ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Справа №918/963/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Савченко Г.І. ,

суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання Соколовській О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Павленко А.В. (поза межами приміщення суду);

відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро" на рішення Господарського суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року, суддя Бережнюк В.В., м. Рівне, повний текст складено 02 лютого 2023 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Тера"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро"

про стягнення заборгованості 814 748,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2022 року, ТОВ "А-Тера" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "Рівень-Агро" про стягнення 814 748,46 грн. заборгованості, з де 650 000,00 грн. - борг по поворотній фінансовій допомозі, 146 477,23 грн. - інфляційні втрати, 18 271,23 грн. - 3% річних.

01 лютого 2023 року, рішенням Господарського суду Рівненської області позов ТОВ "А-Тера" задоволено повністю.

ТОВ "Рівень-Агро" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині стягнення 8 494,52 грн. - 3% річних та 28 729,47 грн. - інфляційних витрат та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки строк дії Договору на момент подання позову закінчився.

А штрафні санкцій стягнуто за період з 02 грудня 2021 року по 08 листопада 2022 року, поза межами встановлених за ч.6 ст. 232 ГК України, де нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вважає, що суд першої інстанції мав би зменшити суму інфляційних витрат та річні виходячи з вимог за ч.6 ст. 232 ГК України і в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 8 494,52 грн. та інфляційних витрат в сумі 28 729,47 грн. слід відмовити.

ТОВ "А-Тера", у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки відповідно до частин першої та четвертої ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстав припинення зобов`язання, у зв`язку з закінченням строку дії договору, не передбачено, тобто зобов`язання, яке невиконане або виконане належним чином, продовжує існува ти, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Інфляційні втрати та 3% річних були нараховані на суму основного боргу відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому період їх стягнення не обмежується за ч.6 ст. 232 ГК України.

03 квітня 2023 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за скаргою ТОВ "Рівень-Агро" та призначено її розгляд на 08 травня 2023 року в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги.

Відповідач не забезпечив участь в судовому засіданні повноважного представника, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Більше того, ухвалою апеляційного суду від 03 квітня року явка представників обов`язковою не визнавалась, а правова позиція відповідача викладена у апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

01 листопада 2021 року між ТОВ "А-Тера", як позикодавцем, та ТОВ "Рівень-Агро", як позичальником, укладено Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №16-21ФД, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику до 01 грудня 2021 року безоплатну, поворотну, безвідсоткову, фінансову допомогу в розмірі 650 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором (а.с.5).

Згідно з п.8.1 Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 жовтня 2022 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами їх зобов`язань за цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2021 року, на виконання умов Договору №16-21ФД, позивач перерахував платіжним дорученням № 21019 зі свого рахунку на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 650 000 грн. з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №16-21ФД від 01.11.2021".

31 серпня 2022 року, ТОВ "А-Тера" направило ТОВ "Рівень-Агро" лист-претензію №162 з вимогою погасити борг (а.с.11-13).

13 вересня 2022 року, ТОВ "Рівень-Агро", у своїй відповіді лист-претензію, визнало зазначений борг та неможливість його повернення через фінансові труднощі.

17 листопада 2022 року, оскільки відповідачем не виконано свої зобов`язання по поверненню грошових коштів за Договором №16-214ФД, ТОВ "А-Тера" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "Рівень-Агро" про стягнення 814 748,46 грн. заборгованості, де 650 000,00 грн. - борг фінансовій допомозі, 146 477,23 грн. - інфляційні втрати, 18 271,23 грн. - 3% річних.(а.с.1-3)

01 лютого 2023 року, рішенням Господарського суду Рівненської області позов ТОВ "А-Тера" задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 650 000,00 грн. - боргу, 146 477,23 грн. - інфляційних втрат, 18 271,23 грн. - 3% річних та 12 221,23 грн. - судового збору. (а.с.81-83)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст.16 ЦК України, договором або іншим законом.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2021 року між ТОВ "А-Тера" та ТОВ "Рівень-Агро" укладено Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №16-21ФД, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику до 01 грудня 2021 року безоплатну поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 650 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

01 листопада 2021 року, на виконання умов Договору №16-21ФД, позивач перерахував платіжним дорученням № 21019 зі свого рахунку на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 650 000 грн. з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору № 16-21ФД від 01.11.2021".

Відповідач, отримавши вказані кошти, в порушення умов Договору, свої зобов`язання по поверненню коштів до 01 грудня 2021 року не виконав, чим допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 650 000 грн. Своє зобов`язання по поверненню коштів визнає як а актах звірки так і у відповіді на лист-претензію.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст. 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, господарським судом першої інстанції вірно зроблено висновок про стягнення з відповідача на користь позивача 650 000,00 грн. заборгованості по Договору №16-21ФД, оскільки відповідачем не виконано своє зобов`язання по поверненню коштів і в цій частині рішення апелянтом не оскаржується.

Також, позивач у своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь 146 477,23 грн. інфляційних втрат та 18 271,23 грн. - 3% річних за період з 02 грудня 2021 року по 08 листопада 2022 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, за вказаною нормою закону, з урахуванням встановленого індексу інфляції і 3% річних з простроченої суми, наступає незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід.

Крім того, за цією статтею нарахування проводяться за весь час прострочення, в межах строку трирічної позовної давності триваліс тю /який не пропущений позивачем/, а не в межах 6 місячного строку з часу допущення заборгованості.

Тому, посилання відповідача, що суд першої інстанції мав би зменшити суму інфляційних витрат та річні виходячи з вимог за ч.6 ст. 232 ГК України, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 8 494,52 грн. та інфляційних витрат в сумі 28 729,47 грн., колегією суддів оцінюються критично та відхиляються як безпідставні.

Також, колегія суддів зазначає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вва жаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майно вого права та інтересу (правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі № 910/15411/21 та від 07 березня 2023 року у справі № 910/17556/21).

Колегія суддів зазначає, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є не обов`язком, а правом кредитора.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 146 477,23 грн. - інфляційних втрат і 18 271,23 грн. - 3% річних нарахованих за період з 02 грудня 2021 року по 08 листопада 2022 року, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача18 271,23 грн. - 3% річних, 146 477,23 грн. - інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро" - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року у справі №918/963/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №918/963/22 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "15" травня 2023 року.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.