ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"11" травня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/1/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гулідової Анжели Володимирівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
за участю представників сторін:
від позивача: Чалян Н.А., адвокат, довіреність від 10.01.23 №8054
від відповідача: Жежель С.С., адвокат, ордер від 05.01.2023 серія АЕ №1172045

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів оренди нерухомого майна від 31.08.2021 №51Е100-1141/21, від 17.06.2021 №51Е100-824/21, від 17.06.2021 №51Е100-825/21 в частині здійснення повної та своєчасної оплати платежів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.02.2023 позовну заяву Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; вирішено інші процесуальні питання.
13.02.2023 до господарського суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд призначити справу №916/1/23 до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.02.2023 клопотання Фізичної особи-підприємця Гулідової Анжели Володимирівни про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено; ухвалено здійснити перехід до розгляду справи №916/1/23 за правилами загального позовного провадження; розпочато розгляд цієї справи зі стадії відкриття провадження у справі (підготовчого провадження); призначено підготовче засідання у справі на 09.03.2023.
Ухвалою від 09.03.2023 відкладено підготовче засідання на 06.04.2023.
31.03.2023 та 03.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив та лист з додатком без КЕП, які судом були залишені без розгляду, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.
Також, 03.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив разом з клопотанням про поновлення строку на її подання.
Ухвалою суду від 06.04.2023 клопотання Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" про поновлення строку на подання відповіді на відзив задоволено; поновлено Акціонерному товариству "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" строк на подання відповіді на відзив та прийнято відповідь на відзив до розгляду; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 15.05.2023; відкладено підготовче засідання на 28.04.2023.
27.04.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення на заперечення.
Ухвалою від 28.04.2023 залишено без розгляду додаткові пояснення Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" на заперечення на відповідь на відзив; закрито підготовче провадження у справі №916/1/23 та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 11.05.2023.
В судове засідання з`явились представники сторін.
Представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити.
Обгрунтовуючи вимоги посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладених між сторонами договорів оренди нерухомого майна в частині оплати орендної плати.
Представник відповідача проти позову заперечив, вважає його необґрунтованим.
Зауважує, що у зв`язку із введенням в Україні військового стану Фізична особа-підприємець Гулідова А.В. не веде підприємницьку діяльність та не отримує доходи, що унеможливлює виконання нею своїх зобов`язань за договорами. Відповідач, з посиланням на наявність форс-мажорних обставин, що підтверджені листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, зверталась до позивача із клопотаннями не нараховувати орендну плату на період військового стану, проте отримала відмову.
Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
В судовому засіданні 11.05.2023 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників провадження, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 31.08.2021 між Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гулідовою Анжелою Володимирівною (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна №51Е100-1141/21 (т.1 а.с.13-25), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування наступне майно - нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ніжинська, на першому поверсі 3-поверхового будинку №44 корпус А, загальною площею 90,9 кв.м., для використання у якості офісу (п.1.1, 1.1.1).
Передача Орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі (п.2.1).
В розділі 3 сторони дійшли згоди щодо орендної плати та умов розрахунку.
Згідно п.11.1, Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 31.07.2024 включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
01.09.2021 за Актом приймання-передачі (т.1 а.с.26) Орендодавцем передано Орендарю у користування нерухоме майно відповідно до умов Договору від 31.08.2021.
Також, 17.06.2021 між Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гулідовою Анжелою Володимирівною (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна №51Е100-824/21 (т.1 а.с.43-49), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування наступне майно - нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ніжинська, на першому поверсі 3-поверхового будинку №44 корпус А, загальною площею 41,2 кв.м., для використання у якості офісу (п.1.1, 1.1.1).
Передача Орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі (п.2.1).
За користування Орендованим майном Орендар зобов`язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату, що складається з: плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 175,98 грн. за 1 кв.м. за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 9143,92 грн. за 41,2 кв.м. за місяць; плати за надання Орендодавцем послуг з утримання Орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у додатку №2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором) (п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2).
Згідно п.11.1, Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 30.04.2024 включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
За Актом приймання-передачі (т.1 а.с.49-зворот) Орендодавцем передано Орендарю у користування нерухоме майно відповідно до умов Договору від 17.06.2021.
Крім того, 17.06.2021 між Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гулідовою Анжелою Володимирівною (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна №51Е100-825/21 (т.1 а.с.56-68), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування наступне майно - нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ніжинська, на першому поверсі 3-поверхового будинку №44 корпус А, загальною площею 14,3 кв.м., для використання у якості офісу (п.1.1, 1.1.1).
Передача Орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі (п.2.1).
За користування Орендованим майном Орендар зобов`язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату, що складається з: плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 201,30 грн. за 1 кв.м. за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 3509,87 грн. за 14,30 кв.м. за місяць; плати за надання Орендодавцем послуг з утримання Орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у додатку №2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором) (п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2).
Будь-які грошові зобов`язання Орендаря перед Орендодавцем за цим Договором забезпечуються грошовою заставою у розмірі 4246,87 грн. При закінченні строку дії Договору сума застави за рішенням Орендодавця може бути зарахована в рахунок оплати платежів, належних з Орендаря на дату повернення Орендованого майна з користування (як правило, на оплату послуг з утримання Орендованого майна) (п.3.10).
Згідно п.11.1, Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 04.06.2024 включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
За Актом приймання-передачі від 05.07.2021 (т.1 а.с.69) Орендодавцем передано Орендарю у користування нерухоме майно відповідно до умов Договору від 17.06.2021.
За умовами вказаних договорів:
- розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць. Зважаючи на дату передачі Орендованого майна у користування та дату повернення його з користування, відповідно, перший та/або останній розрахункові періоди можуть бути меншими за календарний місяць. У такому випадку орендна плата нараховується пропорційно кількості календарних днів у відповідному розрахунковому періоді (п.3.6);
- орендна плата сплачується Орендарем щомісяця шляхом її перерахування у безготівковому порядку на банківський рахунок Орендодавця у наступному порядку: орендна плата (за виключенням плати за надання послуг з утримання Орендованого майна) сплачується не пізніше 20 числа розрахункового (поточного) місяця; плата за надання послуг з утримання Орендованого майна сплачується до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.3.7, 3.7.1, 3.7.2);
- орендна плата сплачується на підставі рахунку-акту, що надсилається Орендодавцем Орендарю на його e-mail або за допомогою іншого узгодженого Сторонами електронного сервісу обміну документами. У разі не отримання Орендарем рахунку - акту від Орендодавця Орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата. При цьому, розмір плати за надання послуг з утримання Орендованого майна визначається у розмірі, що дорівнює попередній оплаті за надання таких послуг (з подальшим коригуванням переплати/недоплати Орендодавцем) (п.3.8);
- Орендодавець має право вимагати своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати та інших платежів, передбачених цим Договором (п.5.1);
- Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим Договором (п.5.3.12).
Всі договори підписані уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, з огляду на наступне.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини оренди на підставі договорів оренди нерухомого майна від 31.08.2021 №51Е100-1141/21, від 17.06.2021 №51Е100-824/21, від 17.06.2021 №51Е100-825/21.
За приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так ч.1 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.
У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.
Приписами ст.199 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня, її розмір та спосіб визначення встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Згідно п.п.6.1, 6.2 договорів оренди, в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, Сторони несуть відповідальність згідно із цим Договором та чинним законодавством України.
У разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за Договором, Орендар на вимогу Орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.
Згідно розрахунку штрафних санкцій, позивачем нараховано відповідачу пеню за несвоєчасну оплату заборгованості наступним чином:
1) За Договором від 31.08.2021 №51Е100-1141/21:
- по оплаті за користування нерухомим майном за період з 21.06.2022 по 10.10.2022 в сумі 4344,83 грн.;
- по оплаті за надання послуг з утримання Орендованого майна за період з 21.07.2022 по 10.10.2022 в сумі 3042,65 грн.
2) За Договором від 17.06.2021 №51Е100-824/21:
- по оплаті за користування нерухомим майном за період з 21.05.2022 по 10.10.2022 в сумі 2421,01 грн.
3) За Договором від 17.06.2021 №51Е100-825/21:
- по оплаті за користування нерухомим майном за період з 21.05.2022 по 10.10.2022 в сумі 1624,99 грн.;
- по оплаті за надання послуг з утримання Орендованого майна за період з 21.06.2022 по 10.10.2022 в сумі 792,44 грн.
При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу рахунків на оплату.
Водночас, суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку своєчасної оплати послуг.
Крім того, положеннями укладених між сторонами договорів визначено, що орендна плата сплачується Орендарем щомісяця шляхом її перерахування у безготівковому порядку на банківський рахунок Орендодавця у наступному порядку: орендна плата (за виключенням плати за надання послуг з утримання Орендованого майна) сплачується не пізніше 20 числа розрахункового (поточного) місяця; плата за надання послуг з утримання Орендованого майна сплачується до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.3.7, 3.7.1, 3.7.2); орендна плата сплачується на підставі рахунку-акту, що надсилається Орендодавцем Орендарю на його e-mail або за допомогою іншого узгодженого Сторонами електронного сервісу обміну документами. У разі не отримання Орендарем рахунку - акту від Орендодавця Орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата. При цьому, розмір плати за надання послуг з утримання Орендованого майна визначається у розмірі, що дорівнює попередній оплаті за надання таких послуг (з подальшим коригуванням переплати/недоплати Орендодавцем) (п.3.8).
Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на визначений позивачем період нарахування пені (по 10.10.2022).
Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
Разом з цим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020 доповнено Розділ IX Прикінцеві положення ГК України п. 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Так, Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12.03.2020.
Станом на 10.10.2022 (кінцеву дату нарахування пені) на усій території України продовжував діяти карантин, пов`язаний із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже, нарахування пені за порушення відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати за спірні періоди по 10.10.2022 є правомірним.
Суд перевірив розрахунок заявленої до стягнення пені та констатує, що його здійснено арифметично правильно.
Також, позивач просить стягнути з відповідача 747,56 грн. 3% річних.
Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так позивачем нараховано відповідачу 3% річних наступним чином:
1) За Договором від 31.08.2021 №51Е100-1141/21:
- по оплаті за користування нерухомим майном за період з 21.06.2022 по 10.10.2022 в сумі 260,69 грн.;
- по оплаті за надання послуг з утримання Орендованого майна за період з 21.07.2022 по 10.10.2022 в сумі 182,56 грн.
2) За Договором від 17.06.2021 №51Е100-824/21:
- по оплаті за користування нерухомим майном за період з 21.05.2022 по 10.10.2022 в сумі 153,64 грн.
3) За Договором від 17.06.2021 №51Е100-825/21:
- по оплаті за користування нерухомим майном за період з 21.05.2022 по 10.10.2022 в сумі 103,12 грн.;
- по оплаті за надання послуг з утримання Орендованого майна за період з 21.06.2022 по 10.10.2022 в сумі 47,55 грн.
Загальна сума річних складає 747,56 грн.
Судом перевірено надані позивачем розрахунки 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, та встановлено правильність їх нарахування.
Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 747,56 грн.
Оцінивши заперечення відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову суд їх відхиляє, з огляду на таке.
Так відповідач посилається на обставини непереборної сили, які унеможливили виконання зобов`язань за договорами оренди нерухомого майна, що, на переконання відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Визначення обставин непереборної сили дається у Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні".
Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 вказаного Закону, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
До надзвичайних можна зарахувати такі обставини, настання яких сторони не очікують за звичайного перебігу справ, і настання яких добросовісна та розумна сторона не могла очікувати та передбачити навіть, якби проявила достатньої міри обачливість. Невідворотними ж є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належної міри обачливості та застосування розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Тобто ключовою умовою є те, що форс-мажор робить неможливим виконання зобов`язання у принципі, незалежно від тих зусиль і матеріальних витрат, яких сторона зазнала чи могла зазнати, а не лише таким, що викликає складнощі або є економічно невигідним.
Так, суд зазначає, що форс-мажор (переклад з французької мови - вища сила) - це непередбачувані обставини, які не залежать від волі сторін договору, за яких неможливо виконати покладені на них зобов`язання.
Компетентними органами щодо засвідчення обставин непереборної сили законодавством визначено Торгово-промислову палату України та 25 регіональних торгово-промислових палат: 24 обласних та міста Києва (далі - ТПП).
Згідно із ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та п. 3.1 Регламенту, засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (далі також - Регламент ТПП) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
Згідно із п.3.3. Регламенту ТПП, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11. Регламенту ТПП).
Суд наголошує, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки, насамперед, для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.
Аналогічний підхід міститься в узагальнених нормах європейського звичаєвого права.
Так, у Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч.3 ст.7.1.7 "Непереборна сила (форс-мажор)" вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона яка не виконала дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення.
У Принципах європейського договірного права (ст. 8.108 (3), присвячена питанням форс-мажору) указано, що сторона, яка не виконує зобов`язання, має впевнитися в тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання інша сторона отримала впродовж розумного строку після того, як сторона, яка не виконує, дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.
Згідно ст. 79 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.80, яка набула чинності для України з 01.02.91, визначено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов`язань, якщо доведе, що воно було зумовлене перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати взяття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків. Сторона, яка не виконує свого зобов`язання, повинна повідомити іншу сторону про перешкоду і про її вплив на її здатність виконання. Якщо інша сторона не отримала повідомлення протягом розумного строку після того, як про цю перешкоду стало чи повинно було стати відомо стороні, яка не виконує свого зобов`язання, ця остання сторона несе відповідальність за збитки, які є результатом того, що таке повідомлення не було отримане.
Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх зобов`язань.
Згідно з положеннями ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільнена від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Пунктом 9.1 укладених між сторонами договорів передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх обов`язків у разі виникнення обставин непереборної сили, які неможливо передбачити або можна передбачити, але не можна уникнути (війна, стихійне лихо), та при настанні обставин юридичного форс-мажору (рішення органів державної влади). Ці обставини повинні мати об`єктивний та абсолютний характер, а їх дія повинна бути підтверджена Торгово-промисловою палатою України, за винятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до цього прийнято нормативно-правові акти органів державної влади в межах їх компетенції. Сторона, для якої стало неможливим виконання обов`язків за Договором через дію обставин форс-мажору, повинна протягом трьох днів повідомити іншу Сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин.
Загальновідомим є факт збройної (військової) агресії рф проти України.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено.
Виходячи з положень п.9.1 договорів оренди, відповідач Фізична особа-підприємець Гулідова А.В. зобов`язана була повідомити позивача про неможливість виконання нею своїх зобов`язань за договорами у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, протягом трьох днів від початку дії таких обставин.
На підтвердження повідомлення орендодавця про неможливість виконання своїх зобов`язань відповідачем подано копії листів (т.1 а.с.173-175), в яких остання, крім іншого, просила позивача не нараховувати орендну плату та не застосовувати штрафні санкції за невиконання умов договорів, повідомляла про не здійснення господарської діяльності за місцем орендованих приміщень та посилалась у зв`язку з цим на лист Торгово-промисловрої палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.
При цьому суд звертає увагу, що означені листи не містять ні дати, ні доказів їх направлення (вручення позивачу), у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити обставину своєчасного повідомлення позивача (протягом 3 днів) про наявність форс-мажорних обставин, як то передбачено умовами п.9.1 договорів.
В той же час, відповідно до відмітки АТ "Укртелеком" про реєстрацію листа відповідача (т.1 а.с.173), останній містить відмітку від 12.04.2023 вх.№538-2022-OD-Вх. Крім того, в самому листі відповідач зазначає, що останній є відповіддю на лист АТ "Укртелеком" від 24.03.2022. У зв`язку з чим суд робить висновок, що повідомлення про початок дії форс-мажорних обставин, внаслідок яких відповідач позбавлений можливості виконувати свої зобов`язання за договорами оренди, було скеровано на адресу позивача після 24.03.2022, а відтак відповідачем, в порушення пункту 9.1 договорів, не було дотримано строку повідомлення позивача про виникнення обставин непереборної сили.
Також до матеріалів справи відповідачем подано копію адвокатського запиту від 03.06.2022 (т.1 а.с.168-169), в якому, крім іншого, містилось клопотання про не нарахування орендної плати після 24.02.2022, однак, останнє також було направлено позивачу з пропуском встановленого п.9.1 договорів строку.
Щодо посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022.
Так 28.02.2022 ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, що обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань.
Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Щоб засвідчити форс-мажорні обставини стороні необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).
У матеріалах справи відсутній сертифікат (довідка), виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірними договорами.
Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності та відмови у задоволенні позову у повному обсязі, покликаючись на введення воєнного стану в Україні, відповідач стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили неможливість виконання умов договорів.
Разом з тим, одне лише передбачене законом віднесення воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання взятих зобов`язань.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Суд зауважує, що відповідачем не подано до суду жодного доказу, який би свідчив про неможливість виконання умов укладених договорів оренди, в тому числі доказів того, що орендоване майно не використовувалось відповідачем після 24.02.2022, що підприємницька діяльність припинена, прибутки не отримуються тощо.
В судовому засіданні на питання суду щодо виду діяльності відповідача, яка здійснюється за місцем орендованих приміщень, представник не надав жодних пояснень та зазначив, що йому не відомо яка підприємницька діяльність здійснюється відповідачем.
Крім того, суд зауважує, що у разі здійснення господарської діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.
Ризик є однією із ознак підприємницької діяльності. Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності. Тому правові підстави перекладати комерційний ризик відповідача на позивача шляхом звільнення першого від виконання прийнятих зобов`язань відсутні.
Відтак, твердження відповідача про те, що не оплата заборгованості за оренду нерухомого майна сталася з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії рф проти України та введенням воєнного стану, є необґрунтованим.
Крім того суд звертає увагу на те, що, як слідує з листа Одеської філії АТ "Укртелеком" №1480 від 14.06.2022 (т.1 а.с.171), згідно внутрішнього розпорядження АТ "Укртелеком" №109-Н-НО від 24.03.2022, орендна плата за березень 2022 за договорами оренди нерухомого майна була зменшена на 50%.
Згідно внутрішнього розпорядження АТ "Укртелеком" №125-Н-НО від 13.04.2022 та листа ФОП Гулідової А.В. №б/н, який АТ "Укртелеком" отримало 13.04.2022, орендна плата за квітень 2022 року за договорами оренди нерухомого майна була зменшена на 100%.
Таким чином, позивачем було надано відповідачу певні пільги по сплаті орендної плати та зменшено її розмір.
При цьому, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін договорів.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для відмови у позові, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально й такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути обов`язку виконання своїх зобов`язань за договорами оренди, а також відповідальності за їх несвоєчасне виконання.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
В даному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Положеннями статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р.).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003р.).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Приймаючи до уваги задоволення судом в повному обсязі позовних вимог позивача, судовий збір в сумі 2684,00 грн. слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.
Суддя М.Б. Сулімовська
Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.
Повний текст рішення складено і підписано 19 травня 2023 р.