ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Справа №914/114/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Р.І. Марка

О.І.Матущака,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Керамет за № км-4755/23 від 17.03.2023 (вх. № 01-05/818/23 від 20.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.03.2023 (повний текст рішення складено 13.03.2023, м. Львів, суддя А.Б. Мазовіта)

у справі № 914/114/23

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ Укрзалізниця, м. Київ

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю Керамет, м. Львів

про стягнення 67 516,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Керамет», м. Львів про стягнення 67 516,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.12.2021 між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) було укладено договір купівлі продажу №713/2021-ЦЮ, відповідно до якого відповідач зобов`язувався прийняти та оплатити металобрухт. За цим договором відповідач повинен був здійснити попередню оплату в розмірі 50% вартості товару, протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами цього договору, однак відповідач передоплату не здійснив, у зв`язку з чим згідно п. 5.2. договору йому нараховано пеню в розмірі 67 516,49 грн.

Відповідач проти позову заперечив, та зазначив, що суттєве збільшення експортного мита на металобрухт призвело до різкого зниження цін на металобрухт на внутрішньому ринку. Наведене змусило відповідача відмовитися від отримання замовленого металобрухту, про що позивач був поінформований. Надалі, відповідач керуючись ст. 188 ГК України, у зв`язку із зміною істотних умов неодноразово звертався до позивача із пропозиціями про розірвання договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.03.2023 позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ Укрзалізниця задоволено. Суд виніс рішення, яким стягнув із товариства з обмеженою відповідальністю «Керамет», м. Львів, вул. Шевченка, буд. 321 (ідентифікаційний код 13508852) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 (ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця», м. Київ, проспект Повітрофлотський, 11/15 (ідентифікаційний код 40081347) 67 516,49 грн пені, 2 481,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договору або уклали його на інших умовах.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що при здійсненні підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Не погоджуючись з даним рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю «Керамет» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 09.03.2023 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п. 1.1. договору позивач повинен був поставити, а відповідач оплати замовлений металобрухт згідно з ДСТУ 4121-2002. Пунктом 2.4. договору сторони передбачили попередню оплату у розмірі 50 % вартості товару, яку відповідач повинен був сплати протягом 5 банківських днів з дати підписання договору, тобто 04.01.2022. Однак у зв`язку з суттєвим збільшенням експортного мита на металобрухт з 58 євро/т до 180 євро/т, і як наслідком, різким зниженням цін на металобрухт на внутрішньому ринку України, відповідач вимушений був відмовитись від отримання замовленого металобрухту про що негайно був проінформований позивач листом від 06.01.2022 р. № КМ-12/08-04.

Окрім того, відповідач вказує, що керуючись ст. 188 ГК України у зв`язку зі зміною істотних умов, направив на електрону адресу позивача, повідомлення відносно розірвання договору від 24.12.2021 № 712/2021-ЦЮ, однак відповіді не отримав. Також відповідач ще неодноразово надсилав позивачу листи про розірвання договору від 16.02.2022 № КМ-12/08-81, від 29.08.2022 № КМ-12/08-308, від 06.10.2022 №КМ-12/08-338. Позивач жодної відповіді на листи не надав та на думку відповідача навмисно затягнув процес добровільного врегулювання спірного питання.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу №Ц3В10-04/40 від 03.04.2023, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

24.12.2021 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керамет» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №713/2021-ЦЮ.

За цим договором продавець (позивач) зобов`язувався передати у власність, а покупець (відповідач) прийняти та оплатити металобрухт (брухт металів чорних вторинних згідно з ДСТУ 4121-2002) (далі - товар), ціна якого вказана відповідно до специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною договору, та надати послуги щодо організації навантаження товару у разі звернення покупця.

Відповідно до специфікації 1 до вказаного договору найменування товару - брухт вид №503 в кількості 167,180 т, загальною вартістю без ПДВ 1 071 983,92 грн.

Пунктом 2.4 договору сторони погодили умови оплати товару.

За умовами п. 2.4.1. сума попередньої оплати в розмірі 50% вартості товару, яка становить 535 991,96 грн без ПДВ сплачується покупцем на поточний рахунок продавця, вказаний в реквізитах для розрахунків за товар, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами цього договору.

Згідно п. 2.4.2. договору після здійснення відвантаження товару на 80% суми попередньої оплати відповідно до підпункту 2.4.1. договору, покупець зобов`язаний сплатити решту 50% вартості товару, яка становить 535 991,96 грн без ПДВ на поточний рахунок продавця, вказаний в реквізитах для розрахунків за товар, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання відповідного рахунку.

Згідно п. 5.2. договору, за порушення покупцем строків оплати за товар та/або послуги щодо організації навантаження товару, визначених пунктами 2.4., 2.5. цього договору, продавець має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки виконання зобов`язання, за кожен день прострочки.

Відповідно до 9.7. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем свого обов`язку щодо попередньої оплати 50% вартості товару.

В подальшому позивач надіслав відповідачу претензією за вих. № ЦЗВ-20/548 від 08.02.2022, у якій вимагав сплатити пеню за порушення строку оплати вартості товару.

Відповідач листами за вих. №КМ-12/08-04 від 06.01.2022, №КМ-12/08-81 від 16.02.2022, №КМ-12/08-308 від 29.08.2022, №КМ-12/08-338 від 06.10.2022 звертався до позивача із пропозиціями про розірвання договору.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 24.12.2022.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч.1 ст. 193 ГК України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Так, на виконання умов договору, а саме: п. 2.4. відповідач повинен був здійснити попередню оплату в розмірі 50 % вартості Товару, яка становить 535 991,96 без ПДВ в строк до 04.01.2022 включно.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач не виконав вказане зобов`язання. Доказів, які б дали змогу дійти протилежних висновків відповідачем до суду не надано, що й не заперечується самими сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за порушення Покупцем строків оплати за Товар та/або послуги щодо організації навантаження Товару, визначених п. 2.4. 2.5 цього Договору. Продавець має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки виконання зобов`язання, за кожен день прострочки.

Позивач нарахував відповідачу за період з 05.01.2022 по 05.07.2022 пеню у розмірі 67 516, 49 грн.

Колегія суддів перевіривши поданий позивачем розрахунок пені вказує, що такий здійснено правильно.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що у зв`язку з суттєвим збільшенням експортного мита на металобрухт, був змушений відмовитись від отримання замовленого металобрухту, а відтак просив позивача про розірвання укладеного договору купівлі продажу.

Приписами ст. 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 ГК України).

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При цьому, змістом договору купівлі - продажу від 24.12.2021 не передбачено право постачальника на одностороннє розірвання договору.

Таким чином, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї зі сторін.

Доказів досягнення згоди між сторонами щодо розірвання вказаного договору чи доказів відповідача з позовом до суду про розірвання спірного договору до суду не подано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем попереджено позивача про неможливість виконання обов`язку щодо попередньої оплати та намір розірвати договір вже після строку, в межах якого відповідачем повинно було бути сплачено попередню оплату.

Також в листі ТОВ «Каремет» від 16.02.2022 №КМ-12/08-81 відповідач визнає про порушення строків сплати попередньої оплати та повідомляє, що ним буде сплачена нарахована пеня за відповідний термін.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, про те, що при укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договору або уклали його на інших умовах.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суттєва зміна кон`юнктури ринку стосується обох договірних сторін, зазначені обставини мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін та у повній мірі стосуються обох сторін договору.

З огляду на викладене, слід вважати, що відповідач висновків суду першої інстанції не спростував. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 09.03.2023 у справі № 914/114/23 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Керамет за № км-4755/23 від 17.03.2023 (вх. № 01-05/818/23 від 20.03.2023) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 09.03.2023 у справі № 914/114/23 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Р.І. Марко

Суддя О.І.Матущак