ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Справа № 903/486/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Сивик А.П.;

відповідача - Боричевський В.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2023 року (повний текст складено 23.02.2023) у справі №903/486/22 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут"

про стягнення 25 505 713,33 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2023 року у справі №903/486/22 позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" про стягнення 25 505 713,33 грн - задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 17 178 497,45 грн заборгованості, в т.ч.: 3 497 833,40 грн інфляційні втрати, 8 470 064,01 грн штраф, 4 082 651,21 грн пеня, 1 127 948,83 грн 3% річних, а також 278 598,65 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Також не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Волиньелектрозбут" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача 666 753, 87 грн штрафу та 113 255, 18 грн пені за прострочення здійснення фактичних платежів за січень 2021 року скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким в позові відмовити, а також просить суд зменшити розмір штрафу та пені, що можуть бути стягнені у даній справі з відповідача на користь позивача, на 90%.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянти посилаються на порушення Господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2023 року у справі №903/486/22. Призначено справу №903/486/22 до розгляду на 11 травня 2023 р. об 11:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2023 року у справі №903/486/22. Об`єднано апеляційні скарги ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" та ТОВ "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 21.02.2023 року у справі №903/486/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Призначено справу №903/486/22 до розгляду на 11 травня 2023 р. об 11:30 год.

ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Волиньелектрозбут" заперечує проти її вимог, просить залишити її без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" слід залишити без задоволення; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" слід задоволити частково, рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2023 року у справі №903/486/22 змінити в частині стягнення пені та штрафу.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 січня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія "Укренерго" (оператор системи передачі (ОСП)/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (користувач/відповідач) був укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії від №0136-02024 (далі - договір), згідно з п.1.1 якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Додатковою угодою від 30.08.2019 договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0136-02024 викладено новій редакції (т.2, а.с.42-50).

Згідно п.1.1 договору ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.4.1 договору, для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

- плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електричної енергії на розрахунковий місяць;

1) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку,

2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється:

- для ОСР на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР;

- для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника;

- для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

- для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

- для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.

Згідно п.5.1. договору планова та фактична вартість послуги (грн) за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу послуги (МВт-год) за розрахунковий період на тариф, встановлений регулятором (грн/МВт-год).

Відповідно до п.6.1 договору, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Згідно з п.6.5 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання- передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акту приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Відповідно до п.6.7 договору, у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Згідно з пп.1 п.7.1, пп.3 п.9.3 договору ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату послуг; користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

Користувач зобов`язаний подавати оператору системи передачі планові обсяги передачі електричної енергії до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. Натомість на оператора системи передачі покладено обов`язок погодити вказані планові обсяги (п.10.1 договору).

Таким чином, використання планових обсягів, їх погодження з оператором системи передачі є обов`язком користувача за договором про надання послуг.

У свою чергу фактичний обсяг послуги визначається, зокрема, для електропостачальника на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника (п.4.1 договору).

Оператор системи передачі на підставі даних фактичного обсягу послуги протягом п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги (п.10.1 договору).

При цьому у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, оператор системи передачі (за заявою користувача) протягом п`яти банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів.

У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.

Оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором (ч.4 ст.33 Закону України "Про ринок електричної енергії").

На реалізацію наданих законодавством повноважень постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №309 затверджено Кодекс системи передачі.

Відповідно до п.5.5 глави 5 розділу XI Кодексу системи передачі, договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

Типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, отже, затверджена одночасно з цим Кодексом.

Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019, укладеним між сторонами, для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.

Як встановлено судами обох інстанцій, ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" в період з липня 2019 року по січень 2022 року було надано ТОВ "Волиньелектрозбут" послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуги та актами коригування до актів приймання передачі, підписаними та скріпленими печатками обох сторін (т.2, а.с. 53-182).

ТОВ "Волиньелектрозбут", в свою чергу, вказані послуги оплатило в повному обсязі, однак з порушенням строків, визначених п.п. 6.2, 6.5 договору, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку НЕК "Укренерго" про надходження коштів та платіжними дорученнями (т.2, а.с. 184-209, т.3, а.с. 73-153).

Враховуючи викладене, ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Волиньелектрозбут" 15 153 691,26 грн штрафу, 5 467 419,62 грн пені, 1 144 047,01 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості, 3 740 555,44 грн інфляційних втрат, а всього 25 505 713,33 грн (згідно заяви про зменшення позовних вимог від 23.12.2022.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, визнав за можливе реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 10%.

Колегія суддів вважає рішення суду в цій частині таким, що прийняте без повного з`ясування всіх обставин у справі, з огляду на таке.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України установлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п.1 ст.549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною 2 ст.230 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання.

Згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як визначено ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування заборгованості по оплаті стало підставою для нарахування пені за прострочку виконання грошових зобов`язань та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з приписами ст.ст. 216-218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору в період з липня 2019 року по січень 2022 року надано відповідачу послуги з передачі електричної енергії.

Натомість, відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань за надані послуги розрахувався повністю, однак з простроченням. Зазначене не заперечується відповідачем і в апеляційній скарзі.

Внаслідок таких неправильних дій відповідача позивач здійснив розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, виходячи із суми простроченої заборгованості.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог (т.4, а.с. 1-87) позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача: 15 153 691,26 грн штрафу, 5 467 419,62 грн пені, 1 144 047,01 грн 3% річних та 3 740 555,44 грн інфляційних втрат.

Колегія суддів зазначає, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.6.7. договору передбачена майнова відповідальність, а стаття 625 ЦК України визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, колегія суддів перевіривши доданий позивачем розрахунок по пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з судом першої інстанції, що правомірними та такими, що підлягають стягненню з відповідача є нарахування штрафу у розмірі 9 411 182,23 грн, пені у розмірі 4 536 279,12 грн, 3% річних у розмірі 1 127 948,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 497 833,40 грн.

Щодо нарахування інфляційних витрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому колегія суддів зазначає, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

Вищевикладене, в свою чергу, спростовує доводи ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" про нарахування інфляційних втрат також у випадку, коли час прострочення у неповному місяці становить 15 днів з посиланням на висновки, викладені в листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997 та Інформаційному листі Вищого Господарського Суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

Так, як слідує з матеріалів справи, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати:

за травень 2020 (за період 11.05.2020 по 19.05.5020) в розмірі 1 236,31 грн,

за лютий 2021 (за період з 08.02.2021 по 16.02.2021) в розмірі 61 902,48 грн,

за лютий 2021 року(з 11.02.2021 по 25.02.2021) на суму 70 543,20 грн,

за вересень 2021 року (з 11.09.2021 по 19.09.2021) в розмірі 76 186,65 грн,

за грудень 2021 року (позивачем допущена помилка: вказано місяць листопад 2021), беручи до уваги період заборгованості з 11.12.2021 по 23.12.2021) в розмірі 32 853,40 грн.

Оскільки прострочення за вищевказані періоди становлять менше 15 днів, то в нарахуванні 242 722,04 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахування з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обгрунтованими та такими, що підлягають до стягнення, є інфляційні втрати в ромірі 3 497 833,40 грн.

При цьому, у стягненні 242 722,04 грн інфляційних втрат суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред`явлено до стягнення безпідставно.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 127 948,83 грн, то апеляційний суд зазначає, що скаржники не наводять в апеляційних скаргах доводів щодо незгоди із рішенням суду в цій частині, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.269 ГПК України, переглядає рішення суду першої інстанції лише в оскаржуваній частині.

Щодо нарахування пені та штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у відповідності до п.6.7 договору за прострочення терміну понад 30 календарних днів нараховано 7% штрафу у розмірі 15 153 691,26 грн від суми простроченого платежу, а саме: за липень 2019 в розмірі 163943,40 грн, листопад 2020 в розмірі 567602,15 грн, грудень 2020 в розмірі 2519885,95 грн, січень 2021 в розмірі 2655020,93 грн, лютий 2021 в розмірі 2148161,07 грн, березень 2021 в розмірі 2570047,15 грн, квітень 2021 в розмірі 2355365,84 грн, травень 2021 в розмірі 2173673,77 грн.

Як вже зазначалося вище, НКРЕКП затвердив типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії як додаток 6 до Кодексу системи передачі, в якому містяться, зокрема, положення стосовно нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі, а НЕК "Укренерго" та ТОВ "Волиньелектрозбут" уклали договір про надання послуг відповідно до змісту вказаного затвердженого типового договору, від якого вони не можуть відступати.

Разом з тим, пунктом 1 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни надано настанови ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені підпунктами 1- 6 пункту 1.7.2 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307 (далі - Правила ринку), та заходи, передбачені пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі. Електропостачальники не набувають статусу "Дефолтний".

Постановою НКРЕКП від 30.04.2020 №905 пункт 1 постанови від 08.04.2020 №766 замінено двома новими пунктами 1 та 2 такого змісту: 1. ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників та операторів систем розподілу заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку. Електропостачальники та оператори систем розподілу не набувають статусу "Дефолтний". 2. ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені пунктами 5.7 та 7.4 Типового договору (або пунктами, аналогічними за змістом в укладених сторонами договорах).

Постановою НКРЕКП від 27.01.2021 №93 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року №766" виключено пункт 2 постанови від 08.04.2020 №766.

Таким чином, 08.04.2020 НКРЕКП прийнято обов`язкове до виконання учасниками ринку рішення, оформлене постановою №766, про незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема, пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії (аналогічним за змістом з яким є пункт 6.7 договору про надання послуг), тобто щодо нарахування пені та стягнення штрафу. Встановлені вказаною постановою правила діяли в період з 08.04.2020 до 26.01.2021.

За таких обставин НКРЕКП своєю постановою затвердила Кодекс системи передачі, додатком до якого є Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії, від змісту якого сторони не можуть відступати, а пізніше своєю постановою заявила про тимчасове (починаючи з 08.04.2020) незастосування окремих положень вказаного типового договору та всіх договорів, укладених на його підставі, зокрема, про нарахування пені та стягнення штрафу, з подальшим поновленням застосування таких положень з 27.01.2021.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №912/1941/21 зазначив, що положення постанови від 08.04.2020 №766, якими НКРЕКП в межах наданих повноважень, тимчасово припинила застосування умов Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого НКРЕКП, в частині нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі і відповідно аналогічних умов усіх договорів, укладених на основі такого типового договору, підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії".

За вказаних обставин, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що постанова НКРЕКП №766 від 08.04.2020 є обов`язковою для виконання позивачем і відповідачем, як учасниками ринку електричної енергії, а отже положення такої постанови підлягають застосуванню до спірних правовідносин в період чинності відповідних положень постанови.

Зазначене, в свою чергу, спростовує доводи НЕК "Укренерго", що вказана постанова НКРЕКП №766 від 08.04.2020 про тимчасове припинення нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі електроенергії в період з 08.04.2020 до 26.01.2021, надає право, а не встановлює обов`язок позивача не нараховувати такі санкції.

Оскільки, у період з 08.04.2020 по 26.01.2021 діяли обмеження щодо нарахування пені та штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі електричної енергії у відповідності до положень постанови НКРЕКП №766 від 08.04.2020 відсутні правові підстави для нарахування 7% штрафу за листопад 2020 року, грудень 2020 року та січень 2021 року.

При цьому, судом враховано, що за січень 2021 року позивачем нараховано 7% штрафу на суму 7 054 320,00 грн за період з 26.01.2021 по 25.02.2021 (31 день, т.4, а.с.43). Однак, враховуючи постанову НКРЕКП №766 від 08.04.2020, правила діяли в період з 08.04.2020 до 26.01.2022, отже 26.01.2021 - діяла заборона для нарахування штрафу.

Також позивачем безпідставно нараховано штраф за період з 27.01.2021 по 25.02.2021 в розмірі 493 802,40 грн, оскільки за вказаний період відсутнє прострочення понад 30 днів.

Отже, підставно нарахований та є таким, що підлягає до задоволення штраф в розмірі 9 411 182,23 грн, а саме: за липень 2019 року в розмірі 163 943,40 грн, лютий 2021 року в розмірі 2 148 161,07 грн, березень 2021 року в розмірі 2 570 047,15 грн, квітень 2021 року в розмірі 2 355 365,84 грн, травень 2021 року в розмірі 2 173 673,77 грн.

Також оскільки у період з 08.04.2020 по 26.01.2021 діяли обмеження щодо нарахування пені та штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі електричної енергії у відповідності до положень постанови НКРЕКП №766 від 08.04.2020 відсутні правові підстави для нарахування пені за наступними актами:

- за квітень 2020 в розмірі 720,60 грн;

- за травень 2020 в розмірі 8786,05 грн;

- за червень 2020 в розмірі 10403,27 грн;

- за липень 2020 в розмірі 6334,56 грн;

- за серпень 2020 в розмірі 9856,50 грн;

- за вересень 2020 в розмірі 4992,93 грн;

- за жовтень 2020 в розмірі 8448,55 грн;

- за листопад 2020 в розмірі 147485,11 грн;

- за грудень 2020 в розмірі 584951,25 грн (не за повний період);

- за січень 2021 в розмірі 140009,48 грн (не за повний період).

Отже, вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають до часткового задоволення в сумі 4 536 279,12 грн, а саме:

- за липень 2019 за період з 21.11.2019 по 24.11.2019 на суму боргу 1562598,60 грн становить 5 308,55 грн;

- за березень 2021 за період з 03.03.2021 по 30.03.2021 на суму боргу 7054320,00 грн становить 69 963,39 грн;

- за травень 2021 за період з 07.05.2021 по 30.05.2021 на суму боргу 64067,29 грн становить 59 140,33 грн.

При цьому, у стягненні 931 140,50 грн пені та 5 742 509,03 грн штрафу слід відмовити, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред`явлено до стягнення безпідставно.

Разом з тим, посилання ТОВ "Волиньелектрозбут" на необгрунтоване стягнення з відповідача штрафу в розмірі 666 753, 87 грн та пені в розмірі 113 255, 18 грн за прострочення здійснення фактичних платежів за січень 2021 року на суму 9 525 055, 37 грн, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно умов договору зазначену суму відповідачу необхідно було сплатити до 24.02.2021, тоді як оплату відповідач здійснив 31.03.2021. Таким чином, період прострочення, за який нараховано штраф та пеню за прострочення здійснення фактичних платежів за січень 2021 року на суму 9 525 055, 37 грн становить з 25.02.2021 по 30.03.2021 (34 дні), тоді як встановлені постановою НКРЕКП від 08.04.2020 №766 правила діяли в період з 08.04.2020 до 26.01.2021.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, що можуть бути стягнуті у даній справі з відповідача на користь позивача на 95%.

Обґрунтовуючи своє право на зменшення судом штрафних санкцій, відповідач вказує на те, що позивач у позовній заяві не зазначає та не надає розрахунок будь-яких збитків, які йому були завдані відповідачем у зв`язку з простроченням оплати послуг по договору.

Також звертає увагу суду на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з подальшими змінами, діє карантин та запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобіганню поширення на території України коронавірусної хвороби COVID-19 починаючи з 12.03.2020 до 31.08.2021. В умовах встановленого карантину значно знизився рівень оплат споживачами вартості електричної енергії, у зв`язку з чим ТОВ "Волиньелектрозбут" недоотримувало значну частину коштів за поставлену споживачам електричну енергію.

Ситуацію ускладнювало також впровадження заборони здійснювати відключення споживачів за наявну заборгованість.

Так, відповідно до пп.5 п.3 розділу Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 за №530-ІХ, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, серед іншого, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.16 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

У зв`язку з вищенаведеним, заборгованість споживачів перед відповідачем, значна частина яких це населення, за поставлену електричну енергію в період дії карантину та обмежувальних заходів з початку карантину продовжувала збільшуватись.

На підтвердження стану розрахунків споживачів з ТОВ "Волиньелектрозбут" за поставлену електричну енергію відповідач надає інформацію про проведення розрахунків за спожиту електричну енергію за спірний період (2019-2021 роки), на основі даних форм звітності що подаються відповідачем до Міністерства енергетики (форма 1-16 енерго), що подається до Міненерго на підставі розпорядження КМУ від 16.03.2000 № 126-р), та відображає борг споживачів перед відповідачем.

Крім того, з Незалежного аудиторського звіту про фінансову звітність ТОВ "Волиньелектрозбут" за 2021 рік вбачається, що дебіторська заборгованість споживачів за поставлену електричну енергію у спірному періоді постійно збільшувалась та становила, зокрема, станом на 31.12.2019 - 109, 3 млн. грн, станом на 31.12.2020 - 150, 4 млн грн, станом на 31.12.2021 - 250,2 млн. грн.

Крім того, заявник вказує, що оскільки ТОВ "Волиньелектрозбут" було утворене під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу, на останнього відповідно до п.13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про ринок електричної енергії" покладено обов`язок упродовж чотирьох років з 1 січня 2019 року виконувати функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території Волинської області.

Відповідно до п.п. 67, 93 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги. Універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Частиною 1 ст.63 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, які знаходяться на території здійснення його діяльності, в укладенні договору постачання електричної енергії.

ТОВ "Волиньелектрозбут" є єдиним постачальником універсальної послуги на території Волинської області і зобов`язаний обслуговувати споживачів-фізичних осіб, об`єкти бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять медичні, шкільні навчальні заклади та дитячі садки, а також інші соціально-важливі об`єкти. Отже, специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами електричної енергії є населення та бюджетні підприємства, які мають постійну значну заборгованість за спожиту електричну енергію.

Враховуючи викладене, заявник зазначає, що несвоєчасність виконання зобов`язань з оплати електричної енергії даною категорією споживачів значно впливає на фінансовий стан відповідача. При цьому, як підтверджується інформацією про проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, за спірний період в умовах карантину значно погіршилась платіжна дисципліна побутових споживачів, та такі не оплачують спожиту електричну енергію і накопичують заборгованість.

Вказує, що оплата вартості послуг, з передачі електричної енергії позивачу постійно здійснювалась за рахунок обігових коштів товариства, яких зважаючи на карантин та накопичення споживачами значної заборгованості, не вистачало, що і стало причиною затримання внесення планових платежів в деякі періоди.

Окремо звертає увагу суду на те, що відповідач був позбавлений можливості на період дії карантину застосовувати до споживачів заходи за порушення обов`язку щодо своєчасного внесення оплати за спожиту електричну енергію у вигляді пені, відшкодування якої забезпечило б наявність додаткових надходжень, у зв`язку з тим, що згідно пп.4 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення і змін до деяких законодавчих, актів України, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 за №530-IX на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Однією з обставин, що також вплинули на своєчасність винесення відповідачем платежів за послуги з передачі електричної енергії позивачу, є порушення останнім своїх обов`язків щодо своєчасної оплати відповідачу послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надається відповідачем як постачальником універсальних послуг.

Так, згідно з ч.2 ст.62 Закону України "Про ринок електричної енергії" до спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

Спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються у тому числі і на постачальників універсальних послуг, зокрема відповідно до ст. 63 ЗУ "Про ринок електричної енергії".

Згідно з п.2 ч.7 ст.63 Закону України "Про ринок електричної енергії" крім прав, визначених статтею 57 цього Закону, постачальники універсальних послуг мають право отримувати компенсацію витрат на надання оператору системи передачі послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

Порядок компенсації постачальнику універсальних послуг витрат на надання оператору системи передачі послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії передбачений Порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 (далі - Порядок).

Відповідно до п.13.4 Порядку, ОСП здійснює 100 % оплату ПУП вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці.

Вказує, що між відповідачем та позивачем укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №06/19-76 від 01.07.2019, відповідно до умов якого для забезпечення покриття економічно обгрунтованих витрат постачальник (ТОВ "Волиньелектрозбут") послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику (НЕК "Укренерго") послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 договору, замовник сплачує постачальнику послуг вартість наданих послуг відповідно до умов цього договору. Згідно з п.2.1 договору вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року №641, у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг. Всупереч наведеним положенням позивач неодноразово прострочував здійснення оплат по вказаному договору.

Зазначає, що відповідач не здійснював злісного ухилення від виконання своїх обов`язків по сплаті платежів по договору, а здійснював їх по мірі власної фінансової можливості без великих періодів прострочення.

Більше того, відповідач задля покриття касових розривів, спричинених наявною заборгованістю споживачів за поставлену електричну енергію, а також для проведення розрахунків з НЕК "Укренерго" по договору змушений був залучати також і кредитні кошти, що призводило до додаткових витрат ТОВ "Волиньелектрозбут" у вигляді сплати процентів, комісії за користування кредитними коштами.

Так, відповідно до довідки ПАТ "Банк "Кліринговий дім" від 12.01.2022 заборгованість відповідача станом на 01.01.2022 складала 30 385 813 грн; відповідно до довідок ПАТ "МТБ БАНК" від 23.11.2021 заборгованість відповідача по договору овердрафту, кредитному договору станом на 01.11.2021 складала - 14 705 902 грн; відповідно до довідок ПАТ "АТ "Укргазбанк" від 08.07.2021, від 07.04.2021 кредитна заборгованість станом на 01.07.2021 складала 19 872 002 грн, станом на 01.04.2021 -19 731 470 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на положення ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України також просить зменшити нараховані штрафні санкції на 90%, вказуючи, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було дотримано загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, не було враховано інтереси обох сторін, а також відсутність понесення позивачем збитків, не прийнято до уваги ті обставини, що неможливість вчасно проводити оплату наданих послуг з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" була зумовлена об`єктивними чинниками, які не залежали від дій чи волевиявлення відповідача, а наявністю значної суми заборгованості перед ТОВ "Волиньелектрозбут" споживачів електричної енергії Волинської області. У свою чергу, заборгованість вказаних боржників відповідача виникла також у зв`язку з запровадженням Урядом карантину на території України та встановленням законодавчої заборони на відключення боржників, що в сукупності призвело до значного погіршення платіжної дисципліни на ринку електричної енергії.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч.2 ст.216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п.67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

Колегія суддів зазначає, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені та штрафу колегія суддів бере до уваги наступні обставини:

- відповідач є підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг населенню та підприємствам, установам, організаціям;

- суспільна необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння ним особливої соціальної ролі, а саме: ТОВ "Волиньелектрозбут" є єдиним постачальником універсальної послуги на території Волинської області і зобов`язаний обслуговувати споживачів електричної енергії, якими в основному є населення та об`єкти бюджетної та соціальної сфери;

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем, та поведінка винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором. Несвоєчасна оплата за надані послуги була зумовлена причинами, які не залежали від дій чи волевиявлення ТОВ "Волиньелектрозбут". Прострочення виконання цих зобов`язань викликане в першу чергу запровадженням карантину на території всієї України з одночасною забороною на припинення постачання електричної енергії побутовим споживачам, а також недотримання кінцевими споживачами строків оплати, в тому числі умов попередньої оплати. Суд враховує, що споживачами електроенергії у відповідача є населення, для якого законодавством встановлено інші умови і строки оплати за спожиту електроенергію, які не співпадають із встановленими сторонами у договорі строками планових платежів, а тому затримки у розрахунках відповідачем з позивачем об`єктивно залежать від цього, а також від платоспроможності населення.

- на своєчасність розрахунків по договору про надання послуг з передачі електричної енергії впливав і той факт, що НЕК "Укренерго" був боржником щодо ТОВ "Волиньелектрозбут" по іншому договору - про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Зазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/8062/22.

- майновий стан сторін. Відповідач в період виконання ним своїх зобов`язань з оплати за договором від 01.01.2019 №0136-02024 з Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" мав фінансові касові розриви саме через свій статус постачальника універсальних послуг на території Волинської області, забезпечуючи потреби побутових споживачів (наcелення).

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" встановлена заборона на припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі та нарахування неустойки в зв`язку з простроченням.

Таким чином, введення карантинних обмежень на здійснення господарської діяльності певними суб`єктами та встановлення, на період карантину та 30 днів після його закінчення, мораторію на відключення та нарахування санкцій побутовим споживачам, призвело до погіршення платіжної дисципліни споживачів, внаслідок чого ТОВ "Волиньелектрозбут" не мало змоги виконувати власні фінансові зобов`язання перед своїми контрагентами в повному обсязі, оскільки рівень надходження грошових коштів за електричну енергію за період дії карантину значно знизився.

Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи інформацію про проведення розрахунків споживачів з ТОВ "Волиньелектрозбут" за поставлену електричну енергію за спірний період (2019-2021 роки) та Незалежним аудиторським звітом про фінансову звітність ТОВ "Волиньелектрозбут" за 2021 рік, з якого вбачається, що дебіторська заборгованість споживачів за поставлену електричну енергію у спірному періоді постійно збільшувалась та становила, зокрема, станом на 31.12.2019 - 109, 3 млн. грн, станом на 31.12.2020 - 150, 4 млн грн, станом на 31.12.2021 - 250,2 млн. грн.

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

- відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором; іншого матеріали справи не містять;

- пеня не є основним боргом, будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, а, відповідно, при зменшенні її розміру не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

- пеня є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення;

- неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Разом з тим, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій у даній справі лише на 10% не відповідає принципам збалансованості, розумності та пропорційності, судом першої інстанції не були в повному обсязі враховані майнові інтереси відповідача, а також не дотримано розумний баланс між інтересами позивача та відповідача.

Враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також те, що винятковість обставин є оціночним поняттям, з урахуванням викладених обставин, а також те, що відповідач відіграє особливу соціальну роль як єдиний постачальник електричної енергії населенню (побутовим споживачам) Волинської області, не має основної заборгованості, яка була погашена ще до подачі позову до суду, періоди прострочення не мали тривалого характеру, а в розрахунках між сторонами заборгованість з планових платежів в деяких випадках погашалась переплатами по факту споживання або переплатою за минулі періоди, на думку колегії суддів апеляційної інстанції при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) штрафних санкцій обґрунтованим та справедливим є зменшення їх розміру на 90%, що відповідно становить 941 118,22 грн штрафу та 453 627,91 грн пені.

Стягнення з відповідача вказаної суми штрафу та пені компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків оплати, стягнення ж з відповідача штрафу та пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Таке зменшення розміру пені та штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3 497 833,40 грн інфляційних втрат, 1 127 948,83 грн 3% річних, 941 118,22 грн штрафу та 453 627,91 грн пені; в стягненні 14 212 573,04 грн штрафу, 5 013 791,71 грн пені, 16 098,18 грн 3% річних та 242 722,04 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Вирішуючи даний спір, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог, однак не врахував вимоги ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України та не перевірив дотримання балансу інтересів сторін при стягненні пені та штрафу, не взяв до уваги доводи відповідача та обставини справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. (ч.ч. 1,2,4 ст.277 ГПК України).

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" слід залишити без задоволення; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" слід задоволити частково, а рішення Господарського суду Волинської області від 21.02.2023 у справі №903/486/22 - змінити в частині стягнення пені та штрафу, в решті рішення залишити без змін.

Відповідно п.п.в) п.4 ч.1 ст.282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається, серед іншого, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем оскаржується рішення Господарського суду Волинської області в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення здійснення фактичних платежів за січень 2021 року (штраф в розмірі 666 753,87 грн та пеня в розмірі 113 255,18 грн), а також в частині зменшення розміру штрафних санкцій, тобто оспорювана сума складає 12 552 715,22 грн (8470064,01+4082651,21).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами; встановлюються у таких розмірах - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги ТОВ "Волиньелектрозбут" щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволених штрафних санкцій складає 282 436,09 грн (12 552 715,22*1,5%*150%).

При цьому, скаржником сплачено судовий збір в розмірі 417 897,98 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №747 від 14.03.2023, що є більше розміру судового збору, встановленого законом.

Таким чином, в зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача судовий збір в розмірі 282 436,09 грн за подання апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Судовий збір в розмірі переплаченої суми 135 461,89 грн у відповідності до вимог ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернутий лише за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Судовий збір, сплачений ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" за подання апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" задоволити частково.

3. Рішення Господарського суду Волинської області від 21 лютого 2023 року у справі №903/486/22 змінити в частині стягнення пені та штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 941 118,22 грн штрафу та 453 627,91 грн пені.

В решті рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" 282 436,09 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "15" травня 2023 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.