УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

15.05.2023Справа № 910/7317/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області (69035, м. Запоріжжя, вул. Якова Новицького, буд. 5) в інтересах Держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (01135, м. Київ, проспект Берестейський (перейменовано з проспекту Перемоги), буд. 14) та Східного офісу Державної аудиторської служби України (49101, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корпус 2) в особі Управління Східного офісу Державної аудиторської служби в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129) до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Берестейський (перейменовано з проспекту Перемоги), буд. 14) в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 6) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 83) про визнання недійсними рішення та договору

ВСТАНОВИВ:

Керівник Бердянської окружної прокуратури Запорізької області (далі - прокурор) в інтересах Держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - позивач 1) та Східного офісу Державної аудиторської служби України в особі Управління Східного офісу Державної аудиторської служби в Запорізькій області (далі - позивач 2) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» (далі - відповідач 2) про визнання недійсними рішення та договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення публічних закупівель в системі «ProZorro» на закупівлю послуг були допущені порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, у зв`язку з чим прокурор просить визнати недійсним рішення з визначення переможця, оформленого протоколом №1 засідання постійно діючої робочої групи з визначення результатів допорогових закупівель від 20.09.2016 та укладений між відповідачами договір №101-В-БЕФ-16 від 05.10.2016 на надання послуг з ремонту стрілочних переведень №52 та №54 на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам статей 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Так, судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 р. у справі «Наталія Михайленко проти України», зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, сплату судового збору.

При цьому, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, практика Європейського суду з прав людини щодо застосування цієї Конвенції не визнають саму по собі необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (п.2 ч.1 ст. 164 ГПК України).

Водночас, прокурором до позовної заяви не додано жодних належних доказів на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі.

Разом з цим, прокурором в позовній заяві заявлено про відстрочення сплати судового збору, оскільки на момент звернення до суду з позовною заявою на казначейському рахунку відсутні кошти для оплати судового збору, а тому згідно правової позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18, просить відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Розглянувши викладене прокурором у позовній заяві клопотання, суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або зменшення чи звільнення від його сплати є вичерпним, а тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону.

При цьому, наведеними правовими нормами Закону України «Про судовий збір» встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір.

Зазначеною нормою прямо передбачено право суду, зокрема, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір саме для позивача - фізичної особи, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, втім у спірних правовідносин позивач за зустрічним позовом є юридичною особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №909/8/18.

При цьому, правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Предметом справи №910/7317/23 не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тому у суду відсутні підстави для відстрочення Керівнику Бердянської окружної прокуратури Запорізької області сплати судового збору.

Окрім того, статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, в силу наведеної норми суб`єкти, які наділені державно-владними повноваженнями, не мають права виходити за встановлені законом межі наданих їм повноважень.

Відтак, оцінивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування вимог заявленого ним клопотання, суд не вбачає, у даному випадку, наявності обставин, які б відповідали зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для відстрочення сплати судового збору, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення відповідного клопотання.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів і узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, виходячи з приписів статті 4 Закону України "Про судовий збір" позивач повинен, виходячи з предмету спору сплатити судовий збір в розмірі 18040,00 грн (по 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за дві вимоги немайнового характеру та за вимогу майнового характеру в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 164 цього Кодексу протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, оскільки прокурором не дотримано вищезазначених вимог встановлених Господарським процесуальним кодексом України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області без руху та надати прокурору строк для усунення допущених недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області про відстрочення сплати судового збору.

2. Залишити позовну заяву Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області без руху.

3. Встановити прокурору строк для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

4. Встановити Керівнику Бердянської окружної прокуратури Запорізької області спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в оригіналі.

5. Роз`яснити прокурору, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

6. Згідно ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

СуддяТ.В. Васильченко