ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 травня 2023 року Справа № 903/989/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/989/22

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", м. Волочиськ, Волочиський район, Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро", с. Дубове, Ковельский район, Волинська область

про стягнення 1169730,04 грн.,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" с. Дубове, Ковельский район, Волинська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", м. Волочиськ, Волочиський район, Хмельницької області

про визнання договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 недійсним,

за участю представників:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Лотоцька О.Б. - адвокат (ордер серії ВХ №103446 від 10.10.2022),

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): н/з,

в с т а н о в и в:

21.12.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 14.12.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" про стягнення 1169730,04 грн., з них: 856562,67 грн. суми основного боргу, 84923,50 грн. курсової різниці, 130727,30 грн. 15% штрафу, 4571,85 грн. 3 процентів річних, 75878,85 грн. пені, 17065,87 грн. суми інфляційного збільшення.

Ухвалою суду від 26.12.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" було залишено без руху; встановлено товариству строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подачі Господарському суду Волинської області впродовж 5-ти днів з дня одержання цієї ухвали пояснення, в яких зазначити, коли і на яку суму було оплачено товар окремо за кожною видатковою накладною та скільки днів становить прострочення платежу окремо за кожною видатковою накладною; обгрунтувати, яким чином визначено суму заборгованості у розмірі 22052,95 дол. США, 3265,76 євро:, як визначено еквівалент у розмірі 941486,17 грн.; обгрунтувати нарахування курсової різниці у розмірі 84923,50 грн.; надати розрахунки заборгованостей, від яких нараховувався штраф; надати розрахунки заборгованостей, від яких нараховувались пеня, проценти річних, інфляційне збільшення.

09.01.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 26.12.2022.

Ухвалою суду від 16.01.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.02.2023; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 08.02.2023.

20.01.2023 на електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому представник просив забезпечити його участь в судовому засіданні 08.02.2023 о 10:20 год. та у всіх подальших судових засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою суду від 27.01.2023 було задоволено частково клопотання представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; постановлено судове засідання, що призначене на 08.02.2023 на 10 год. 20 хв. по справі №903/989/22 провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

07.02.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 06.02.2023, в якому відповідач просив об`єднати справи №903/989/22, №903/965/22, №903/951/22, що перебувають в провадженні Господарського суду Волинської області, в одне судове провадження.

На обгрунтування клопотання відповідач посилався на те, що станом на 06.02.2023 в провадженні Господарського суду Волинської області окрім справи №903/989/22 перебувають справи:

- №903/965/22, розгляд якої здійснюється під головуванням судді Якушевої І.О., за позовом ТОВ "Вітагро Партнер" до ТОВ "Сотік Агро" про стягнення заборгованості в загальній сумі 893918,19 грн. за договором поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021. Провадження у справі №903/965/22 відкрито 16.01.2023, підготовче засідання у справі призначено на 08.02.2023;

- №903/951/22, розгляд якої здійснюється під головуванням судді Слободян О.Г., за позовом ТОВ "Вітагро Партнер" до ТОВ "Сотік Агро", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальній сумі 3067922,42 грн., яка складається із заборгованості у сумі 996858,19 грн. за договором поставки №В8-09/222ВЛ-ПШ від 06.09.2021, у сумі 1088465,59 грн. за договором поставки №В278-04/22ВЛ-К від 19.04.2022, у сумі 982598,64 грн. за договором поставки №В277-04/22ВЛ-СН від 19.04.2022.

Як зазначає відповідач, предметом договорів поставки №В1-01/22ВЛ-Р від 26.07.2021, №В278-04/22ВЛ-К від 19.04.2022, №В277-04/22ВЛ-СН від 19.04.2022, №В8-09/222ВЛ-ПШ від 06.09.2021, так само як і договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022, є поставка ТОВ "Вітагро Партнер" у власність ТОВ "Сотік Агро" товару - засобів захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрив, насіння тощо і прийняття та оплата зазначеного товару ТОВ "Сотік Агро". Відповідач посилається на те, що предметами спору у справах №903/989/22, №903/965/22, №903/951/22, що перебувають в провадженні Господарського суду Волинської області, є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за укладеними між ТОВ "Вітагро Партнер" та ТОВ "Сотік Агро" аналогічними за змістом договорами поставки однотипного (ідентичного) товару.

07.02.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 06.02.2023, в якому представник відповідача просить відкласти підготовче засідання. У клопотанні відповідач посилається на те, що не може забезпечити явку повноважного представника товариства, оскільки у штаті товариства відсутній юрист, а керівник перебуває у відрядженні з 07.02.2023 по 10.02.2023.

В судовому засіданні 08.02.2023 представник позивача заперечувала проти задоволення клопотання відповідача про об`єднання справ в одне провадження та не заперечувала проти задоволення клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Суд, розглянувши клопотання відповідача від 06.02.2023 про об`єднання справ в одне провадження, залишив його без задоволення з підстав, викладених в ухвалі від 08.02.2023.

З метою дотримання принципу змагальності сторін, забезпечення відповідачу права на захист суд задовольнив клопотання відповідача та ухвалою від 08.02.2023 відклав підготовче засідання на 22.02.2023.

08.02.2023 на електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому просить забезпечити участь представника ТзОВ "Вітагро Партнер" в наступному судовому засіданні.

Ухвалою суду від 10.02.2023 було задоволено клопотання представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; постановлено судове засідання, що призначене на 22.02.2023 на 11 год. 00 хв. по справі №903/989/22 провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

09.02.2023 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява №19 від 06.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про визнання договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 недійсним.

Згідно з поштовим штемпелем на конверті зустрічна позовна заява №19 від 06.02.2023 була надіслана ТзОВ "Сотік Агро" 06.02.2023.

У зустрічній позовній заяві ТзОВ "Сотік Агро" просить на підставі ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" відстрочити сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви, посилаючись на незадовільний майновий стан товариства та відсутність грошових коштів на рахунках; зазначає, що сплата судового збору за подання зустрічної позовної заяви, з урахуванням введеного воєнного стану в Україні, є для товариства надважким фінансовим навантаженням.

Ухвалою суду від 14.02.2023 було відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору; постановлено залишити зустрічну позовну заяву №19 від 06.02.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

15.02.2023 на електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява адвоката Мінко А.В. - представника відповідача ТзОВ "Сотік Агро" про участь в судовому засіданні 22.02.2023 об 11:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 16.02.2023 було задоволено заяву адвоката Мінко А.В. - представника відповідача ТзОВ "Сотік Агро" про участь у судовому засіданні 22.02.2023 об 11:00 год. по справі №903/989/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

21.02.2023 на електронну адресу суду від представника ТзОВ "Сотік Агро" надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви з доказами сплати судового збору в розмірі 2684 грн.

22.02.2023 в судовому засіданні представник ТзОВ "Сотік Агро" просив прийняти зустрічну позовну заяву ТзОВ "Сотік Агро" до ТзОВ "Вітагро Партнер" про визнання договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 недійсним для спільного розгляду з первісним позовом у справі №903/989/22.

Дослідивши подану зустрічну позовну заяву, господарський суд прийняв її до спільного розгляду разом з первісним позовом з підстав, викладених в ухвалі суду від 22.02.2023.

Ухвалою суду від 22.02.2023 було прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про визнання договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 недійсним для спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" про стягнення 1169730,04 грн.; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом - №01/903/989/22; відкладено підготовче засідання на 15.03.2023; запропоновано відповідачу за зустрічним позовом - ТзОВ "Вітагро Партнер" у строк до 13.03.2023 подати суду відзив на зустрічну позовну заяву.

23.02.2023 на електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому просить забезпечити участь представника ТзОВ "Вітагро Партнер" в наступному судовому засіданні.

Ухвалою суду від 24.02.2023 було задоволено клопотання представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; постановлено судове засідання, що призначене на 15.03.2023 на 10 год. 00 хв. по справі №903/989/22 провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

10.03.2023 від представника відповідача за зустрічним позовом - ТзОВ "Вітагро Партнер" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому представник відповідача за зустрічним позовом просить у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

14.03.2023 від представника ТзОВ "Сотік Агро" надійшло клопотання б/н від 14.03.2023 про призначення судових економічної та товарознавчої експертиз.

15.03.2023 від представника ТзОВ "Сотік Агро" надійшло клопотання б/н від 14.03.2023, в якому представник просив відкласти підготовче засідання; встановити строк подання відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, посилаючись на зайнятість в іншому судовому процесі.

Обставини, наведені представником ТзОВ "Сотік Агро" у клопотанні, не є підставою для відкладення підготовчого засідання, явка представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судове засідання не визнавалась обов`язковою, а тому у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання з підстав, наведених у ньому, було відмовлено.

Представник ТзОВ "Вітагро Партнер" у судовому засіданні повідомила, що вона не ознайомлена з клопотанням ТзОВ "Сотік Агро" про призначення судових економічної та товарознавчої експертиз, просила надати час для ознайомлення з клопотанням.

Клопотання представника ТзОВ "Вітагро Партнер" задоволено, з метою ознайомлення з клопотанням ТзОВ "Сотік Агро" про призначення судових економічної та товарознавчої експертиз в судовому засіданні 15.03.2023 оголошено перерву до 23.03.2023.

Ухвалою суду від 15.03.2023 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів - до 16.04.2023 включно; постановлено повідомити відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) - ТзОВ "Сотік Агро" про оголошення перерви в судовому засіданні до 23.03.2023.

16.03.2023 на електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому представник просить забезпечити його участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 16.03.2023 клопотання представника ТзОВ "Вітагро Партнер" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; постановлено судове засідання, що призначене на 23.03.2023 на 14 год. 00 хв. по справі №903/989/22 провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

20.03.2023 на електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява представника ТзОВ "Сотік Агро" - адвоката Мінка А.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому представник просить забезпечити його участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі "ВКЗ".

Ухвалою суду від 21.03.2023 клопотання представника ТзОВ "Сотік Агро" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; постановлено судове засідання, що призначене на 23.03.2023 на 14 год. 00 хв. по справі №903/989/22, провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

23.03.2023 в судовому засіданні представник ТзОВ "Вітагро Партнер" заперечувала проти задоволення клопотання представника ТОВ "Сотік Агро" про призначення судових економічної та товарознавчої експертиз

23.03.2023 в судовому засіданні представник ТОВ "Сотік Агро" просив задовольнити клопотання про призначення судових економічної та товарознавчої експертиз.

У задоволенні клопотання представника ТОВ "Сотік Агро" адвоката Мінко А.В. про призначення судових економічної та товарознавчої експертиз від 14.03.2023 було відмовлено з мотивів, викладених в ухвалі суду від 23.03.2023.

Ухвалою суду від 23.03.2023 було відкладено підготовче засідання на 05.04.2023; запропоновано позивачу за зустрічним позовом подати суду у строк до 03.04.2023 відповідь на відзив.

Позивач за зустрічним позовом не подав відповіді на відзив.

05.04.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання ТзОВ "Сотік Агро" б/н від 05.04.2023, в якому директор товариства просить визнати поважними причини неявки представника ТзОВ "Сотік Агро" у підготовче засідання та відкласти підготовче засідання на іншу дату, посилаючись на те, що керівник ТзОВ "Сотік Агро" у зв`язку з виробничою необхідністю в період з 03.04.2023 по 06.04.2023 перебуває у відрядженні в м. Київ, а представник -адвокат Мінько А.В. не зможе прийняти участь в засіданні оскільки з 31.03.2023 проходить військову службу.

Суд, розглянувши клопотання ТзОВ "Сотік Агро" про відкладення розгляду справи, залишив його без задоволення, з мотивів викладених в ухвалі суду від 05.04.2023.

В судовому засіданні 05.04.2023 представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) висловила думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

05.04.2023 не електронну адресу суду надійшла позовна заява б/н від 04.05.2023 ОСОБА_1 до відповідача-1 - ТзОВ "Вітагро Партнер", відповідача - 2 - ТзОВ "Сотік Агро", в якій ОСОБА_1 просить залучити її до участі у справі №903/989/22 третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; прийняти позовну заяву до розгляду в межах справи №903/989/22; постановити ухвалу про прийняття позовної заяви та вступ її як третьої особи у справу №903/989/22; визнати недійсним договір поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022. Звернення з позовом обгрунтовувала ч.ч.1, 2 ст.4, ч.1 ст.5, ч.2 ст.20, п.3 ч.1 ст.20 ГПК України, ст. 167 Господарського кодексу України, ст.10 Закону України «Про господарські товариства», ст.ст. 96, 116 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 05.04.2023 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 20.04.2023.

Ухвалою від 07.04.2023 відмовлено ОСОБА_1 у вступі у справу № 903/989/22 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору; позовну заяву ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 з матеріалами на 5-ти арк. повернуто заявнику.

20.04.2023 ТзОВ "Сотік Агро" звернулося до суду з заявою про відвід судді Якушевої І.О. від участі у розгляді справи №903/989/22. У заяві ТзОВ "Сотік Агро" посилається на те, що суд не задовольнив клопотання ТзОВ "Сотік Агро" від 14.03.2023, в якому представник просив відкласти підготовче засідання; встановити строк подання відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву; суд не задовольнив клопотання ТзОВ "Сотік Агро" про призначення судових експертиз; суд залишив без задоволення клопотання ТзОВ "Сотік Агро" від 05.04.2023 про відкладення підготовчого засідання; закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті. На думку ТзОВ "Сотік Агро" наведені обставини свідчать про те, що суддя Якушева І.О. не сприяла ТзОВ "Сотік Агро" в реалізації його прав, передбачених ГПК України.

Ухвалою від 20.04.2023 заяву ТзОВ "Сотік Агро" про відвід судді Якушевої І.О. від участі у розгляді справи №903/989/22 залишено без задоволення.

В судовому засіданні з 20.04.2023 до 11.05.2023 було оголошено перерву.

09.05.2023 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" надійшла заява про забезпечення позову від 09.05.2023, в якій товариство просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: тип об`єкта - будівля телятник А-1, реєстраційний номер нерухомого майна - 221, загальна площа - 1553,2 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 11.05.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про забезпечення позову задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу за первісним позовом - Товариству з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро", а саме: тип об`єкта - будівля телятник А-1, реєстраційний номер нерухомого майна - 221, загальна площа - 1553,2 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , в межах суми позову.

11.05.2023 відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовом ТзОВ "Сотік Агро" надіслав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, у якому на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК України просить зупинити провадження у справі №903/989/22 до моменту розгляду Північно-західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 07.04.2023 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 у справі №903/989/22.

За змістом ч.3 ст.195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

На обгрунтування клопотання про зупинення провадження у справі відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовом посилається на п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, що виключає можливість зупинення провадження у справі №903/989/22, яка перебуває на стадії розгляду по суті.

Разом з цим, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 у справі №903/989/22, яка міститься у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Тобто, відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовом ТзОВ "Сотік Агро" не подав доказів, які б свідчили про прийняття і призначення до розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим клопотання ТзОВ "Сотік Агро" про зупинення провадження у справі до моменту розгляду Північно-західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 07.04.2023 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 у справі №903/989/22 не підлягає до задоволення.

Суд продовжив розгляд справи №903/989/22 по суті.

В судове засідання 11.05.2023 представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом не з`явився, про оголошення перерви в судовому засіданні до 11.05.2023 був повідомлений ухвалою від 20.04.2023 на підставі ч.2 ст.120 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка в судове засідання представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки ТОВ Сотік-Агро" був повідомлений про судовий розгляд, свою правову позицію щодо заявлених до нього вимог виклав у відзиві на позов, а тому на підставі статті 202 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто судом за відсутності представника відповідача.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом суд встановив, що 27.04.2022 між ТОВ "Вітагро Партнер" як постачальником та ТОВ Сотік Агро" як покупцем було укладено договір поставки № В292-04/22ВЛ (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1, 1.2. договору в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що загальна сума договору вираховується, як сума вартостей усіх партій товару (згідно відповідних додатків), переданих постачальником у власність покупцю.

Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних додатках, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 2.3. договору сторони встановлюють, що протягом строку дії договору, грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях.

У п. 2.3.1 договору сторони встановили, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної. Однак сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на момент підписання додатку, в цьому випадку вартість товару визначається за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідного додатку до договору.

Згідно п. 2.3.2. договору сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору на курс продажу іноземної валюти відповідно до п.2.3.3 договору. Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем, менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Пунктом 2.3.3. договору встановлено правило визначення курсу валют за договором - курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором.

Сторони погодили, що у разі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ «Ощадбанк» (МФО 315784) (п. 2.3.4. договору).

Відповідно до п. 2.3.5. договору сторонами передбачено, що у випадку, коли покупець не оплатить товар (відповідну(ні) партію(тії) товару) за договором у строки та на умовах, передбачені договором, і постачальник буде вирішувати спір у судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар.

Датою виконання грошових зобов`язань покупця за даним договором, є дата зарахування у повному обсязі відповідної необхідної суми коштів на банківський рахунок постачальника (п.2.3.6).

Покупець здійснюючи оплату за товар, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу номер та дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер додатку до договору. Якщо покупець не дотримується цього, то постачальник має право самостійно на власний розсуд, визначити в рахунок якого договору та/або додатку зарахувати платіж покупця (п.2.6).

Згідно з п. 5.1. даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами.

За затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, покупець несе відповідальність сплачуючи штраф у розмірі 15 % від суми боргу (його неоплаченої частини) на десятий день прострочення платежу, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати (п. 7.2.1 договору).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, покупцеь зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої (неоплачуваної)суми (п.7.2.3 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Відповідно до договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 року та укладених між сторонами додатків до цього договору сторони погодили поставку за наступним графіком:

-згідно додатку № 1 від 27.04.2022 загальна вартість товару 138846,24 грн. що еквівалентно 4698,69 доларів США із календарним графіком платежів: 27769,25 грн. еквівалент 939,74 доларів США до 05.05.2022, 41653,87 еквівалент 1409,61 доларів США; до 20.08.2022, 34711,56 грн. еквівалент 1174,67 доларів США до 15.09.2022, 34711,56 грн. еквівалент 1174,67 доларів США до 01.10.2022;

- згідно додатку №2 від 27.04.2022 загальна вартість товару 49793,46 грн. що еквівалентно 1685,06 доларів США із календарним графіком платежів: 9958,69 грн. еквівалент 337,01 доларів США до 05.05.2022, 14938,04 грн. еквівалент 505,52 доларів США до 20.08.2022, 12448,37 грн. 421,26 доларів США до 15.09.2022, 12448,36 грн. еквівалент 421,26 доларів США до 01.10.2022;

- згідно додатку №3 від 27.04.2022 загальна вартість товару 22754,70 грн., що еквівалентно 770,04 доларів США із календарним графіком платежів: 4550,94грн. еквівалент 154,01 доларів США до 05.05.2022; 6826,41 грн. еквівалент 231,01 доларів США до 20.08.2022, 5688,68 грн. еквівалент 192,51 доларів США до 15.09.2022, 5688,67 грн. еквівалент 192,51 доларів США до 01.10.2022;

- згідно додатку №4 від 29.04.2022 загальна вартість товару 198641,19 грн., що еквівалентно 6106,40 евро із календарним графіком платежів: 39728,24 грн. еквівалент 1221,28 евро до 05.05.2022; 59592,36 грн. еквівалент 1831,92 евро до 20.08.2022, 49660,3 грн. 1526,6 евро до 15.09.2022, 49660,29 грн. еквівалент 1526,6 евро до 01.10.2022;

- згідно додатку №6 від 02.05.2022 загальна вартість товару 74763,36 грн., що еквівалентно 2530,06 доларів США із календарним графіком платежів: 14952,67 грн. еквівалент 506,01 доларів США до 12.05.2022; 22429,01 грн. еквівалент 759,02 доларів США до 20.08.2022, 18690,84 грн. еквівалент 632,52 доларів США до 15.09.2022, 18690,84 грн. еквівалент 632,52 доларів США до 01.10.2022;

- згідно додатку №7 від 20.05.2022 загальна вартість товару 66720,96 грн., що еквівалентно 2257,90 доларів США із календарним графіком платежів: до 27.05.2022;

- згідно додатку №8 від 29.08.2022 загальна вартість товару 90845,60 грн., що еквівалентно 2459,94 доларів США із календарним графіком платежів: 27253,68 грн. еквівалент 737,98 доларів США до 05.09.2022; 63591,92 грн. еквівалент 1721,96 доларів США до 01.11.2022;

- згідно додатку №9 від 29.08.2022 загальна вартість товару 481057,92 грн., що еквівалентно 13026,21 доларів США із календарним графіком платежів: 144317,38 грн. еквівалент 3907,86 доларів США до 05.09.2022; 336740,54 грн. еквівалент 9118,35 доларів США до 01.11.2022;

- згідно додатку №10 від 19.08.2022 загальна вартість товару 18470,88 грн., що еквівалентно 500,15 доларів США із календарним графіком платежів: до 02.10.2022;

- згідно додатку №11 від 22.08.2022 загальна вартість товару 1,00 грн. що еквівалентно 0,03 доларів США із календарним графіком платежів: до 30.08.2022;

- згідно додатку №12 від 29.08.2022 загальна вартість товару 23788,80 грн., що еквівалентно 644,16 доларів США із календарним графіком платежів: 7136,64 грн. еквівалент 193,25 доларів США до 05.09.2022; 16652,16 грн. еквівалент 450,91 доларів США до 01.11.2022.

Згідно складених, підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних №1950 від 29.04.2022, №1951 від 29.04.2022, №1952 від 29.04.2022, №2372 від 06.05.2022, №2069 від 02.05.2022, №2972 від 24.05.2022, №4898 від 29.08.2022, №4900 від 29.08.2022, №4897 від 29.08.2022, №4896 від 29.08.2022, №4899 від 29.08.2022 у період квітень 2022 року - серпень 2022 року позивач за первісним позовом передав, а відповідач за первісним позовом прийняв товар на загальну суму 28572,25 доларів США та 6106,40 євро, що у гривні на день формування додатків до договору еквівалентно 1165684,11 грн.

Відповідач за первісним позовом оплатив отриманий товар частково - на суму 309121,44 грн. Як зазначає позивач за первісним позовом у позовній заяві, із сплачених 26.08.2022 165000 грн. за домовленістю сторін в рахунок оплати боргу за договором №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 було зараховано 144348,12 грн., із платежу 01.09.2022 у сумі 240000 грн. в рахунок боргу за договором №292-04/22ВЛ від 27.04.2022 було зараховано 1092,57 грн.

Однак, як вказує позивач, при оплаті вартості товару, відповідачем не було враховано умови п. 2.3.2 та 2.3.3. договору, а тому позивач вправі визначити суму боргу за поставку товару за курсом продажу іноземної валюти - долара США, який був встановлений на момент підписання сторонами видаткових накладних.

Згідно з поясненнями представника позивача за первісним позовом, розрахунок курсової різниці здійснювався, враховуючи курс валют, що визначена згідно з довідкою №284 від 12.12.2022, сформованою за даними сайту http://finance.ua.

Відповідно до довідки №284 від 12.12.2022 при визначенні вартості товару, що реалізовувався за договором поставки, курс валют визначався за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долара США або євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором, що передбачено п.2.3.3. договору.

Станом на 12.12.2022 курс долара становив 36,93 грн., курс євро - 38,91 грн.

Розрахунок курсової різниці здійснювався позивачем за первісним позовом, виходячи з розрахунку:

- 22052,95 дол. США (вартість поставленого та неоплаченого товару у доларах США) х 36,93 грн (курс долара США) = 814415,44 грн.;

- 3265,76 євро США (вартість поставленого та неоплаченого товару у євро) х 38,91 грн. (курс євро) = 127070,72 грн.;

- (814415,44 грн. + 127070,72 грн.) - 856592,67 грн. (сума основного боргу) = 84923,50 грн. - розмір курсової різниці

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як передбачено ст. 6 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. За змістом статті 628 ЦК України що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої стаття 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з цим, частина друга цієї норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі № 910/10191/17. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 у справі №910/763/13 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 916/706/17.

Курсова різниця є недоотриманою позивачем вартістю товару у зв`язку зі зміною його ціни за рахунок валютних коливань в бік збільшення.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем за первісним позовом, відсутність заперечень щодо його прийняття, здійснення відповідачем часткової оплати за отриманий товар є підставами виникнення у нього обов`язку здійснити розрахунки за отриманий товар.

Отже, на день розгляду справи заборгованість відповідача за первісним позовом за товар, отриманий на підставі договору поставки № В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 становить: 856562,67 грн. - сума основного боргу; 84923,50 грн. - сума курсової різниці, нараховані позивачем за первісним позовом відповідно до вимог законодавства і умов договору, не оплачені відповідачем за первісним позовом, підлягають до стягнення з відповідача за первісним позовом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

За прострочення виконання грошових зобов`язань позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом 130727,30 грн. - 15% штрафу, 75878,85 грн. пені за період з 13.05.2022 по 12.12.2022 на підставі п.7.2.1. договору, 17065,87 грн збитків, завданих інфляцією, за період травень-листопад 2022 року, 4571,85 грн. - відсотки річних з 13.05.2022 по 12.12.2022 на підставі п.7.2.3. договору

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із статтями 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень ч. 4 та 6 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.4. договору сторони узгодили, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 323 ГК України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за цим договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов`язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п.1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Постачальник за зобов`язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст.257 Цивільного кодексу України. Сторони дійшли згоди, що за прострочення виконання зобов`язання за даним договором строк позовної давності припиняється через три роки від дня, коли це зобов`язання повинно було бути виконане (п. 7.4. договору).

У зв`язку з порушенням відповідачем за первісним позовом строків виконання зобов`язання з оплати вартості товару, враховуючи умови п.7.4. договору, підлягає до задоволення вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 130727,30 грн. штрафу, 75878,85 грн. пені за період з 13.05.2022 по 12.12.2022.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а тому в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, №917/194/18 від 02.04.2019.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи порушенням відповідачем за первісним позовом строків виконання зобов`язання з оплати вартості товару, узгоджених договором, підлягає до задоволення вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 17065,87 грн. збитків, завданих інфляцією, за період травень-листопад 2022 року, 4571,85 грн. процентів річних за період з з 13.05.2022 по 12.12.2022.

У процесі судового розгляду відповідач за первісним позовом заперечень на розрахунки позивача за первісним позовом не надав.

У поясненнях від 20.04.2023 відповідач за первісним позовом посилається на те, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу, пені та 36% річних не підлягають до задоволення у заявленому розмірі. Вважає, що є підстави для висновку про можливість зменшення розміру нарахованих штрафу, пені та 36 відсотків річних на підставі ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, оскільки позивач не подав доказів понесення ним збитків, пред`явлені до стягнення штрафні санкції є надмірно великими.

Приписи ст. 233 Господарського кодексу України надають суду право зменшити розмір штрафних санкцій, однак відповідач за первісним позовом у поясненнях від 20.04.2023 не заявляв клопотання про зменшення розміру штрафу.

Разом з цим, в силу приписів ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення тощо.

Відповідач лише частково виконав зобов`язання щодо оплати вартості переданого товару, частину товару залишається неоплаченим. Нарахований позивачем за первісним позовом штраф не є надмірно великим, та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за переданий йому товар.

Отже, оцінивши доводи сторін по справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі для вирішення питання про зменшення розміру штрафу, врахувавши, що відповідач за первісним позовом не подав доказів його важкого фінансового становища, суд дійшов висновку про відсутність виключних обставин для зменшення розміру штрафу, прострочення відповідача за первісним позовом триває один рік; неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем за первісним не повинно порушувати права позивача за первісним позовом позивача як господарюючого суб`єкта, а ризики від власної господарської діяльності відповідача за первісним позовом не може бути покладено на позивача за первісним позовом, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Зменшення розміру процентів річних та збитків, завданих інфляцією, не передбачено законодавством.

У зв`язку із задоволенням первісного позову на підставі ст. 129 ГПК України витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на відповідача за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову.

09.02.2023 від відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява №19 від 06.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про визнання недійсним договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022.

На обгрунтування недійсним договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 позивач за зустрічним позовом посилається на те, що договір вчинений ТОВ «Сотік Агро» під впливом та внаслідок тяжких обставин та монопольного (домінуючого) становища ТОВ «Вітагро Партнер» на ринку відповідної групи товарів протягом 2022 року, нечесної підприємницької практики, що здійснюється ТОВ «Вітагро Партнер», на вкрай невигідних для ТОВ «Сотік Агро» умовах. ТОВ «Сотік Агро» вважає, що впродовж 2022 років відповідач без об`єктивно виправданих причин мав можливість та встановлював для своїх покупців ціни на товар (засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо) на різному рівні, без прив`язки до обсягів закупівлі чи інших обґрунтованих критеріїв, тобто, дискримінаційним способом. Домінуюче становище, яке займає відповідач на відповідному ринку обумовило для нього можливість встановлювати ціни на свій товар у неконкурентний (дискримінаційний) спосіб, а також нав`язувати своїм контрагентам - покупцям вкрай невигідні умови договорів щодо придбання товару, тобто, зловживати таким своїм монопольним становищем. Не маючи можливості здійснити замовлення необхідних товарів у іншого підприємства, враховуючи нагальну необхідність товарів для продовження своєї господарської діяльності і уникнення втрати платоспроможності та банкрутства ТОВ «Сотік Агро» було змушено укласти оспорюваний договір на нав`язаних відповідачем вкрай невигідних для себе умовах. Умови оспорюваного договору позивач за зустрічним позовом вважає такими, що є вкрай невигідними для нього, адже прогнозована (очікувана з огляду на економічну та політичну ситуацію в Україні) істотна зміна курсу іноземної валюти, зокрема, значне подорожчання дол. США та євро по відношенню до гривні України фактично гарантувала відповідачу й істотне збільшення вартості придбаного ТОВ «Сотік Агро» товару, в незалежності від інших чинників та обставин, в той час, як зменшення курсу, як би воно відбулось, до змін вартості товару не призвело б, що свідчить про дискримінаційність цих умов оспорюваного договору по відношенню до ТОВ «Сотік Агро».

Згідно з поясненнями представника відповідача за зустрічним позовом, ТОВ «Вітагро Партнер» співпрацює із ТОВ «Сотік Агро» з 2018 року, типова форма договору використовується відповідачем за зустрічним позовом більше 5-ти років та суттєвих змін щодо визначення вартості товару, істотних умов, договір не зазнав. На підтвердження співпраці у попередні роки на тих же умовах з використанням типової форми договору відповідач за зустрічним позовом надав копію договору поставки за 2020 рік №В9-09/21ВЛ-ПШ від 11.09.2020. Судом також взято до уваги, що позивач за зустрічним позовом виконав зобов`язання з оплати за цим договором.

Виконання умов договору №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 підтверджено передачею товару згідно узгоджених та підписаних додатків до договору, які є невід`ємними частинами договору, видатковими накладними на переданий товар, а також частковою оплатою товару самим позивачем за зустрічним позовом, докази цього додані до первісного позову позивачем за первісною позовною заявою. Тобто, матеріали справи свідчать про те, що ТзОВ "Сотік Агро" погоджувався з умовами договору поставки, виконував його і не вважав договір таким, що не відповідає вимогам законодавства до того часу, доки ТзОВ «Вітагро Партнер» не звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Щодо монопольного (домінуючого) становища ТОВ «Вітагро Партнер» на ринку відповідної групи товарів впродовж 2022 року.

Згідно з поясненнями представника відповідача за зустрічним позовом, жодної перевірки діяльності ТОВ «Вітагро Партнер» ні за попередні роки, ні за 2022 рік Антимонопольний комітет щодо порушень антимонопольпого законодавства не проводив.

У статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» наведено визначення терміну монополізація як досягнення суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товарі, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`є стами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових

зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності

альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарюванні на ринку без об`єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Зустрічний позов не містить належних доказів того, що в діях постачальника, відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Вітагро Партнер» наявні перераховані вище ознаки, які, як наслідок, призвели до зловживання монопольним становищем.

В процесі судового розгляду представник відповідача за зустрічним позовом пояснювала, що на ринку України, як і у Волинській області, реалізацією насіння, засобів захисту рослин займаються й інші підприємства, такі як: компанія «Ерідон», ТзОВ «Вілія-Трейд», ТОВ «Спектр Агро» та низка інших компаній, інформація з асортименту та груп товарів яких відкрита у доступному пошуку через інтернет - ресурси.

За таких обставин позивач за зустрічним позовом мав право вибору і не був зобов`язаний укладати спірний договір саме із ТОВ «Вітагро Партнер», якщо умови не були вигідні для нього.

Щодо викладених позицій позивача у зустрічному позові щодо визначення в оспорюваному договорі вартості придбаного товару, то вона визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти відповідно до п. 2.3.3. договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України «Свобода договору» передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонам.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передатні у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання йога у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України, визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 23 ), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц вказано, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним. 1

На виконання умов оспорюваного договору поставки №292-04/22ВЛ від 27.04.2022, укладеного між ТОВ «Сотік Агро» та ТОВ «Вітагро Партнер», ТОВ «Сотік Агро» підписало договір, додатки до договору, отримало товар, підписало видаткові накладні та здійснило часткову оплату товару декількома платежами, тобто, здійснило дії на виконання умов договору.

Згідно з ч.8 ст.181 ГК України якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК.

З огляду на вказані приписи законодавства, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Отже, для кваліфікації правочину за статтею 233 Цивільного кодексу України необхідна обов`язкова наявність двох умов у сукупності: тяжких обставин і вкрай невигідних умов вчинення правочину. Також має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Жодних доказів на підтвердження існування у позивача за зустрічним позовом тяжких обставин (скрутного фінансового становища, фінансової нестабільності) на момент укладення з відповідачем за зустрічним позовом договору поставки товару на відповідних умовах матеріали справи не містять, такі докази позивач за зустрічним позовом суду не подав.

З огляду на викладене, не підлягає до задоволення вимога позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним договору поставки № В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 у зв`язку із відсутністю підстав для кваліфікації договору поставки за ст. 233 ЦК України.

У зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову витрати, пов`язані з оплатою судового збору, на підставі ст.129 ГПК України покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 86, 124, 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" (45031, Волинська область, Ковельський район, село Дубове, провулок Колгоспний, буд.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (31200, Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Котляревського, буд. 7, код ЄДРПОУ 37993 грн. 04 коп., з них:

- 856562 грн. 67 коп. заборгованості за товар, переданий на підставі договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022,

- 84923 грн. 50 коп. - курсової різниці,

- 13072 грн. 30 коп. - штрафу,

- 4571 грн. 85 коп. - процентів річних,

- 75878 грн. 85 коп. - пені,

- 17065 грн. 97 коп. - збитків, завданих інфляцією,

- 17545 грн. 96 коп. - витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотік Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" про визнання недійсним договору поставки №В292-04/22ВЛ від 27.04.2022 відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.05.2023.

Суддя І. О. Якушева