на період з 01.03.2022 до можливості відновлення роботи.

Також на підтвердження форс-мажорних обставин щодо неможливості використання орендованого приміщення відповідачем також було надано Сертифікат №3100-22-0840 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 15.09.2022 вих. №264/05-4, яким Торгово-промислова палата України засвідчила відповідачу форс-мажорні обставини: військова агресія російської федерації проти України, що стала підставою введення воєнного стану, щодо обов`язку використовувати приміщення за цільовим призначенням у термін з 28.02.2022 за укладеним з позивачем договором оренди № 01/20 від 26.11.2020.

Колегія суддів зазначає, що повномасштабна військова агресія російської федерації проти України, введення воєнного стану в України, ракетні удари російських військ по Києву, не залежали від волі позивача та відповідача, мають надзвичайний характер, є невідворотними, та, як було доведено вище, унеможливлювали використання відповідачем орендованого приміщення відповідно до умов договору.

Настання обставин, що не залежали від волі відповідача та унеможливили використання ним орендованого приміщення за визначеним в договорі цільовим призначенням, підтверджено, зокрема, також і публікаціями на офіційному порталі Київської міської державної адміністрації про події у м. Києві з 24.02.2022 по липень, які наявні в матеріалах справи.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичного користування як відповідачем, так і його суборендарями, орендованого приміщення за період з 24 лютого 2022 по червень 2022 року.

А тому, з огляду на встановлені вище обставини, які унеможливлювали використання відповідачем орендованого приміщення і за які він не відповідав, колегія суддів дійшла до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" підлягає звільненню від орендної плати за весь час неможливості використання орендованого майна, починаючи з 24.02.2022 по 27.06.2022 на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Твердження позивача про не доведення відповідачем форс-мажорних обставин, за яких він не міг користуватись орендованими приміщеннями з посиланням на те, що ним нібито відкрито локації щодо оренди приміщень за адресою м. Київ, вул.. Ярославів Вал, 15, починаючи з 25.05.2022, колегія суддів відхиляє, оскільки використання чи не використання відповідачем інших об`єктів нерухомого майна, які не є предметом укладеного між сторонами договору, не має відношення до даного предмету спору та доказування у даній справі, а надані позивачем скріншоти соціальної мережі Instagram щодо приміщень за адресою м. Київ, вул.. Ярославів Вал, 15 не доводять використання відповідачем приміщення за адресою м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36, яке було надано позивачем відповідачу в оренду на підставі укладеного дговору.

Якщо Форс-мажорні обставини тривають понад 90 (дев`яносто) календарних днів, кожна Сторона має право розірвати Договір шляхом надсилання іншій Стороні письмового повідомлення не менше за 10 (десять) календарних днів до очікуваної дати дострокового розірвання Договору (пп. 5.4.6. п. 5.4. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся з листом від 17.06.2022 вих. № 17-06 до позивача про розірвання договору оренди, заборгованість у розмірі 200 826,82 грн просив погасити за рахунок гарантійного платежу.

Твердження позивача та висновок суду першої інстанції, що відповідний лист був направлений на адресу позивача у порядку, невстановленому договором - а саме шляхом направлення на електронну адресу позивача, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Дійсно, пунктом 7.5.1 Договору сторони погодили, що повідомлення, які надсилаються Стороні для виконання Договору або у зв`язку з ним повинні бути складені у письмовій формі та підписані представниками Сторін, які мають на це очевидні або фактичні повноваження.

Водночас, п. 7.5.4 договору встановлено, що усі повідомлення надсилаються на адреси та за номерами Сторін, які подаються у Розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» Договору, або на такі інші адреси та за номерами, які будуть повідомлені Стороною. Кожна зі Сторін зобов`язується негайно інформувати іншу Сторону про зміни адреси або телефонних номерів.

У розділі договору «Місцезнаходження та реквізити сторін» зазначені електронні пошти сторін, зокрема, й електронна пошта позивача: .

Лист від 17.06.2022 вих. № 17-06 був направлений відповідачем а електронну пошту позивача, вказаному у договорі: .

Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, на яку посилався скаржник, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21).

Твердження позивача, що відповідний лист надійшов із поштової адреси, яка не була вказана у реквізитах сторін, а саме з , а не з , колегія суддів відхиляє, так як відповідач визнав та підтвердив направлення саме ним відповідного листа позивачу. Більше того, відповідна пошта збігається по доменному імені з доменом, який був визначений у сторонами у договорі (peremoga.space).

З огляду на викладене вище, беручи до уваги визначення сторонами своїх електронних адрес у розділі договору «місцезнаходження та реквізити сторін», беручи до уваги п. 7.5.4 договору, який встановлює невичерпний перелік передання повідомлень, встановлений п. 7.5.2. договору, твердження суду першої інстанції про невідповідність його надіслання способам, визначеним договором, суперечить умовам договору а також встановленому ст. 3 ЦК України принципу справедливості, добросовісності та розумності.

Твердження позивача, що на його електронну адресу було надіслано не оригінал листа в електронному форматі, а його відскановану копію, оскільки останній не містить електронного цифрового підпису, а тому останній не може бути прийнятий до уваги як належний та допустимий доказ, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст.5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Відповідно до ст.1 зазначеного Закону обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст.6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно з п.12 ч.1 ст.1 Закону "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (п.23 ч.1 ст.1 зазначеного Закону).

Водночас відповідно до ч.1 ст.96 ГПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив наступне:

"На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

У частині другій статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині третій зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу".

У постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим.

Тобто поняття електронного документа та електронного доказу не є тотожними, оскільки поняття електронного доказу є значно ширшим, та, окрім власне електронних документів, оформлених відповідно до статей 5, 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг", включає в себе будь-яку інформацію в цифровій формі, що має значення для розгляду справи, в тому числі повідомлення, відправлені електронною поштою або іншими засобами електронного зв`язку.

Згідно з приписами Закону "Про електронні довірчі послуги" використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (статті 14, 18, 23 Закону).

Водночас, відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі, й відповідно, недостовірність електронного доказу. Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого ст.79 ГПК.

У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 (далі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та / або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).

Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

У сучасній діловій практиці більшість електронних даних не мають розширених або кваліфікованих електронних підписів і не захищені іншим способом. Незважаючи на це, суди мають розглядати їх як електронні докази (тоді як доказова сила доказів може змінюватися залежно від конкретного випадку), враховуючи, наприклад, різноманітні довірчі послуги, пов`язані з електронним керуванням документами та ідентифікацією підписантів, які доступні по всьому світу. В офіційних поясненнях до Керівництва зазначено, що одним із прикладів є біометричний підпис, метод отримання електронної версії власноручного підпису, коли особа пише свій підпис на електронному пристрої за допомогою спеціальної ручки та блокнота. Залежно від чинного законодавства суд може визнати такий біометричний підпис рівноцінним власноручному підпису на папері.

Електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них (преамбула "базові принципи" Керівництва).

В межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному (пункти 21, 22 Керівництва).

При цьому суди можуть вимагати аналізу електронних доказів експертами, особливо коли порушуються складні доказові питання або якщо є підозри щодо маніпулювання електронними доказами (п.18 Керівництва).

Під час дослідження електронних доказів має відбуватись належна ідентифікація таких доказів. Це означає, зокрема, що будь-яка технологія, яка підтверджує автентичність, точність і цілісність даних, повинна бути прийнята.

Кожен електронний доказ (оригінал) зазвичай містить таку приховану інформацію як метадані. Метадані - це відомості про інші дані, і іноді їх називають "цифровим відбитком" електронних доказів. Він може включати важливі доказові дані, такі як дата й час створення чи модифікації файлу чи документа, або автор, а також дата й час, коли дані були надіслані. Безпосередній доступ до метаданих зазвичай недоступний.

Метадані забезпечують необхідний контекст для оцінки доказів (даних) так само, як поштовий штемпель забезпечує контекст для оцінки звичайного (паперового) листа та його змісту. Суди повинні усвідомлювати потенційну доказову цінність метаданих, у випадку коли інша сторона оспорює достовірність доказу (авторство, цілісність, автентичність). Метадані можуть бути використані для відстеження та ідентифікації джерела та адресата повідомлення, даних про пристрій, який створив електронні докази, дати, часу, тривалості та типу доказів. Метадані можуть бути релевантними або як непрямі докази (наприклад, вказівки на найбільш релевантну версію документа), або як прямі докази (наприклад, якщо даними файлу маніпулювали). Ця настанова також релевантна у випадку втрати метаданих.

Також Керівні принципи Комітету Міністрів Ради Європи щодо механізмів онлайн вирішення спорів у цивільному та адміністративному судочинстві CM(2021)36-add5-final від 16.06.2021 передбачають, що використання електронних доказів може створити особливі проблеми для сторони, яка бажає оскаржити справжність або цілісність таких доказів. У разі оскарження електронних доказів, тій стороні, яка подає ці докази, може знадобитися продемонструвати їх справжність, наприклад, через надання метаданих або отримання відповідного розпорядження про отримання додаткових даних від інших осіб, як-от постачальників трастових послуг. Правдивість електронних даних можна довести будь-яким способом, наприклад, за допомогою кваліфікованих електронних підписів або інших аналогічних методів ідентифікації й забезпечення цілісності даних. Варто дотримуватися положень національного законодавства, які встановлюють доказову силу державних (офіційних) електронних систем, що генерують електронні докази. Крім того, сторонам варто дозволити оскаржувати свідчення експертів, якщо такі свідчення можуть визначити результат розгляду (принцип 11).

Вказане вище узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 зазначив:

"Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.

Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації".

В матеріалах справи містяться докази відправлення відповідачем на електронну пошту позивача листа від 17.06.2022 вих. № 17-06. Більше того, позивач не заперечував отримання відповідного листа шляхом електронного відправлення на його пошту, що і було визнано ним у поданому позові, у зв`язку з чим останнім було долучено до позову відповідну паперову копію такого листа.

Така роздруківка є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом (п.82 постанови Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21).

З цих підстав, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо відсутності доказів застосування електронного цифрового підпису на листі від 17.06.2022 вих. № 17-06, та вважає його належним та допустимим доказом на підтвердження факту направлення відповідачем повідомлення про розірвання договору оренди в порядку, передбаченому його умовами.

Висновок суду першої інстанції, що з листа 17.06.2022 вих. № 17-06 не вбачається, що підставою для розірвання договору слугує п. 5.4. договору, колегія суддів відхиляє, так як вимоги п. 5.4.6 договору не містять умов щодо формулювання повідомлення про розірвання договору у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин та необхідності посилання на відповідний пункт договору, як на підставу розірвання договору.

Отже, відповідно до умов договору, повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку із настанням та дією понад 90 календарних днів форс-мажорних обставин складається у довільній формі, та з нього має чітко вбачатись намір сторони припинити договірні правовідносини. Договір не містить імперативних вимог щодо визначення підстави розірвання договору в такому повідомленні, а отже висновок суду першої інстанції про невідповідність листа від 17.06.2022 вих. № 17-06 суперечить фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. (ч. 2 ст. 652 ЦК України)

А тому, з огляду на встановлені вище обставини, враховуючи, що відповідач скористався наданим йому правом на односторонню відмову від договору, договір оренди з 28.06.2022 є розірваним.

Таким чином, позивачем неправомірно нараховано орендну плату за період з 28.06.2022 (частину червня 2022) по липень 2022 року.

Стосовно решти позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за квітень 2021 та по 23.02.2022 (включно), колегія суддів зазначає наступне.

Умовами пп. 3.4.3. п. 3.4. Договору сторони погодили, що щомісячна орендна плата за користування Приміщенням складає еквівалент 22 640 доларів США з урахуванням ПДВ.

Сторони домовились, що Орендар сплачує щомісячну орендну плату за користування Приміщенням шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (гривні) за курсом купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку (курс купівлі долара США визначається відповідно до даних сайту «fіnancе.ua»), на день виставлення Орендодавцем відповідного рахунку (пп. 3.4.4. п. 3.4. Договору).

В матеріалах справи наявні рахунки-фактури за лютий 2022, проте доказів направлення позивачем даного рахунку-фактури матеріали справи не містять.

При цьому, з пп. 3.4.5. п. 3.4. Договору вбачається, що Орендар повинен був сплати оренду плату у формі попередньої щомісячної плати протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання відповідного рахунка-фактури, але в будь-якому випадку оплата має бути здійснена не пізніше 10 числа поточного місяця за наступний місяць користування приміщенням.

В сукупності умовами Договору визначено обов`язок відповідача своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату (пп. 3.4.1.), визначено, у який строк мають здійснюватися перерахування орендних платежів (пп. 3.4.5), також визначено суму орендної плати (пп. 3.4.3.).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, протягом існування між сторонами договірних відносин відповідачем перераховувалися орендні платежі позивачу, що сторонами не заперечується і свідчить про те, що відповідач був обізнаний з необхідними для перерахування орендних платежів банківськими реквізитами позивача.

Хоча в договорі й зазначено, що орендна плата сплачується з дати отримання відповідного рахунка-фактури, однак така умова договору не змінює кінцевого строку виконання грошового зобов`язання, який узгоджено сторонами у підпункті 3.4.5. Договору.

За своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом бухгалтерської звітності, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплати платежів.

Таким чином, обов`язок відповідача сплачувати орендні платежі виникає в силу закону (ст. 762 ЦК України) та умов Договору (підпункт 3.4.1. Договору) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем орендних платежів.

Вказана правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 зі справи № 915/641/19, від 02.06.2022 у справі № 922/1636/21.

Зокрема, питання щодо коригування ціни стосовно курсу долара США з прив`язкою до виставлення рахунку-фактури досліджувалось Верховним Судом у межах справ № 923/712/17 та № 925/2028/15 та в яких суд дійшов до аналогічних висновків, викладених вище.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Договором та законодавством визначений обов`язок Орендаря здійснювати орендні платежі, а відсутність виставлених рахунків-фактур не звільняє відповідача від такого обов`язку.

Крім того, орендар не був позбавлений можливості самостійно визначати розмір орендної плати у гривнях у порядку передбаченому умовами Договору, беручи до уваги, що сума щомісячної орендної плати за користування приміщенням має фіксований еквівалент 22 640 доларів США, а також не був позбавлений можливості здійснити оплату орендної плати.

А тому, доводи відповідача в цій частині колегія суддів відхиляє.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що строк оплати орендної плати у виникає у відповідача не пізніше 10 числа поточного місяця за наступний місяць користування приміщенням (тобто за лютий 2022 - до 10.01.2022).

Як зазначалось, щомісячна орендна плата за користування приміщенням складає еквівалент 22 640 доларів США з урахуванням ПДВ.

Частиною першою ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга ст. 533 ЦК України).

Так, за загальним правилом зобов`язання має бути виражене і підлягає оплаті у гривнях. Водночас сторони мають право визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а також з метою визначення суми, що підлягає сплаті у гривні, погодити порядок перерахунку суми платежу у гривні пропорційно до зміни курсу гривні до іноземної валюти.

Підпунктом 3.4.4. п. 3.4. Договору передбачено, що Орендар сплачує щомісячну орендну плату за користування Приміщенням шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (гривні) за курсом купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку (курс купівлі долара США визначається відповідно до даних сайту «fіnancе.ua»).

Колегія суддів встановила, що станом на 10.01.2022 на сайті fіnancе.ua курс купівлі долара США становив 27,5100.

Тобто, з огляду на еквівалент орендної плати (22 640 дол. США) та кількість днів фактичного користування оренд новим приміщенням у лютому 2022 (23 календарних дні), відповідачу потрібно було оплатити орендної плати у сумі 18 597,14 дол. США, що в еквіваленті до гривні станом на кінцевий строк оплати (не пізніше 10 числа поточного місяця за наступний місяць користування приміщенням) становило 511 607,32 грн.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за лютий місяць було сплачено 600 000,00 грн., що підтверджується відповідними виписками з банківських рахунків позивача та визнається останнім у позові.

А тому, за лютий 2022 у відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендних платежів.

Стосовно заборгованості за квітень 2021 у розмірі 200 826,82 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається рахунку № СФ-0000744 від 02.04.2021, позивачем було нараховано 527 138,44 грн. без ПДВ (632 566,13 грн. з ПДВ). Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив отримання відповідного рахунку та не заперечував проти розміру визначеної суми орендної плати.

Відповідачем за квітень 2021 оплачено 500 000,00 грн., що підтверджується виписками із банківського рахунку позивача.

Відповідач визнав про наявність у нього заборгованості зі сплати орендної плати за квітень 2021 у розмірі 200 826,82 грн.

В той же час, відповідно до п. 3.4.5 договору орендна плата орендарем сплачувалась у порядку, зокрема, у вигляді попередньої оплати в розмірі двох місячних орендних плат, що будуть зараховані як оплата за перший та останній місяці оренди, згідно з отриманим рахунком, протягом 3 банківських днів з дня підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання даної умови договору, позивачем було виставлено рахунок № СФ-0000673 від 01.12.2020 на оплату орендної плати, операційних та експлуатаційних витрат за грудень 2020 та жовтень 2023 на суму 1 433 250,02 грн.

Орендна плата, операційні та експлуатаційні витрати за жовтень 2023 (останній місяць договору оренди) були оплачені відповідачем у повному обсязі на суму 716 625,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 782 від 14.12.2020, № 915 від 12.01.2021.

Відповідач у листі № 17-06 від 17.06.2022 просив суму, що залишилась з попередніх періодів у розмірі 200 826,82 грн. (яка позивачем заявлена до стягнення як заборгованість за квітень 2021) покрити з гарантійного платежу, сплаченого разом із підписанням договору на суму 716 625,01 грн.

Згідно положень ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Вказане узгоджується із умовами п. 3.3. договору, відповідно до якого якщо у будь-який момент сума платежів або інших сум коштів, одержаних орендодавцем від орендаря за договором, буде недостатньою для покриття всіх фінансових зобов`язань орендаря перед орендодавцем, такі суми зараховуються у такому порядку: відшкодування будь-яких документально підтверджених збитків, понесених орендодавцем з вини орендаря при виконанні договору; компенсація будь-яких документально підтверджених пошкоджень комплексу, завданих з вини орендаря; будь-які види неустойки, якщо вони прямо передбачені договором або законодавством; прострочена орендарем орендна плата; орендна плата.

А тому, розмір авансового платежу за останній місяць оренди у розмірі 716 625,01 грн. повністю погашає наявну у відповідача заборгованість за квітень 2021 у сумі 200 826,82 грн., який був заявлений позивачем до стягнення.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідач підлягає звільненню від орендної плати за весь час неможливості використання орендованого майна, починаючи з 24.02.2022 по 27.06.2022, а з 28.06.2022 (частину червня 2022) по липень 2022 року позивачем неправомірно нараховано орендну плату у зв`язку із розірванням договору в односторонньому порядку, враховуючи фактичну оплату заборгованості за оренду за 23 дня лютого 2022 та покриття авансовим платежем наявної заборгованості за квітень 2021, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення орендної плати у розмірі 4 409 094,39 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, що відповідно до умов договору та положень ч. 2 ст. 533 ЦК України визначені в іноземній валюті платежі мають сплачуватись за курсом купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку станом на дату заяви про зміну предмету позову, з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування даної позиції позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц.

Так, дійсно, Велика Палата Верховного Суду, здійснивши правовий аналіз норм ст.ст. 524, 533, 625 ЦК України, дійшла до висновку, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Водночас, відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду були зроблені за інших фактичних обставин, установлених судами.

Так, на відмінну від обставин справи, що розглядається, у зобов`язанні сторін справи № 296/10217/15-ц було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, однак не було визначено порядку визначення суми, що підлягала сплаті у гривнях. З огляду на відсутність встановленого сторонами справи № 296/10217/15-ц іншого порядку визначення суми, що підлягала сплаті у гривнях, Велика Палата Верховного Суду застосувала ч. 2 ст. 533 ЦК України та використала офіційний курс НБУ на дату звернення позивача до суду.

Водночас, у даній справі, яка розглядається, позивач та відповідач чітко встановили порядок визначення суми, що підлягає сплаті в гривнях (за курсом купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку (курс купівлі долара США визначається відповідно до даних сайту «fіnancе.ua») і встановили дату, на який такий курс визначається - на дату виставлення рахунку, водночас не пізніше здійснення платежу - до 10 числа поточного місяця за наступний місяць користування Приміщенням.

У даному контексті колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену постанові від 08.09.2021 у справі № 915/107/20, в якій зазначено, що з огляду на приписи ст. 524, 553 ЦК України, умова договору, в якій сторони погоджують, яким чином коригуватиметься грошова сума по відношенню до валюти, яку сторони обрали як оціночний еталон у разі зміни курсу, є "валютним застереженням".

А тому, оскільки сторонами чітко встановлено порядок визначення суми, яка підлягає сплати у гривнях, твердження позивача про необхідність визначення гривневого еквіваленту орендної плати за курсом купівлі долару США, визначеному на сайті «finance.ua» на дату заяви про зміну предмету позову, є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та умовам договору.

В частині заборгованості зі сплати операційних та експлуатаційних витрат колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 3.5.1. п. 3.5. Договору встановлено, що орендар зобов`язаний щомісяця сплачувати Орендодавцю компенсацію вартості послуг, що надаються Орендарю (у разі їх фактичної наявності) у зв`язку з користуванням Приміщенням та чи Комплексом (згідно рахунків, виставлених на підставі окремих договорів щодо обслуговування Приміщення).

Сплата операційних витрат здійснюється Орендарем на підставі виставленого Орендодавцем рахунку із розрахунку еквівалента 2 (два) долара США з ПДВ за 1 кв.м. Приміщення, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (гривні) за курсом купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку (курс купівлі долара США визначається відповідно до даних сайту «fіnancе.ua») на день виставлення Орендодавцем відповідного рахунку. В разі збільшення вартості робіт та послуг підприємств (організацій), роботами та послугами яких користується Орендодавець з метою виконання цього Договору, вартість операційних витрат може змінюватись, про що Сторони підписують додаткову угоду про внесення змін до цього Договору.

Сплата експлуатаційних витрат, а саме послуг з прибирання місць загального користування у розмірі 5 000 грн. з ПДВ на місяць здійснюється Орендарем на підставі виставленого Орендодавцем рахунка. В разі збільшення вартості робіт та послуг підприємств (організацій), роботами та послугами яких користується Орендодавець з метою виконання цього Договору, вартість експлуатаційних витрат може змінюватись, про що Сторони підписують додаткову угоду про внесення змін до цього Договору (п.п. 3.5.3-3.5.4 п. 3.5. Договору).

Підпунктом 3.5.5. п. 3.5. Договору передбачено, що Орендодавець виставляє Орендарю рахунки на відшкодування комунальних послуг та операційних витрат на всю орендовану Орендарем площу. Оплата комунальних послуг, операційних та експлуатаційних витрат здійснюється Орендарем до 10-го числа кожного місяця за попередній місяць, на підставі виставлених рахунків Орендодавцем.

Колегія суддів відзначає, що у виходячи з умов договору та норм закону, у відповідача виникає обов`язок зі сплати операційних та експлуатаційних витрат лише у випадку фактичного користування орендованим Приміщенням.

В той же час, як було встановлено вище, відповідач звільняється від сплати орендної плати за весь час неможливості використання орендованого майна, починаючи з 24.02.2022 по 27.06.2022, а з 28.06.2022 договір оренди був розірваний.

А тому і підстави для нарахування позивачем експлуатаційних та операційних витрат за період з 24.02.2022 по липень 2022 відсутні.

Щодо решти вимог, а саме за квітень 2021 та 23 дня лютого 2022 колегія суддів зазначає наступне.

Так, перевіривши матеріали справи, здійснивши власний розрахунок, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач за 23 дня лютого 2022 повинен був сплатити 52 644,79 грн. операційних витрат.

Також відповідач мав оплатити 4 107,14 грн. експлуатаційних витрат за 23 дня лютого 2022.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за лютий місяць було сплачено 600 000,00 грн., що підтверджується відповідними виписками з рахунку позивача.

Таким чином, відповідач повністю розрахувався з позивачем як зі сплати орендного платежу за лютий 2022, так і за експлуатаційні та операційні витрати (511 606,50 грн + 4 107,14 грн. + 52 644,79 грн. = 568 358,43 грн.)

А тому, у відповідача відсутня заборгованість зі сплати експлуатаційних та операційних витрат за 23 дня лютого 2022.

Стосовно заборгованості сплати експлуатаційних та операційних витрат за квітень 2021 колегія суддів зазначає, що як вбачається рахунку № СФ-0000744 від 02.04.2021, позивачем було нараховано 63 260,69 грн. операційних втрат (з ПДВ) та 5 000,00 грн. експлуатаційних втрат (з ПДВ).

В той же час, як було зазначено вище, у відповідачем відповідно до п. 3.4.5 договору було сплачено орендну плату за останній місяць оренди, у сумі 716 625,01 грн.

А тому, відповідний розмір авансового платежу за останній місяць оренди у сумі 716 625,01 грн., згідно вимог ст. 534 ЦК України, умов п. 3.3. договору, повністю погашає наявну у відповідача заборгованість як з оренди за квітень 2021 у сумі 200 826,82 грн., так і зі сплати 63 260,69 грн. операційних втрат (з ПДВ) та 5 000,00 грн. експлуатаційних втрат (з ПДВ).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення експлуатаційних та операційних витрат є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів враховує слушні доводи позивача щодо відсутності у рішенні суду першої інстанції обґрунтувань стосовно відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення експлуатаційних витрат. Водночас, оскільки колегія суддів під час апеляційного перегляду справи дійшла до власного висновку про їх необґрунтованість та безпідставність, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції із наведених в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС" доводів.

Стосовно нарахування пені та 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.п. 5.1.1. п. 5.1. Договору у разі прострочення Орендарем виконання зобов`язання, яке передбачає здійснення Платежів на користь Орендодавця, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки, яка встановлюється Національним банком України і дії у період прострочення, від суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Згідно зі статтею 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, п.п. 5.1.1. п. 5.1. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням «до дати фактичного виконання», тощо.

А тому доводи позивача, що в п. 5.1.1. договору сторони передбачили продовжений строк нарахування пені, ніж встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України, колегія суддів відхиляє.

Як вже було встановлено судом вище, у відповідача виникав обов`язок з оплати орендних платежів не пізніше 10 числа поточного місяця за наступний місяць користування приміщенням.

Тобто, за квітень 2021 відповідач повинен був оплатити орендну плату до 10.03.2021 року, а за лютий 2022 - до 10.01.2022.

В той же час, позивачем визначено початок нарахування пені з 11.04.2021 по 03.08.2022 за квітень 2021, та з 11.02.2022 по 03.08.2022 за лютий 2022.

З огляду на встановлені вище обставини, оскільки відповідач підлягає звільненню від орендної плати за весь час неможливості використання орендованого майна, починаючи з 24.02.2022 по 27.06.2022, а з 28.06.2022 (частину червня 2022) по липень 2022 року позивачем неправомірно нараховано орендну плату у зв`язку із розірванням договору в односторонньому порядку, колегія суддів здійснивши власний розрахунок пені за квітень 2021 з 11.04.2021 (визнаний позивачем початок нарахування пені) по 11.09.2021 (останній день шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України), та за лютий 2022 з 11.02.2022 (визнаний позивачем початок нарахування пені) по 23.02.2022 (встановлення судом закінчення строку нарахування пені, з огляду на наявність форс-мажорних обставин, у зв`язку з якими відповідач був звільнений від сплати суми орендної плати з 24.02.2022, та відповідно відсутністю заборгованості, з огляду на її повну оплату відповідачем), дійшла до висновку, що обґрунтованим розміром пені є 13 730,18 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України був встановлений карантин.

Дію карантину було неодноразово продовжено, і Постановою Кабінету Міністрів України від 9 дня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної роби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» дію карантину було продовжено до 31 дня 2022 року.

Відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COV1D-I9), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину.

Аналогічна правова позиція щодо визначення перебігу строку позовної давності відповідно до положень 256, 258, 549 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України викладена Верховним Судом у постановах від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

Враховуючи, що дію карантину було продовжено до 31 грудня 2022 року, а позивач звернувся до суду з позовом 04.08.2022, а тому строк позовної давності в частині стягнення пені за квітень 2021 з 11.04.2021 по 11.09.2021 не був пропущений позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Щодо нарахування решти пені, з огляду на встановлені вище обставини, за період з 24.02.2022 по 03.08.2022 є необґрунтованими з підстав встановлення судом неможливості використання відповідачем орендованого майна, починаючи з 24.02.2022 по 27.06.2022, у зв`язку з чим відповідач підлягав звільненню від сплати орендної плати за цей період; необґрунтованості нарахування оренди з 28.06.2022 (частину червня 2022) по липень 2022 року у зв`язку із розірванням договору в односторонньому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, з підстав, зазначених вище, здійснила власний розрахунок 3 % річних за період за квітень 2021 з 11.04.2021 по 26.06.2022 (останній день дії договору оренди, після якого відповідна заборгованість була погашена за рахунок здійсненого відповідачем забезпечувального платежу - сплати орендної плати за останній місяць оренди), за лютий 2022 з 11.02.2022 по 23.02.2022 (встановлення судом закінчення строку нарахування 3 % річних, з огляду на наявність форс-мажорних обставин, у зв`язку з якими відповідач був звільнений від сплати суми орендної плати з 24.02.2022, та відповідно відсутністю заборгованості, з огляду на її повну оплату відповідачем), дійшла до висновку, що обґрунтованим розміром 3% річних є 7 413,35 грн.

Нарахування решти 3 % річних, з огляду на встановлені вище обставини, за період з 24.02.2022 по 03.08.2022 є необґрунтованими з підстав встановлення судом неможливості використання відповідачем орендованого майна, починаючи з 24.02.2022 по 27.06.2022, у зв`язку з чим відповідач підлягав звільненню від сплати орендної плати за цей період; необґрунтованості нарахування оренди з 28.06.2022 (частину червня 2022) по липень 2022 року у зв`язку із розірванням договору в односторонньому порядку.

В той же час, з огляду на встановлений вище розмір сплаченого авансового платежу за останній місяць оренди у сумі 716 625,01 грн., згідно вимог ст. 534 ЦК України, умов п. 3.3. договору, який передбачає можливість зарахування сум попередньої оплати за останній місяць у випадку наявності нарахованих будь-яких видів неустойки, які передбачені договором та законодавством, він повністю погашає нараховані позивачем суми 3 % річних у розмірі 7 413,35 грн. та пені у розмірі 13 730,18 грн.

Можливість погашення сум процентів та неустойки на підставі ст. 534 ЦК України підтверджено у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 910/11610/20, від 01.12.2022 у справі № 910/4160/20.

З цих підстав, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних задоволенню не підлягають.

Доводи відповідача про порушення судом норм процесуального права, а саме порушення прав учасників справи на виступ з промовами (заключним словом) у судових дебатах, колегія суддів відхиляє, так як відповідні доводи належним чином не підтверджені, а апелянтом не зазначено як відповідні порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Стосовно додаткового рішення від 09.01.2023, яким було стягнуто з відповідача 28 170,24 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обґрунтовуючи заяву про розподіл судових витрат в сумі 54 000,00 грн позивачем, в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, було надано належним чином засвідчені копії договору №б/н про надання правничої допомоги від 25.07.2022; копію Додаткової угоди від 25.07.2022 до договору про надання правничої допомоги від 25.07.2022, копію звіту про надані послуги згідно з Додатковою угодою від 25.07.2022 до договору про надання правничої допомоги від 25.07.2022.

Водночас, відповідно до ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а тому витрати на професійну правничу допомогу, понесенні позивачем, покладаються на останнього відповідно до ст. 129 ГПК України.

З цих підстав, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» про розподіл судових витрат підлягає залишенню без задоволення.

Стосовно витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на професійну правничу допомогу у розмірі 49 000,00 грн., понесених ним у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що понесе витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 49 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, рішення суду першої інстанції було ухвалено 08.12.2022.

Представник відповідача був присутній у судовому засіданні 08.12.2022 при оголошенні судом першої інстанції вступної та резолютивної частини рішення, а тому у відповідності до ч 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відповідач повинен був подати докази на підтвердження розміру судових витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (тобто до 13.12.2022).

В той же час, відповідач клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, копію акту приймання-передачі наданих послуг та копію платіжної інструкції, подав лише 30.12.2022 (направлено засобами поштового зв`язку), тобто із пропуском встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку на подачу відповідних доказів до суду.

З цих підстав, суд першої інстанції ухвалою від 09.01.2023 залишив без розгляду заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Воркінг» про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про залишення позову (заяви) без розгляду.

Частина 3 ст. 255 ГПК України передбачає, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Тобто, ухвала суду від 09.01.2023 про залишення без розгляду заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Воркінг» про розподіл судових витрат підлягала оскарженню окремо від рішення суду в апеляційному порядку.

В той же час, відповідач не скористався своїм правом на оскарження відповідної ухвали суду від 09.01.2023.

Стаття 269 ГПК України встановлює межі перегляду справ у суді апеляційної інстанції, а саме, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що ні в прохальній, ні в мотивувальній частині апеляційної скарги апелянт не просив скасувати ухвалу суду від 09.01.2023 про залишення без розгляду заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Воркінг» про розподіл судових витрат, оскільки така ухвала суду підлягає оскарженню окремо від рішення суду, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для її перегляду в апеляційному порядку, з огляду на вимоги ст.ст. 255, 269 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 в межах доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС" не має, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без задоволення.

В той же час, з огляду на доводи та вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7352/22, колегія суддів дійшла до висновку, що вона підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7352/22 - частковому скасуванню з ухваленням нових про відмову у задоволенні позовних вимог повністю та про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» про розподіл судових витрат відповідно.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІДЕНС" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/7352/22 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога Воркінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7352/22 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі № 910/7352/22 частково скасувати, ухваливши нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/7352/22 частково скасувати, ухваливши нове, яким у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» про розподіл судових витрат - відмовити повністю.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» (01013, місто Київ, вул. Будіндустрії, будинок 5, код 33396575) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Воркінг» (01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 36 Д, код 41297215) 93 769,71 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Витрати зі сплати судового збору за подачу Товариством з обмеженою відповідальністю «КРІДЕНС» апеляційної скарги покласти на заявника.

7. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи №910/7352/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.05.2023

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко