суддів Верховного Суду Гриціва М. І., Мартєва С. Ю., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М. на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2023 року, ухвалену за наслідками розгляду касаційних скарг 1) Приватного акціонерного товариства «Ділові партнери» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 вересня 2022 року (судді Кропивна Л. В., Алданова С. О., Зубець Л. П.), 2) компанії Ferrexpo AG на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 вересня 2022 року (судді Кропивна Л. В., Алданова С. О., Зубець Л. П.) та ухвали Північного апеляційного господарського суду: від 14 січня 2022 року (судді Пономаренко Є. Ю., Кропивна Л. В., Євсіков О. О.); від 23 червня 2022 року (судді Кропивна Л. В., Сулім В. В., Євсіков О. О.); від 29 червня 2022 року (судді Андрієнко В. В., Буравльов С. І., Шапран В. В.); від
29 серпня 2022 року (судді Кропивна Л. В., Алданова С. О., Зубець Л. П.); від 30 серпня 2022 року (судді Михальська Ю. Б., Тищенко А. І., Яковлєв М. Л.); від 08 вересня
1) компанії Eastcoast United Inc., 2) компанії Statex Corp., 3) компанії Newport Inc.,
4) компанії Sayers Holdings Limited, 5) Приватного акціонерного товариства «Ділові партнери», 6) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, 7) компанії Ferrexpo AG, 8) Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Дніпро»,
9) Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа цінні папери», 10) Акціонерного товариства «Інг Банк Україна», 11) Міністерства юстиції України, 12) Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання недійсним договору в частині та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, та за позовами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: 1) компанії Calefort Developments Limited, 2) компанії Emsworth Assets Limited, 3) компанії Gilson Investmens Limited до 1) компанії Eastcoast United Inc.,
2) компанії Statex Corp., 3) компанії Newport Inc., 4) компанії Sayers Holdings Limited,
5) Приватного акціонерного товариства «Ділові партнери», 6) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, 7) компанії Ferrexpo AG, 8) Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Дніпро», 9) Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа цінні папери», 10) Акціонерного товариства «Інг Банк Україна», 11) Міністерства юстиції України, 12) Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», 13) Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визнання недійсним договору в частині та відновлення становища, яке існувало до порушення прав.
1. У жовтні 2020 року компанія Trimcroft Services Limited (далі також позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до компанії Eastcoast United Inc. (далі також відповідач-1), компанії Statex Corp. (далі також відповідач-2), компанії Newport Inc. (далі також відповідач-3), компанії Sayers Holdings Limited (далі також відповідач-4), Приватного акціонерного товариства «Ділові партнери» (далі ПрАТ «Ділові партнери», відповідач-5, скаржник), Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі Нацкомісія з цінних паперів, відповідач-6), компанії Ferrexpo AG (далі також відповідач-7, скаржник), Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Дніпро» (далі ТОВ «Солід Дніпро», відповідач-8), Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа цінні папери» (далі ТОВ «Основа цінні папери», відповідач-9), Акціонерного товариства «Інг Банк Україна» (далі АТ «Інг Банк Україна», відповідач-10), Міністерства юстиції України (далі Мінюст, відповідач-11), Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповідач-12), у якому з уточненнями, редакційними змінами та зі змінами предмета позову просила:
визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу цінних паперів № К-1911/27 від 18 листопада 2002 року (далі Договір купівлі-продажу цінних паперів, Договір купівлі-продажу, Договір), який підписали позивач, компанії Calefort Developments Limited (далі третя особа-1), Emsworth Assets Limited (далі третя особа-2), Gilson Investments Limited (далі третя особа-3) та відповідачі 15, 10 у частині, що стосується прав та інтересів позивача, а саме щодо пакета простих іменних акцій, випущених ПрАТ «Полтавський ГЗК», у кількості 6 144 006 штук номінальною вартістю 0,25 грн, що становило 9,3218 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі ПрАТ «Полтавський ГЗК» на момент укладення Договору;
визнати недійсними свідоцтва про реєстрацію випуску акцій № 24/1/03, № 644/1/04, № 534/1/05, № 294/1/06, № 550/1/07, № 406/01/08, зареєстровані Державною комісією з цінних паперів 20 січня 2003 року, 29 жовтня 2004 року, 29 листопада 2005 року, 27 червня 2006 року, 27 грудня 2007 року та 10 жовтня 2008 року відповідно;
зобовязати Мінюст привести у відповідність станом на 17 листопада 2002 року відомості про відповідача-12 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) в частині розміру статутного капіталу та інформації про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи;
визначити розмір частки акцій позивача у статутному капіталі відповідача-12 у кількості 9,3218 % акцій його статутного капіталу, що складається із 6 144 006 штук простих іменних акцій;
витребувати з незаконного володіння (стягнути з) відповідача-7 на користь позивача прості іменні акції, випущені ПрАТ «Полтавський ГЗК», у кількості 6 144 006 штук номінальною вартістю 0,25 грн, що становило 9,3218 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі відповідача-12 до моменту укладення Договору купівлі-продажу цінних паперів, а саме шляхом: визнання права власності на ці акції за позивачем; зобовязання відповідача-9 виконати безумовну депозитарну операцію списання цих акцій з рахунка у цінних паперах відповідача-7 на рахунок у цінних паперах позивача в депозитарній установі відповідача-8; зобовязати відповідача-8 виконати безумовну депозитарну операцію зарахування зазначеного пакета простих іменних акцій на рахунок у цінних паперах позивача.
2. Вимоги мотивували тим, що спірний Договір купівлі-продажу цінних паперів не відповідає вимогам законодавства у сфері валютного регулювання, чинного на дату його укладення, зокрема частині першій статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93; у редакції на час укладення спірного Договору), Положенню про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового звязку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297 (далі Положення № 297; у редакції на час укладення спірного Договору), оскільки за цим Договором перейшли права власності на валютні цінності, якими є цінні папери прості іменні акції ПрАТ «Полтавський ГЗК», від продавців-нерезидентів до покупців-нерезидентів без наявності в указаних юридичних осіб ліцензії на здійснення валютних операцій. Внаслідок укладення спірного Договору позивач протиправно був позбавлений права власності на пакет акцій відповідного розміру у статутному капіталі ПрАТ «Полтавський ГЗК».
З огляду на викладене, на думку позивача, Договір купівлі-продажу цінних паперів має бути визнаний недійсним в судовому порядку, а інші позовні вимоги, які стосуються визнання недійсними актів, виданих (прийнятих, оформлених) на виконання цього Договору, та вчинення дій за наслідками визнання Договору недійсним, є похідними від першої позовної вимоги та мають на меті забезпечити можливість відновлення становища позивача, що існувало до моменту порушення його прав.
3. У грудні 2020 року до Господарського суду міста Києва звернулися також компанії Calefort Developments Limited, Emsworth Assets Limited та Gilson Investmens Limited із заявами про вступ у справу як треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, з позовами до відповідачів і Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, підстави яких загалом відтворюють позовну заяву компанії Trimcroft Services Limited.
Треті особи вказували, що оскільки вони є учасниками Договору купівлі-продажу цінних паперів (а саме продавцями за цим Договором), то рішення у цій справі прямо стосується їхніх прав та інтересів. Мало того, треті особи погоджуються з підставами, заявленими позивачем, та з аналогічних мотивів заявляють власні позовні вимоги такого змісту:
визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу цінних паперів у частині, що стосується прав та інтересів третіх осіб щодо їх пакетів простих іменних акцій, випущених ПрАТ «Полтавський ГЗК» (у кількості: третя особа-1 8 000 000 штук; третя особа-2 8 000 000 штук; третя особа-3 4 346 512 штук), номінальною вартістю 0,25 грн, що становило відповідно 12,1378 %, 12,1378 % і 6,5946 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі ПрАТ «Полтавський ГЗК» до моменту укладення спірного Договору;
зобовязати Мінюст привести у відповідність станом на 17 листопада 2002 року відомості про відповідача-12 в ЄДР у частині розміру статутного капіталу та інформації про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи;
визнати дійсним та відновити дію свідоцтва Державної комісії з цінних паперів від 07 серпня 1998 року № 384/16/1/98 про реєстрацію випуску акцій;
визначити статутний капітал відповідача-12 у розмірі 16 477 505,00 грн, що поділений на 65 910 020 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн, які становлять 100 % від загальної кількості випущених акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК»;
визначити розмір частки акцій у статутному капіталі ПрАТ «Полтавський ГЗК»: третьої особи-1 12,1378 %, що становить 8 000 000 штук простих іменних акцій; третьої особи-2 12,1378 %, що становить 8 000 000 штук простих іменних акцій; третьої особи-3 6,5946%, що становить 4 346 512 штук простих іменних акцій;
витребувати з незаконного володіння (стягнути з) відповідача-7 на користь компаній Calefort Developments Limited, Emsworth Assets Limited, Gilson Investmens Limited зазначені пакети акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК», які до укладення спірного Договору становили відповідно 12,1378 %, 12,1378 % і 6,5946 % статутного капіталу ПрАТ «Полтавський ГЗК», шляхом: визнання за третіми особами права власності на вказані цінні папери; зобовязання відповідача-9 виконати безумовні депозитарні операції списання цих акцій з рахунка в цінних паперах відповідача-7 на рахунки у цінних паперах третіх осіб в депозитарній установі відповідача-8; зобовязати відповідача-8 виконати безумовні депозитарні операції зарахування наведених вище пакетів простих іменних акцій на рахунки у цінних паперах компаній Calefort Developments Limited, Emsworth Assets Limited, Gilson Investmens Limited, які списуються з рахунка в цінних паперах компанії Ferrexpo AG.
4. Господарський суд міста Києва 27 травня 2021 року ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог позивача та третіх осіб.
Суд визнав позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, є необґрунтованими, безпідставними та спростовуються зібраними у справі доказами.
Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним Договору купівлі-продажу цінних паперів, суд виходив з того, що спірний Договір був укладений у повній відповідності із чинними на момент його укладення вимогами законодавства України. При цьому суд виснував, що:
1) спірний Договір стосувався купівлі-продажу акцій акціонерного товариства, тобто передбачав проведення операції з цінними паперами, яка в розумінні пунктів 1, 2 статті 1 Декрету № 15-93 за своєю природою є операцією з валютними цінностями на міжнародних ринках і була проведена сторонами Договору за участю АТ «ІНГ Банк Україна», яке станом на дату укладення спірного Договору здійснювало свою діяльність та мало право на здійснення операцій з валютними цінностями на міжнародних ринках на підставі виданих йому Національним банком України банківської ліцензії № 190 від 04 грудня 2001 року та письмового дозволу на здійснення окремих операцій № 190-1 від 04 грудня 2001 року, який є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій в розумінні статті 5 Декрету № 15-93. За висновком суду, укладення спірного договору за участю особи, яка мала чинну генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій на міжнародних ринках, не вимагало наявності у всіх інших його сторін ліцензій на здійснення валютних операцій;
2) валютні операції, проведені за спірним Договором, не потребували отримання від його сторін (компаній-продавців та компаній-покупців) індивідуальних ліцензій відповідно до частини четвертої статті 5 Декрету № 15-93, бо:
сторони за спірним договором (компанії-продавці та компанії-покупці) не були фінансовими установами та не підпадали під дію Порядку надання небанківським фінансовим установам генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 297 від 09 серпня 2002 року;
за спірним Договором компанії-продавці, які є нерезидентами, передали своє право власності на акції Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ВАТ «Полтавський ГЗК») як на об`єкт інвестування, припинили свою участь у зазначеному товаристві та припинили свою інвестиційну діяльність щодо зазначеного товариства, здійснили репатріацію своїх інвестицій та доходів, а відповідно до частини шостої пункту 4 статті 5 Декрету № 15-93 вивезення за межі України іноземної інвестиції в іноземній валюті у разі припинення інвестиційної діяльності на території України не потребувало одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій. За висновком суду, здійснення репатріації інвестицій і доходів компаній-продавців, які є компаніями іншої держави Сполученого Королівства Великої Британії та Ірландії, на підставі індивідуальної ліцензії на разову валютну операцію суперечило б статтям 1, 2, 3 та 7 Угоди між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про сприяння і взаємний захист інвестицій від 10 березня 1993 року, за якими Україна гарантувала інвесторам іншої договірної сторони цієї Угоди, зокрема і компаніям-продавцям за спірним Договором, необмежений переказ їхніх інвестицій і доходів;
відповідно до статті 7 Декрету № 15-93 здійснення розрахунків між нерезидентами не потребувало індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції, оскільки не регулювалося цим Декретом;
спірний договір не передбачав здійснення операцій, установлених пунктами «б» «е» частини четвертої статті 5 Декрету № 15-93 у редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору, які потребували отримання його сторонами індивідуальних ліцензій;
3) спірний Договір хоч і стосувався операцій із цінними паперами, їх купівлею-продажем, що відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», статей 8, 26, 27 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» відноситься до професійної діяльності на ринку цінних паперів та здійснюється на підставі спеціальних дозволів, однак спірний договір був укладений між компаніями-продавцями та компаніями-покупцями, які не здійснювали професійну діяльність на ринку цінних паперів та не зобов`язані були отримувати відповідну ліцензію. Також суд установив та врахував те, що компанії-покупці за спірним договором були представлені фізичними особами представниками за дорученнями, а також професійним торговцем цінними паперами Закритим акціонерним товариством «Ділові партнери», який мав відповідний дозвіл на здійснення діяльності з випуску та обігу цінних паперів. При цьому суд врахував, що обставини відсутності необхідності отримання сторонами спірного договору дозволів на здійснення операцій, пов`язаних з обігом цінних паперів, встановлені судовим рішенням у справі № 8/348а-20/142, яке набрало законної сили, є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню під час розгляду цієї справи;
4) компанії-продавці продали належні їм акції ВАТ «Полтавський ГЗК» на зазначених у Договорі вигідних для себе умовах, які визначили добровільно та за власною згодою, що не спростовано позивачем та третіми особами із самостійними вимогами, а їх доводи про те, що укладення спірного Договору призвело до втрати ними права власності на відповідні пакети простих іменних акцій, які належали їм на праві власності, суперечать доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та статті 3 Цивільного кодексу України.
Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог (про визнання недійсними свідоцтв про реєстрацію випуску акцій, скасування реєстраційних дій, зобов`язання Мінюсту вчинити дії, визнання дійсним та відновлення дії свідоцтва; визначення розміру статутного капіталу та розміру частки акцій позивача та третіх осіб у статутному капіталі акціонерного товариства; витребування із незаконного володіння простих іменних акцій та визнання права власності на такі акції, зобов`язання відповідачів вчинити дії), місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що ці позовні вимоги є похідними від основної позовної вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу цінних паперів та не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю основної позовної вимоги, ці похідні позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позивач та треті особи із самостійними вимогами фактично просять суд не відновити становище, а створити нове становище, якого не існувало станом на 17 листопада 2002 року.
Також суд констатував, що спірний Договір не був підставою для вчинення у ЄДР спірних реєстраційних дій та проведення будь-яких інших змін щодо ПрАТ «Полтавський ГЗК», не був підставою для видання або анулювання свідоцтв про реєстрацію випуску акцій цього товариства, зміни розміру його статутного капіталу, припинення існування спірних акцій цього товариства, а документи, які були підставою зазначених змін щодо ПрАТ «Полтавський ГЗК» та його спірних акцій, не були скасовані або визнані недійсними у судовому порядку. Позивач та треті особи із самостійними вимогами не надали суду жодних доказів протилежного.
Суд далі підсумував, що строк позовної давності не підлягає застосуванню до позовних вимог у цій справі, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача та третіх осіб із самостійними вимогами, про захист яких вони просять, не порушені відповідачами, а суд відмовляє у задоволенні позовів у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
5. Компанії Emsworth Assets Limited, Gilson Investmens Limited, Trimcroft Services Limited та Calefort Developments Limited не примирилися із рішенням суду першої інстанції та подали апеляційні скарги.
Північний апеляційний господарський суд за наслідками апеляційного перегляду 12 вересня 2022 року виніс постанову, якою частково задовольнив апеляційні скарги, скасував рішення суду першої інстанції та постановив нове рішення. Позови компаній Trimcroft Services Limited, Calefort Developments Limited, Emsworth Assets Limited та Gilson Investments Limited задовольнив частково і:
визнав недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу цінних паперів у частині, що стосується прав та інтересів позивача та третіх осіб, тобто щодо пакетів простих іменних акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК», які вони продали за цим Договором;
витребував із незаконного володіння (стягнув з) компанії Fеrrexpo AG прості іменні акції, випущені ПрАТ «Полтавський ГЗК», номінальною вартістю 9,96 грн, зокрема: на користь компанії Trimcroft Services Limited у кількості 28 897 580 штук, що становить 9,3218 % від загальної кількості акцій у статутному капіталі відповідача-12; на користь компанії Calefort Developments Limited 37 627 180 штук, що становить 12,1378 % статутного капіталу відповідача-12; на користь компанії Emsworth Assets Limited 37 627 180 штук, що становить 12,1378 % статутного капіталу відповідача-12; на користь компанії Gilson Investments Limited 20 443 260 штук, що становить 6,5946 % статутного капіталу відповідача-12;
зобовязав депозитарну установу ТОВ «Основа цінні папери» виконати безумовні депозитарні операції щодо списання з рахунка в цінних паперах компанії Fеrrexpo AG вказаних пакетів простих іменних акцій ПрАТ «Полтавський ГЗК», а депозитарну установу ТОВ «Солід Дніпро» виконати безумовні депозитарні операції зарахування цих пакетів простих іменних акцій
відповідача-12 на рахунки у цінних паперах компаній Trimcroft Services Limited, Calefort Developments Limited, Emsworth Assets Limited, Gilson Investments Limited.
У решті позовних вимог суд апеляційної інстанції відмовив та здійснив розподіл судового збору за подання позивачем і третіми особами позовних заяв та апеляційних скарг.
6. ПрАТ «Ділові партнери» звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 вересня 2022 року, а рішення Господарського суду міста Києва від 27 травня 2021 року залишити в силі.
7. Компанія Ferrexpo AG також звернулася з касаційною скаргою, в якій просила: скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 вересня 2022 року, а рішення Господарського суду міста Києва від 27 травня 2021 року залишити в силі; скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від
07 грудня 2021 року у справі № 914/2468/20, та встановив певні обставини у справі, зокрема щодо статусу відповідача-5 у спірному договорі, щодо збільшення статутного капіталу акціонерного товариства лише за рахунок індексації основних фондів за відсутності належних та допустимих доказів, висновки суду апеляційної інстанції в цій частині ґрунтуються на припущеннях; пункт 6 частини четвертої статті 238 ГПК України, оскільки не встановив та не зазначив у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, чи були та ким порушені права / інтереси позивача та третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору, за захистом яких вони звернулися до суду з позовами у цій справі, не врахував висновків Верховного Суду щодо необхідності встановлення наявності / відсутності порушеного права та/або інтересу при вирішенні спору у справі, викладених у постановах від 22 січня 2019 року у справі
№ 912/1856/16, від 24 листопада 2021 року у справі № 904/5874/19 (904/4623/19), від 07 грудня 2021 року у справі № 902/45/20, від 28 лютого 2018 року у справі
Також скаржник послався на існування передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 310 ГПК України підстав для обов`язкового скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки справа була розглянута та вирішена неповноважним складом суду, тому що в ухваленні судового рішення на стадії апеляційного розгляду справи брав участь суддя, якому був заявлений відвід з обґрунтованих для цього підстав.
За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції помилково розглянув заяву компанії Emsworth Assets Limited № 09.1-19/25/22 від 03 лютого 2022 року про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Корсака В. А., Владимиренко С. В., Попікова О. В. від розгляду справи та помилково передав справу для визначення іншого складу суду. На думку скаржника, суд мав повернути цю заяву особі, що її подала, без розгляду на підставі частини четвертої статті 170 ГПК України, оскільки заява не відповідала вимогам частини першої цієї статті.
9. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду 11 та 21 жовтня ухвалами відкрив касаційне провадження та призначив справу до спільного розгляду, а
10. Велика Палата визнала мотиви та підстави, зазначені в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 грудня 2022 року, обґрунтованими, у звязку із чим 19 січня 2023 року постановила ухвалу про прийняття та призначення справи до розгляду.
Касаційні скарги ПрАТ «Ділові партнери» та компанії Ferrexpo AG задовольнила частково.
27 травня 2021 року змінила в мотивувальній частині, виклавши її в редакції постанови. У решті рішення суду першої інстанції залишила в силі.
12. З постановою Великої Палати від 19 квітня 2023 року не погоджуємося, тож, керуючись частиною третьою статті 34 ГПК України, вважаємо за необхідне висловити окрему думку.
13. Щодо оскарження ухвал апеляційного суду від 14 січня, 23, 29 червня, 29, 30 серпня та 08 вересня 2022 року Велика Палата заначила, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
В аспекті наведеного нормативного регулювання видів судових ухвал, які підлягають оскарженню в касаційному порядку і в переліку яких нема ухвал про вирішення заяв про відводи (самовідводи), Велика Палата виснувала, що ухвали апеляційного суду
від 14 січня, 23, 29 червня, 29, 30 серпня та 08 вересня 2022 року у справі
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.
З огляду на це Велика Палата виснувала, що касаційне провадження за касаційною скаргою компанії Ferrexpo AG в частині оскарження ухвал апеляційного суду від
14. Відносно оскарження рішення суду апеляційної інстанції з підстав, указаних у пункті 4 частини другої статті 287 ГПК України наявність порушень, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 310 цього Кодексу, Велика Палата заначила таке.
За пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 1 і 2 частини першої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Указані порушення компанія Ferrexpo AG вбачає в тому, що апеляційний суд неправомірно прийняв до розгляду та ухвалою від 14 лютого 2022 року задовольнив заяву компанії Emsworth Assets Limited про відвід колегії суддів у складі Корсака В. А., Попікової О. В. та Владимиренко С. В., оскільки вказана компанія не подала належного доказу своєї правосубєктності за законодавством Англії та Уельсу, а повноваження її директорів на підписання заяви про відвід були додані без перекладу та апостилю. Внаслідок цього порушення відведена колегія суддів не змогла розглянути апеляційні скарги, відповідно, порядок визначення всіх наступних суддів для розгляду цієї справи був порушений.
Згідно із частиною першою статті 32 ГПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
Відповідно до частини другої статті 40 ГПК України у разі задоволення заяви про відвід одному або декільком суддям, які розглядають справу колегіально, справа розглядається в тому самому суді таким самим складом колегії суддів із заміною відведеного судді або суддів, або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.
Ураховуючи наведені норми права, Велика Палата вважає, що задоволення необґрунтованого відводу, на що посилається скаржник, само по собі не може свідчити про порушення порядку визначення всіх наступних суддів для розгляду справи та неповноважність наступного складу суду, якщо при його визначенні були дотримані норми статті 32 ГПК України.
У звязку із цим Велика Палата виснувала, що ухвалами апеляційного суду від 23 та
29 червня 2022 року правомірно було відмовлено ПрАТ «Ділові партнери» у задоволенні заявленої з наведених підстав заяви про відвід судді Кропивної Л. В.
Також компанія Ferrexpo AG звертає увагу, що вона та відповідач-5 більше пяти разів заявляли клопотання про відвід судді Кропивної Л. В. у звязку з наявністю сумнівів у її неупередженості, а тому за наявності такої кількості відводів ця суддя повинна була взяти самовідвід.
Проте кількість заявлених учасниками справи відводів сама по собі не може свідчити про упередженість або необєктивність суддів, тим більше не може бути підставою для заявлення таким суддею самовідводу.
Інших доводів, що підтверджують неповноважність складу суду або ухвалення постанови суддею, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими (якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою), у касаційній скарзі компанії Ferrexpo AG не зазначено.
За цих обставин Велика Палата, дотримуючись меж розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених статтею 300 ГПК України, дійшла висновку, що нема підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду відповідно до норм пунктів 1 і 2 частини першої статті 310 цього Кодексу.
15. Інші викладені в постанові міркування Великої Палати щодо решти доводів касаційних скарг, не є суттєвими для цілей цієї окремої думки, що дозволяє особливо не акцентувати увагу на них і у звязку із цим викладати аргументи незгоди чи схвалення щодо цих доводів.
16. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України господарське судочинство повинно здійснюватися з дотриманням принципу права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
У системному цілісному звязку з принципом забезпечення права на касаційний перегляд судового рішення судів попередніх інстанцій перебувають правила (приписи) пункту 1 частини першої статті 287 цього Кодексу, відповідно до яких касаційний перегляд можливий зазвичай тоді, коли відбулися розгляд справи по суті в суді першої інстанції і перегляд цього рішення судом апеляційної інстанції. У такому саме звязку з принципом забезпечення права на касаційний перегляд перебувають і положення статей 302, 303 ГПК України, які регламентують підстави передачі справи на розгляд Великої Палати й порядок такої передачі.
За правилами частини пятої статті 302 цього Кодексу Велика Палата в рамках касаційного провадження може постановити судове рішення у справі, якщо існує виключна правова проблема і розгляд справи Великою Палатою диктується необхідністю забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Але вправі цей суд постановити таке рішення за умови, коли законна процедура дозволяє його постановити.
17. Із цього приводу варто відразу наголосити, що ми акцентуватимемо увагу на підставах, умовах та правоможностях касаційного суду творити своє правосуддя в проєкції перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій, ухвалених по суті спору, коли за назвою існують такі рішення і через свою наявність формально не обмежують у розумінні правил пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України провадити касаційний перегляд, але водночас один з таких видів судових рішень (приміром у нашій ситуації постанова суду апеляційної інстанції) містить змістовні ознаки, достатні для того, щоб засумніватися в його законності і спроможності бути підставою для формулювання правового висновку. Інакше кажучи, зосереджуватимемося на касаційному перегляді рішень судів першої й апеляційної інстанцій, які є і наче уможливлюють касаційний перегляд справи, але воднораз існують передумови, які обєктивно сигналізують про істотні порушення унормованого порядку (процедури) винесення одного з таких судових рішень і в кінцевому підсумку підводять до думки про «неважність» [апеляційного] перегляду справи та ухваленого за його наслідками судового рішення, яке за правовими формою та змістом не може визнаватися законним і підставовим для формулювання касаційним судом обовязкових до застосування правових висновків.
18. У статті 1 Основного Закону України (далі ОЗ) проголошено, що Україна є правовою державою, а у статті 6 ОЗ встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи <…> судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Конституція України має розумітися та застосовуватися через призму цілісності та розумності її приписів; її принципи, приписи, цінності, ідеї мають трактуватися в єдиному змістовному взаємозвязку й за жодних спроб не повинні протиставлятися.
Суд касаційної інстанції як ланка в структурі судової влади є державним (створеним державою) органом, що здійснює правосуддя, і носієм судової влади. З огляду на означені вище конституційні приписи про Україну як правну державу та поділ державної влади на три її гілки видається переконливим та продуктивним стверджувати, що касаційний суд у царині правосуддя повинен підпорядковуватися силі принципу правної держави, найважнішими елементами якої є закріплення в ОЗ основних прав людини, поділ державної влади, законність, правова безпека, звязаність правом, справедливість, визначеність і прозорість правового регулювання, адекватність дій державних органів тощо.
Поняття України як правної держави не має конституційного визначення, не містить у всіх деталях жодних чітко визначених вимог заборон конституційного рівня для конкретних обставин окремої справи й мало того, потребує конкретизації залежно від конкретних фактичних умов. Але попри все це у ньому відчутна (присутня) внутрішня, моральна, екзистенційна, спонтанна воля (сила), яка своїм чином зобовязує державні (судові) органи влади діяти тільки на основі конституції і прийнятих формально і матеріально відповідно до конституції законів з метою забезпечення людської гідності, свободи, справедливості та правової безпеки.
19. Ці наші загальні засновкові міркування можливо занадто розлогі та не зовсім доречні для цілей цієї окремої думки, однак не є зайвими, і ми навели їх лише для того, аби вкотре наголосити, що суд касаційної інстанції, який реалізує судову владу, під час касаційного перегляду не повинен діяти «шаблонно», формально, безвідносно до законності порядку здійснення судового провадження судами попередніх інстанцій, не повинен уникати розвязання питань, які мають предикатне значення для правильного розгляду справи.
20. Правила пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України в системному звязку з іншими нормами цього Кодексу, які регламентують процедуру касаційного судочинства, дозволяють суду касаційної інстанції здійснювати касаційний перегляд рішень судів попередніх інстанцій за умови, коли судове рішення суду першої інстанції оскаржується після апеляційного перегляду. Презюмується, що такий перегляд здійснює правоможний склад суду другого рівня.
Ці та повязані з ними правила передбачають позитивні, прямі, дозволені законом дії суду касаційної інстанції. Водночас вони якраз не містять в собі заборони касаційному суду переглядати рішення суду першої інстанції, стосовно якого не відбувався апеляційний перегляд. Тобто не містять процесуальної редакції правила про те, що суду забороняється здійснювати касаційне провадження у разі, якщо не відбувся апеляційний перегляд справи.
Правила цієї та інших статей ГПК України чітко й ясно не встановлюють реакції суду касаційної інстанції на ситуацію, коли апеляційний перегляд оскарженого до касаційного суду рішення суду першої інстанції не відбувався або відбувся з ухваленням судового рішення, котре за назвою, видом і формою можна віднести до судового акта по суті спору, але його винесення супроводжують обставини, які за змістовними властивостями не дозволяють віднести його до законного й обґрунтованого судового рішення, тобто судового рішення, яке б не суперечило правомірній процедурі його ухвалення.
Попри те, що правил, які би точно приписували, що належить робити суду касаційної інстанції у разі, коли апеляційний розгляд справи не відбувся або відбувся з дефектами, несумісними з порядком його провадження, нема, це, однак, не означає, що суд касаційної інстанції може завершувати касаційний перегляд з ухваленням відповідного судового рішення з правовим правозастосовним висновком на тій підставі, що, як простежується зі змісту постанови Великої Палати у цій справі, цей суд наділений повноваженнями на перегляд судових рішень незалежно від умов і підстав, які за законом і правом обмежували такий перегляд по суті спору.
21. Очевидно, що у випадку, коли оскаржуване рішення суду першої інстанції не переглядалося в апеляційному порядку, суд касаційної інстанції діятиме від зворотного і має відмовити у відкритті процедури касаційного перегляду.
Проте може скластися ситуація, коли апеляційний перегляд судового рішення відбувся, але за умов, які викликають обґрунтовані сумніви у легітимності цього перегляду. Умови й обставини, які підривають правомірність апеляційного перегляду, можуть бути різнопланові за змістом та ступенем негативної дії.
Приміром, Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 01 грудня 2015 року в справі № П/800/235/15, розпочатій за позовом Макаренка В. В. до Вищої ради юстиції про визнання протиправним дій та рішення, незважаючи на прохання позивача переглянути постанову Вищого адміністративного суду України з підстави неправильного застосування норм матеріально права, постановити нове рішення про задоволення позову й таким чином (способом) захистити його право, з власної ініціативи виявила, що розгляд справи здійснював суд у складі суддів, кожен з яких мав повноваження на розгляд такої справи, однак до складу колегії суддів, котра мала її розглядати, вони були включені не відповідно до вимог закону.
З покликанням на аналіз правил закону, які регламентують порядок формування складу суду для розгляду справи по суті, Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, зокрема, що за наявності функціонуючої автоматизованої системи документообігу заміна судді (суддів), який з поважних причин не може брати участь у розгляді справи, має здійснюватися винятково автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності. Тобто в тій справі Судова палата за наслідками перегляду не формулювала правового висновку, оскільки виявила, що рішення по суті спору, щодо якого сторона спору пропонувала ухвалити нове рішення, виніс (ухвалив чи постановив) суд, відносно якого є обєктивні сумніви щодо його легітимності, неупередженості чи безсторонності.
Подібне рішення цей самий суд виніс у справі № П/800/166/15 за позовом ОСОБА_1. до Президента України про зобовязання вчинити певні дії (постанова від 01 грудня 2015 року).
22. Повертаючись до обставин справи, треба нагадати, що перед Великою Палатою теж постало питання, чи відбувся апеляційний перегляд цієї справи в розрізі застережень щодо правомірності визначення складу суду, який розглянув справу за правилами апеляційного провадження, чи насправді є підстави вважати, що відбувся апеляційний перегляд, чи за наявності застережень щодо правомірності визначення складу суду, рішення якого переглядається, вправі касаційний суд ухвалювати своє судове рішення по суті.
За правилами частини четвертої статі 300 ГПК України [касаційний] суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачених пунктами, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до пунктів 1 і 4 частини першої статті 310 цього Кодексу судові рішення підлягають обовязковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу.
Ми вважаємо, що наявні нижченаведені в цій справі обставини щодо порядку формування складу колегії суддів для апеляційного перегляду судового рішення давали Великій Палаті обґрунтовані сумніви стосовно повноважності складу суду, що здійснив апеляційний перегляд.
23. Гадаємо, що для такого твердження потрібно більш детально проаналізувати обставини, повязані з вирішенням відводів та самовідводів суддів під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі.
Отож 09 червня 2021 року від компанії Trimcroft Services Limited до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 27 травня 2021 року.
За витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу передали на розгляд колегії суддів: Гаврилюк О. М. (головуючий), Ткаченко Б. О., Сулім В. В.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 14 червня 2021 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (підстава: перебування судді Ткаченка Б. О. на лікарняному).
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 червня 2021 року апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А. Г., Сулім В. В.
Апеляційні скарги від компаній Gilson Investmens Limited, Calefort Developments Limited, Emsworth Assets Limited передані раніше визначеній колегії.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 21 жовтня
2021 року призначений повторний автоматизований розподіл судової справи (підстава: перебування судді Верховця А. А. у відпустці), яким визначено колегію у складі суддів: Сітайло Л. Г. (головуюча), Поляков Б. М., Буравльов С. І.
ТОВ «Основа цінні папери» заявило відвід цій колегії суддів, але його заяву про відвід суд визнав необґрунтованою, матеріали справи вирішив передати для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.
За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 21 грудня
Згодом після цього суддя Пономаренко Є. Ю. (головуючий) заявив самовідвід, заяву якого про відведення його від розгляду справи суд ухвалою від 14 січня 2022 року задовольнив і відповідно до положень статті 32 ГПК України справу передав для визначення автоматизованою системою складу судової колегії.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколів передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 19 січня 2022 року апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів: Корсак В. А. (головуючий), Владимиренко С. В., Попікова О. В.
03 лютого 2022 року від компанії Emsworth Assets Limited надійшла заява про відвід названого складу суддів від розгляду справи, яку суд розглянув, ухвалою визнав необґрунтованою і водночас передав справу для визначення складу суду в порядку, встановленому процесуальним законом.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 11 лютого
2022 року № 09.1-08/928/22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (підстава: суддя Михальська Ю. Б. перебувала у відпустці).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви компанії Emsworth Assets Limited про відвід суддів сформовано колегію суддів: Іоннікова І. А., Тарасенко К. В., Шаптала Є. Ю., яка ухвалою від
За повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями від
17 лютого 2022 року апеляційні скарги компаній Emsworth Assets Limited, Gilson Investmens Limited, Trimcroft Services Limited та Calefort Developments Limited передали на розгляд колегії суддів: Кропивна Л. В. (головуюча), Сулім В. В., Коротун О. М.
Оскільки суддя Шапран В. В. перебував у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, за протоколом якого від 22 червня 2022 року визначено колегію суддів: Кропивна Л. В. (головуюча), Руденко М. А., Барсук М. А. (
Через те що судді Руденко М. А. і Барсук М. А. перебували у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого визначено колегію суддів: Кропивна Л. В. (головуюча), Сулім В .В., Євсіков О. О. (протокол повторного автоматизованого розподілу від 23 червня 2022 року).
За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від
15 серпня 2022 року відмовила в задоволенні цієї заяви.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколів передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 19 серпня 2022 року апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів: Кропивна Л. В. (головуюча), Демидова А. М., Андрієнко В. В.
Позаяк судді Демидова А. М., Андрієнко В. В. перебували у відпустках, визначено колегію суддів: Кропивна Л. В. (головуюча), Алданова С. О., Зубець Л. П. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2022 року).
26 серпня 2022 року до суду надійшла заява ПрАТ «Ділові партнери» про відвід судді Кропивної Л .В. (головуючої) від розгляду справи, бо вона безпідставно ініціювала зміну складу суду, через те що суддя Андрієнко В. В. перебував у відпустці протягом одного дня, що призвело до порушення строків розгляду справи.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2022 року заяву ПрАТ «Ділові партнери» про відвід судді Кропивної Л. В. від розгляду справи передано на розгляд колегії суддів: Михальська Ю. Б. (головуюча), Тищенко А. І., Яковлєва М. Л., яка 30 серпня 2022 року розглянула і відмовила у відведенні судді Кропивної Л. В. від розгляду цієї справи.
07 вересня 2022 року від ПрАТ «Ділові партнери» та ТОВ «Основа цінні папери» надійшли заяви про відвід судді Кропивної Л. В. від розгляду справи.
Подані заяви розглянула колегія суддів у раніше визначеному складі відповідно до частини третьої статті 39 ГПК України, яка визнала їх необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню.
12 вересня 2022 року Північний апеляційний господарський суд (судді Кропивна Л. В. (головуюча), Алданова С. О., Зубець Л. П.) виніс постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позовів.
24. Як видно з наведених обставин, з 09 червня 2021 року (дата визначення складу суду для розгляду апеляційних скарг) по 12 вересня 2022 року (дата ухвалення рішення по суті) у звязку із задоволенням заяв про відвід та самовідвід було змінено пять суддів-доповідачів, а заміна суддів, які входить до складу колегії і не є суддями-доповідачами, відбувалася більше десяти разів.
Надалі члени цієї колегії (судді Сітайло Л. Г., Буравльов С. І.) розглядали заяви про відвід колегії у складі головуючого судді Пономаренка Є. Ю., суддів Кропивної Л. В., Барсук М. А.; окремо заяву про відвід судді Ходаківської І. П. та судді Кропивної Л. В., яка була доповідачем та ухвалила рішення по суті.
Ми гадаємо, що Велика Палата в контексті окреслених вище обставин розгляду заяв про відводи (самовідводи) та повязаних з цим розглядом питань правомірності визначення складу суду не повинна була уникати дослідження та правильної оцінки цих обставин. Вона мала б відповісти і, на наш погляд, відповісти позитивно, що процедура визначення складу суду, в якій суддя (суддя-доповідач, суддя колегії складу суду), який відповідно до встановленого законом порядку спочатку був визначений для розгляду справи, але потім за наслідками розгляду заяви про відвід (самовідвід) відведений від розгляду справи, а згодом визначений для вирішення питання про відвід, але вже як суддя, який не входить до складу суду, що розглядає справу, містить грубі вади (недоліки), які спотворили визначення судді чи складу колегії суддів, що розглянула справу в порядку апеляційного провадження.
Великій Палаті треба було б виснувати, що правила процесуального закону, передбачені частиною третьою статті 32 ГПК України, спрямовані на забезпечення неупередженого й безстороннього розгляду судом заяви про відвід; що власне участь саме стороннього судді, котрий не входить до складу суду, що розглядає справу, демонструє дотримання процедури визначення правомірного складу суду.
Відтак Велика Палата мала б зазначити, що участь судді у розгляді заяви про відвід (самовідвід) і повязаного із цим питання про правовірність складу суду, який перед тим був визначений автоматизованою системою як суддя, який має переглядати апеляційну скаргу по суті, але відведений від розгляду справи, обєктивно призводить до висновку, що склад суду визначений з грубим порушенням процедури і не може визнаватися правоможним.
У звязку із цим теж належало б розяснити, що суддя, який відведений від розгляду справи і не входить до складу суду, не втрачає (або, навпаки, набуває) значеннєвих властивостей, які унеможливлюють будь-яку його участь у розгляді цієї справи як по суті, так і у вирішенні жодних процесуальних питань, що повязані з перебігом (рухом) розгляду цієї справи, серед них і заяв про відвід чи самовідвід судді (суддів).
Нехтування цими обставинами в питанні визначення суду, встановленого законом (судді, судді-доповідача, складу колегії суддів), повинне мати наслідком визнання такого суду неправоможним, а апеляційний перегляд судового рішення (як у цій справі) нелегітимним і, зокрема, таким, що не дозволяв касаційному суду переглядати це рішення по суті й формувати правові висновки за наслідками такого перегляду.
26. На жаль, мусимо констатувати, що Велика Палата під час розгляду цієї справи, оминула увагою описані факти і належно не відреагувала на них. Мало того, більшість суддів Великої Палати слушним чином не відреагували на касаційні доводи сторін з цього самого приводу.
Скажімо, у касаційній скарзі компанії Ferrexpo AG, серед іншого, містилося покликання на частину першу статті 310 ГПК України як на обовязкову підставу для скасування оскаржуваної постанови.
Компанія Ferrexpo AG просила також скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 29 червня 2022 року, якою апеляційний суд (головуючий суддя Андрієнко В. В., судді Шапран В. В., Буравльов С. І.) відмовив у задоволенні заяви про відвід судді Кропивної Л. В.
27. Нагадаємо ще раз, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обовязковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.
У нашому випадку у вирішенні питання щодо відводу судді-доповідача (Кропивної Л. В.) здійснювала колегія суддів, до складу якої входив суддя Буравльов С. І., який заявив самовідвід і заява якого була задоволена на підставі ухвали від 25 листопада 2021 року.
На нашу думку, судді Сітайло Л. Г., Буравльов С. І. та Поляков Б. М. після того як були відведені від розгляду цієї справи (ухвала від 25 листопада 2021 року), не могли брати участі в розгляді будь-якого питання, що стосується цієї справи, бо вже самі були відведені від її розгляду.
28. Як процесуальний юридичний інститут відвід означає існування умов, за яких особа не може брати участі в конкретній справі. Він спрямований насамперед на виключення упередженості судді під час вирішення справи та ухвалення законного і справедливого рішення.
Підстави відводу (самовідводу) визначені в статті 35 ГПК України, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) <…>; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Конвенційні норми-принципи зобовязують суд у межах своїх повноважень бути безстороннім, не мати жодної упередженості або упереджень, субєктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами.
Існування процедур для забезпечення безсторонності у національному законодавстві, а саме правил, що регулюють відсторонення судді (суддів), спрямоване на усунення будь-яких проявів упередженості, що сприяє довірі суспільства до суду.
Суд повинен бути об`єктивно безсторонній, тобто передбачається існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.
Розгляд справи безстороннім судом передбачає, що суд повинен діяти на підставі закону та законним складом суду.
Правосуддя має здійснюватися, зокрема, у спосіб, який нівелює сумніви щодо упередженості та безсторонності судді та/або суддів, дотичних до розгляду справи. У цьому сенсі кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо його неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи.
Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).
Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
29. В аспекті наведеного повторимося, що Велика Палата, зважаючи на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених статтею 300 ГПК України, не захотіла побачити підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 310 цього Кодексу. Однак відповідно до положень частини четвертої статті 300 цього Кодексу суд не може уникати втручання в судове рішення, якщо під час розгляду справи виявить порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, як-от ті, що описані вище в цій окремій думці.
На наш погляд, за обставинами цієї справи її розгляд в апеляційній інстанції здійснював неповноважний склад суду, що по суті вказує на те, що апеляційний перегляд справи не відбувся, що мало стати безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
Судді М. І. Гриців