ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 Справа № 914/850/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс»

до відповідача: Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про: стягнення 113 845,72 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2023р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» до відповідача: Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 113 845,72 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 20.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Про розгляд справи позивача та відповідача належним чином повідомлено за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

27.04.2023р. від відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№10402/23.

10.05.2023р. від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення, які зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№11618/23.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 113 845,72 грн. за договором про надання послуг з перевезення вантажу №41 від 06.01.2022 року, з яких 89 582,44 грн. основного боргу, 21 494,81 грн. інфляційних втрат та 2 768,47 грн.- 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, надав послуги, які були прийняті без зауважень відповідачем, але не оплачені відповідачем.

Відтак, позивач вважає, що вимога про стягнення боргу за договором є правомірною і підлягає задоволенню.

Відповідач подав письмові пояснення щодо позовних вимог, які заперечує повністю, так як вважає, що позивач не виконав вимоги п.4.3 договору в частині передачі документів, зазначених в п.4.2 договору, відтак підстави для виконання зобов`язання за договором відсутні, у зв`язку із чим, відповідач вважає, що не прострочив виконання грошового зобов`язання.

У поданих письмових поясненнях, відповідач вважає, що право грошової вимоги у позивача виникло після спливу тридцяти днів з наступного дня після підписання відповідачем відповідного акту про надання послуг, без жодних зауважень.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

06.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» (виконавець) та Філією «Стрийська ДЕД» Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (замовник) укладено договір про надання послуг №41, відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 якого, виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги перевезення вантажу (надалі іменується - послуги), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуг - перевезення вантажу (матеріалів).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна цього договору становить 540 000,00 гривень, в тому числі ПДВ 108 000,00 гривень, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості послуг. Загальна вартість послуг за цим договором складається із вартості послуг, наданих в межах строку дії цього договору.

Згідно із пунктом 4.1 договору, розрахунки за надані послуги проводяться шляхом: оплати замовником або філією замовника, на користь якої надаються послуги за даним договором (за письмовим погодженням замовника) після пред`явлення виконавцем, одержання від виконавця рахунку на оплату послуг (далі - рахунок) та підписання сторонами акту наданих послуг і передачі документів, зазначених пунктом 4.2 договору, проте в будь-якому випадку, після проведення повного розрахунку на користь замовника від САД у Львівській області на відповідні цілі.

Відповідно до пункту 4.2 договору, до рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість послуг, первинні документи, передбачені для даного виду послуг чинним законодавством. В разі неподання зазначених цим пунктом договору документів виконавець зобов`язується відшкодувати спричинені замовнику збитки (витрати).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що замовник або філія замовника, на користь якої надаються послуги за даним договором (за письмовим погодженням Замовника) зобов`язується розрахуватись з виконавцем за надані послуги не раніше, ніж через 30 днів з моменту отримання від виконавця документів, вказаних в пункті 4.1 та пункті 4.2 цього договору, проте в будь-якому випадку виключно після повного розрахунку від замовника робіт САД у Львівській області.

Згідно з пунктами 5.3 та 5.4 договору, після надання послуг між сторонами оформлюється відповідний акт про наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Послуги вважаються наданими виключно після їх фактичного виконання та передання документів, зазначених в пункті 4.2 договору. Датою передачі наданих послуг від виконавця замовнику, вважається дата підписання акту наданих послуг.

Як зазначено у позовній заяві, позивач на виконання своїх зобов`язань за договором про надання послуг надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 89 582,44 грн., однак відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо оплати наданих йому послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 89 582,44 грн.

Заборгованість відповідача підтверджується також підписаним з обох сторін Актом звірки розрахунків за період 01.01.2022р.- 30.01.2023р.

Керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 21 494,81 грн. інфляційних втрат та 2 768,47 грн.- 3% річних.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 1113 845,72 грн. за договором про надання послуг з перевезення вантажу №41 від 06.01.2022 року, з яких 89 582,44 грн. - основний борг, 21 494,81 грн. - інфляційні втрати та 2 768,47 грн.- 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

В період з 11 січня 2022 року по 21 січня 2022 року в межах договору, позивачем було надано відповідачу транспортні послуги з перевезення будівельних матеріалів (щебінь та пісок) на загальну суму 89 582,44 гривень.

Факт надання таких послуг підтверджується підписаними актами здачі-приймання робіт (надання послуг): №1 від 11.01.2022 року; №7 від 12.01.2022 року; №13 від 13.01.2022 року; №14 від 13.01.2022 року; №15 від 13.01.2022 року; №17 від 13.01.2022 року; №19 від 14.01.2022 року; №24 від 20.01.2022 року; №25 від 20.01.2022 року; №26 від 20.01.2022 року; №27 від 20.01.2022 року; №30 від 20.01.2022 року; №35 від 21.01.2022 року; №39 від 21.01.2022 року; №56 від 28.01.2022 року.

Відповідач вказує на те, що позивачем не надано первинних документів (зокрема, рахунків на оплату послуг) та документів, що підтверджують належну якість послуг, проте вищевказані акти підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень, а також скріплені печатками підприємств.

Відповідно, встановлене спростовує покликання відповідача щодо відсутності у нього обов`язку щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, а обов`язок оплати наданих послуг у відповідача виник саме за результатами підписання актів здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг), так як такі підписано без зауважень. Отже, право грошової вимоги у позивача виникло, в даному випадку, після спливу тридцяти днів з наступного дня після підписання відповідного акту про надання послуг.

Відтак, як слідує із матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання послуг №41 від 06.01.2022 року відповідно до вищезазначених актів здачі-приймання робіт (надання послуг) становить 89 582,44 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Заборгованість відповідача підтверджується також підписаним з обох сторін Актом звірки розрахунків за період 01.01.2022р.- 30.01.2023р.

Суд бере до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Таким чином, наявність заборгованості в розмірі 89 582,44 грн. підтверджується, дослідженим судом актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.01.2023р., підписаним уповноваженими особами та скріпленим печатками сторін.

Суд зазначає про те, що доказів наявності претензій по обсягу, якості та строках надання послуг, відповідач до суду не подав.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах обраного позивачем періоду їх нарахування (з 28.02.2022р. по 10.03.2023р.), суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 21 494,81 грн. та 3% річних в розмірі 2 768,47 грн. є обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, з огляду на що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією№776 від 09.03.2023р. на суму 2 684,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивачем було заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частиною 1 та 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Як слідує із поданих матеріалів, 24.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адвокатське бюро «Сороковий і Партнери» (адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №2020/08/24-7, відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. якого адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту юридичні послуги, перелік яких наведено у пункті 2.1. договору. Факт надання послуг фіксується щомісячним актом наданих послуг, що підписується уповноваженими особами сторін та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктами 4.1 - 4.3 договору, за надані послуги клієнт оплачує адвокатському бюро плату, визначену у виставлених адвокатським бюро рахунках, що формуються на основі актів наданих послуг. Загальна вартість договору складається з суми вартостей наданих послуг, визначених у відповідних актах наданих послуг. Сума, вказана в пункті 5.3 цього договору є гонораром адвокатського бюро за надання юридичних послуг та поверненню не підлягає.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що сторони договору домовились про те, що у випадку здійснення представництва інтересів клієнта у суді та досягнення позитивного результату (позитивним результатом є ухвалення судом рішення на користь клієнта) внаслідок такого представництва, то клієнт сплачує адвокатському бюро суму у розмірі 5000,00 грн., яка є складовою гонорару адвоката котрий представляв інтереси клієнта у певній справі (веде справу).

Відповідно до пункту 5.3 договору, вартість наданих юридичних послуг адвокатським бюро клієнту визначається у виставлених адвокатським бюро актах наданих послуг, визначається з урахуванням затраченого працівниками адвокатського бюро часу (людино/годин) на виконання отриманої від клієнта та складає 500 грн за одну людино/годину.

Згідно з пунктом 5.4 договору, фактична кількість затраченого часу (в розрахунку 500 грн за 1 людино/годину), а також вартість наданих адвокатським бюро послуг за календарний місяць, яку клієнт повинен сплатити на користь адвокатського бюро, будуть відображені в акті наданих послуг по завершенні кожного місяця. Клієнт зобов`язується підписати та засвідчити печаткою (у разі наявності) акт наданих послуг, що надсилається адвокатським бюро на адресу клієнта та протягом 10-ти робочих днів повернути один примірник такого акту адвокатському бюро. Якщо протягом цього терміну клієнт не повернув підписаний акт наданих послуг та не пред`явив претензій у письмовому вигляді адвокатському бюро, послуги вважаються належно наданими в повному обсязі.

03.03.2023 року між адвокатським об`єднанням та клієнтом підписано звіт про обсяги наданих послуг за договором про надання правової допомоги за договором №2020/08/24-7 від 24.08.2020р., відповідно до якого вартість аналізу переданої клієнтом документації, що лягла в основу обґрунтування позовних вимог у справі та підготовка та направлення претензії до відповідача з метою досудового врегулювання спору становить 1500,00 грн (затрачено 3 години), а вартість підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області становить 3500,00 грн (затрачено 7 годин).

Відповідно до рахунку на оплату №34 від 10.03.2023р. та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №41 від 10.03.2023р., що підписаний обома сторонами, вартість правничої допомоги становить 5000,00 грн.

В матеріалах справи також міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги №1190587 від 03.03.2023р. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 06.03.2019р. у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем до відшкодування витрати у сумі 5000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Доводи відповідача, викладені ним у письмових поясненнях, в частині невизнання вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, відхиляються судом, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Відтак, ознайомившись з поданими позивачем доказами, оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими, відповідають критерію розумності та підтверджені матеріалами справи, з огляду на що, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (місцезнаходження: 79053, місто Львів, вулиця Володимира Великого, будинок 54, ідентифікаційний код 31978981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівекотранс» (місцезнаходження: 79034, місто Львів, вулиця Навроцького, будинок 33, ідентифікаційний код 41380748) 89 582,44 грн. основного боргу, 21 494,81 грн. інфляційних втрат, 2 768,47 грн. 3% річних, 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається, можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.