ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1226/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І. В.,

секретар судового засідання: Воробйова І. Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: Манзій П. П., довіреність від 02.01.2023, №01-2-0123 (в режимі відеоконференції)

- від відповідача: Лук`янець Л. О., ордер серії АМ №1034595 від 20.10.2022 (в засіданні 09.05.2023)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів"

про стягнення 396761,57 грн

В засіданні суду 09.05.2023 оголошувалась перерва до 15:40 10.05.2023 відповідно до ст. 216 ГПК України.

Позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 396761,57 грн, з яких 303198,00 грн попередньої оплати, 68531,05 грн пені, 4111,86 грн 3% річних, 20920,66 грн інфляційних втрат, а також судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням ТОВ "Союз Автомотів" обов`язку поставки товару за рамковим договором поставки №13А430-23929-21 від 20.03.2020.

Ухвалою від 20.12.2022 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 17.01.2023 о 11:30 (а. с. 31).

16.01.2022 до суду від відповідача надійшли клопотання від 16.01.2023 про відкладення розгляду справи (а. с. 33 - 35) та про встановлення додаткового строку для подачі відзиву на позовну заяву (а. с. 36 - 38).

Ухвалою від 17.01.2023 господарський суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про встановлення додаткового строку для подачі відзиву на позовну заяву з підстав, у ній викладених (а. с. 47).

Іншою ухвалою від 17.01.2023 господарський суд розгляд справи у підготовчому провадженні відклав на 06.02.2023 о 11:00 (а. с. 49).

06.02.2023 до суду від відповідача надійшло пояснення від 06.02.2023 з визнанням суми основного боргу, яку відповідач просить розстрочити, а також відмовити в стягненні пені та 3% річних; до пояснення додано, зокрема, лист від 20.01.2023 вих. №32 з пропозицією про виконання умов договорів поставки в натурі та доказами його надіслання позивачу (а. с. 63 - 96).

Ухвалою від 06.02.2023 господарський суд продовжив підготовче провадження у справі по 20.03.2023; призначив підготовче засідання на 16.03.2023 о 10:30 (а. с. 99).

15.03.2023 до суду від відповідача надійшло пояснення від 15.03.2023 щодо штрафних санкцій, в якому, зокрема зазначено про порушення позивачем п. 3.1.1 договору поставки в частині оплати авансових платежів (а. с. 106 - 113).

Ухвалою від 16.03.2023 господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні до 14:30 20.03.2023 (а. с. 115).

Ухвалою від 20.03.2023 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.04.2023 о 11:00 (а. с. 125).

11.04.2023 до суду від відповідача надійшло аналогічне пояснення від 15.03.2023 щодо штрафних санкцій (а. с. 134 - 143).

Ухвалою від 11.04.2023 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 09.05.2023 о 10:30 (а. с. 145).

Ухвалою від 09.05.2023 господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні до 15:40 10.05.2023 для проведення судових дебатів (а. с. 150).

09.05.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (а. с. 152-156).

У засіданні суду 09.05.2023 під час розгляду справи по суті представник позивача в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав в повному об`ємі.

Представник відповідача в засіданні суду 09.05.2023 визнала основний борг, просила здійснити перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 04.10.2022, з врахуванням вимоги позивача від 21.09.2022 про повернення коштів; відмовити у задоволенні пені у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань через обставини непереборної сили, а саме, військовою агресією рф згідно з експертним висновком Житомирської торгово - промислової палати №2454 від 16.11.2022.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в попередніх судових засіданнях повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Обставини справи та зміст спірних правовідносин.

20.03.2020 між ТОВ "Союз Автомотів" (постачальник/відповідач) та АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (покупець/позивач) укладено договір поставки №13А430-23929-21 (далі - договір), за п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця автомобіль спеціалізований аварійна газова служба ТК-РВ_АРМ на базі автомобіля Peugeot Boxer FG L2H2, колір - білий, 2022 р.в., кількість - 4 шт., сума з ПДВ (станом на 20.03.2020) - 3169200,00 грн, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його згідно договору (а. с. 8-11).

За умовами п. 1.2 договору, постачальник зобов`язався передати покупцеві товар у комплектності відповідно до додатку №1, що є невід`ємною частиною договору (а. с. 12-13).

Пунктом 1.5 договору визначено, що імпортером товару є ТОВ "Пежо Сітроен Україна", адреса: 04080, Україна, м. Київ, вул. Кирилівська, 60.

За п. 2.1 договору передача товару здійснюється на складі постачальника за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77. Сторони засвідчують даний факт шляхом підписання акту приймання-передачі товару, який є невід`ємною частиною договору та підтверджує належні якість, комплектність та кількість товару в цей момент.

Згідно з п. 2.2 договору строк поставки товару - до 30.06.2022 за умови оплати покупцем ціни товару згідно з п. 3.1 договору.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість товару становить 3169200,00 грн з ПДВ; сторони домовились, що вартість (ціна) товару розраховується з врахуванням офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на дату укладання цього Договору, який становить 27,80 грн. за 1 дол. США.

За п. 3.1.1, 3.1.2 договору покупець повинен сплатити за товар в такому порядку:

- 10% від загальної вартості (ціни) товару, що зазначена в п. 3.1 договору, що становить 316920,00 грн у строк не пізніше 15.11.2021;

- 90% від загальної вартості (ціни) товару, що зазначена в п. 3.1 договору, що становить 2852280,00 грн покупець повинен сплатити протягом 5 календарних днів після прибуття автомобіля на склад продавця у безготівковій формі на вказаний у договорі рахунок продавця.

Постачальник, який прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за договором на вимогу покупця зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни товару за кожен день прострочення (але не більше трьох відсотків ціни товару) (абз. 2 п. 4.1 договору).

У п. 4.4 договору сторони домовились, що положення договору про відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором (оплата неустойки, процентів, відшкодування збитків) будуть обов`язковими для сторін і залишаться в силі незалежно від строку дії договору або факту розірвання договору (в тому числі у випадку відмови будь-якої сторони від договору на підставах, передбачених законом або договором).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, але у будь-якому випадку - до виконання зобов`язань за договором та припинення відносин, пов`язаних з договором (п. 6.4 договору).

Позивач виконав свою частину зобов`язань за договором в частині здійснення попередньої оплати, що підтверджується платіжними дорученнями від 14.12.2021:

- №10600 на суму 151599,00 грн;

- №10601 на суму 151599,00 грн (а. с. 21, 22).

Позивач зазначає, що строки поставки товару за договором пройшли, однак відповідач не виконав зобов`язань за договорами.

З метою досудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача направляв вимогу про повернення коштів від 21.09.2022, вих. №43001-Пя-4673-0922, в якій вимагав від відповідача повернути сплачені йому кошти у розмірі 303198,00 грн протягом 5 робочих днів з моменту отримання даної вимоги (а. с. 19).

Станом на дату подання позовної заяви відповідач не поставив товар відповідно до умов договору; здійсненої позивачем передплати у сумі 303198,00 грн не повернув, що стало підставою для звернення за захистом порушеного права до суду.

Крім основного боргу, позивач заявив позовну вимогу про стягнення 68531,05 грн пені, 4111,86 грн 3% річних, 20920,66 грн інфляційних втрат, а також судового збору.

У поясненнях від 06.02.2023 відповідач визнав суму основного боргу та зазначив, що не виконав договірні зобов`язання через вилучення на користь держави автомобілів у ТОВ "Пежо Сітроен Україна", що є постачальником відповідача у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Крім того, у відзиві відповідач заявив клопотання про розстрочення виплат боргу, просить у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та 3% річних відмовити (а. с. 63 - 96).

2. Норми права, які застосував господарський суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту цієї норми вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або повернення попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі, доведеної до продавця. (Така правова позиція викладена у постановах КГС у складі ВС від 28.02.2019 у справі №912/2275/17, від 30.07.2018 у справі №904/4899/18).

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно з положеннями чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

У відповідності із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

3. Щодо вимоги позивача про стягнення 303198,00 грн попередньої оплати.

На виконання п. 3.1.1 договору покупець повинен був сплатити за товар 10% від загальної вартості (ціни) товару, що зазначена в п. 3.1. договору, що становить 316920,00 грн у строк не пізніше 15.11.2021.

Відповідно до умов договору позивачем було здійснено проплату на суму 303198,00 грн, що підтверджується платіжним підтверджується платіжними дорученнями №10600, 10601 від 14.12.2021 (а. с. 21-22).

За ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №912/2275/17).

Тобто, у даному випадку, позивачем було обрано такий варіант правової поведінки боржника, як повернення суми попередньої оплати, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Проте, станом на час розгляду справи сума попередньої оплати відповідачем не повернута. Тоді як, в силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зважаючи на викладені обставини, вимоги позивача про стягнення з ТОВ "Союз Автомотів" попередньої оплати в сумі 303198,00 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

4. Щодо вимоги позивача про стягнення 68531,05 грн пені за порушення строків поставки товару.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №904/4156/18 від 10.12.2019 зроблено висновок про те, що можливість стягнення пені за неналежне виконання зобов`язань за договором має бути встановлена в договорі; строк нарахування пені сторонами може бути встановлений в договорі більше шести місяців; розмір пені в договорі може бути встановлено сторонами, проте, вона не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, відповідачу на суму попередньої оплати нараховано пеню в сумі 68531,05 грн за період з 01.07.2022 по 12.12.2022 (а. с. 20).

За умовами абз. 2 п. 4.1 договору, постачальник, який прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за договором на вимогу покупця зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни товару за кожен день прострочення (але не більше трьох відсотків ціни товару).

Однак, як вбачається із змісту договору, обов`язком постачальника є поставка покупцю товару. Умов щодо виконання постачальником грошових зобов`язань договір поставки №13А430-23929-21 від 20.03.2020 не містить. Крім того, відповідальність постачальника за прострочення повернення суми попередньої оплати в порядку приписів ч. 1 ст. 547 ЦК України, сторонами не погоджувалась.

За викладеного, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 68531,05 грн .

5. Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення 20920,66 грн інфляційних втрат та 4111,86 грн 3% річних.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Ці нарахування не є штрафними санкціями (неустойкою). Тому до них не застосовуються відповідні положення ГК України та ЦК України.

Відповідно до позовної заяви, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.07.2022 по 12.12.2022 (а. с. 20).

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат суд враховує таке.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

21.09.2022 АТ "ОГС "Волиньгаз" направив відповідачу вимогу від 21.09.2022, вих. №43001-Пя-4673-0922 про повернення коштів в розмірі 303198,00 грн протягом 5 робочих днів з моменту отримання даної вимоги (а. с. 19, 43-44).

Судом було перевірено на сайті "Укрпошта" інформацію про поштове відправлення за трек-номером відправлення №801 та встановлено, що відомості в системі за вказаним запитом відсутні.

Суд враховує, що направлення поштової кореспонденції на дійсну юридичну адресу відповідача є достатнім для того щоб вважати, що відповідач отримав первинні документи, оскільки отримання кореспонденції відповідачем перебуває поза межами контролю позивача та відповідно до пункту 94 Правил є прямим обов`язком відповідача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-6).

Отже, згідно поданих до справи доказів, позивач довів фактичне направлення відповідачу листа 21.09.2022 вих. №43001-Пя-4673-0922. Однак, зважаючи на п.п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.11.2013 №958 "Про затвердження Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 №173/24950), таке відправлення не могло бути отримано у той же день відповідачем. Так, нормативний строк пересилання відповідного відправлення "Укрпошта Стандарт", враховуючи, що пересилання здійснювалось між іншими населеними пунктами різних областей України становить 7 днів (день подання відправлення для пересилання + 5 днів +1 день, на який збільшується строк відповідно до п. 2).

Таким чином, відповідно до встановлених обставин та строків, відповідач мав повернути позивачу суму попередньої оплати в строк до 03.10.2022, враховуючи 5 днів, наданих позивачем відповідачу у вимозі.

Отже, з урахуванням наведеного, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 1744,43 грн та інфляційних втрат в сумі 9755,40 грн за період з 04.10.2022 по 12.12.2022.

У стягненні 2367,43 грн 3% річних та 11165,26 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

6. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 314697,83 грн, з яких 303198,00 грн попередньої оплати за товар, 1744,43 грн 3% річних та 9755,40 грн інфляційних втрат.

У задоволенні позову в частині стягнення 68531,05 грн пені, 11165,26 грн інфляційних втрат та 2367,43 грн 3% річних слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У матеріалах справи є копія платіжного доручення №458 від 13.12.2022, що підтверджує сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6034,00 грн (а. с. 7).

Однак, враховуючи п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та ціну позову, заявлену до стягнення (396761,57 грн), позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 5951,42 грн.

Тому АТ "ОГС "Волиньгаз" має право на повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 82,58 грн за його заявою, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", шляхом постановлення відповідної ухвали господарського суду.

За наслідками розгляду спору суд покладає судовий збір на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог за формулою: 314697,83 грн (сума задоволених позовних вимог) х 5951,42 грн (судовий збір за подання позовної заяви) / 396761,57 грн (сума заявлених позовних вимог) = 4720,46 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" (10001, м. Житомир, вул. Київська, буд. 77, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. І. Франка, буд. 12, ):

- 303198,00 грн попередньої оплати;

- 9755,40 грн інфляційних втрат;

- 1744,43 грн 3% річних;

- 4720,46 грн судового збору.

4. У стягненні 68531,05 грн пені відмовити.

5. У стягненні 11165,26 грн інфляційних втрат відмовити.

6. У стягненні 2367,43 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.05.23

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - до справи

2 - позивачу на ел. пошту:

3,4 - відповідачу на ел. пошту:

та електронну адресу представника: