ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2023 р. Справа №914/2848/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" б/н від 06.03.2023 (вх. №01-05/713/23 від 10.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2023 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст складено 13.02.2023)

у справі № 914/2848/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с. Крупець, Хмельницька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод", м. Кам`янка-Бузька, Львівська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Нива", м. Луцьк

про звернення стягнення на заставлене майно в сумі 2 187 900,17 грн шляхом проведення публічних торгів та визначення початкової ціни заставного майна для його подальшої реалізації

за участю представників:

від позивача: Нечитайло Т.В. - адвокат (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Феденко Л.А. - адвокат (в режимі відеоконференції), Миронова Л.О. - адвокат (в режимі відеоконференції)

від третьої особи: не з`явився

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.02.2023 у справі №914/2848/20 позов задоволено. На погашення заборгованості СТзОВ "Нива" перед ТзОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 2 187 900,17 грн основного боргу за договором поставки № від 01.01.2018, рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі №914/2188/18 та ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2020 у справі №903/975/19, на підставі товарної аграрної розписки від 17.05.2018 за №931, посвідченої приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Ясінським В.Є., зареєстрованої в реєстрі за №931, звернуто стягнення на заставне майно - 131,455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010), некласної, що знаходиться у власності ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" шляхом проведення публічних торгів та визначення початкової ціни заставного майна для його подальшої реалізації відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Стягнуто з ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" на користь ТзОВ "Суффле Агро Україна" 9677,72 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 14 516,58 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 19 355,44 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції. Стягнуто з ТзОВ "Суффле Агро Україна" на користь ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" 56 408,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2023 та прийняти нове рішення, яким у позові ТзОВ "Суффле Агро Україна" до ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" відмовити в повному обсязі. У доповненні до апеляційної скарги апелянт просить задоволити в повному обсязі заяву відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді - Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 03.04.2023, розгляд справи призначено на 05.04.2023.

03.04.2023 на електронну адресу суду від ТзОВ "Суффле Агро Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

05.04.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням члена колегії судді - Галушко Н.А. у відпустці.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 розгляд справи призначено на 03.05.2023.

02.05.2023 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу, у якій відповідач підтримує вимоги скарги.

03.05.2023 на електронну адресу суду надійшла заява ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод", у якій представник відповідача повідомила суд про намір на підставі ч.8 ст.129 ГПК України подати суду докази понесення відповідачем судових витрат в орієнтовному розмірі 30 тис. грн.

В судовому засіданні 03.05.2023 представники апелянта надали суду пояснення щодо доводів апеляційної скарги, просили оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому відповідачем розмірі.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, надав суду пояснення щодо фактичних обставин справи, просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа у справі явки представника в судове засідання не забезпечила.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Суфле Агро Україна" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" про звернення стягнення на заставлене майно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки № від 01.01.2018 між позивачем та СгТзОВ "Нива" (третя особа у справі) було укладено товарну аграрну розписку від 17.05.2018, посвідчену приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Ясінським В.Є. та зареєстровану в реєстрі за номером 931, за якою третя особа зобов`язалася поставити позивачу 500 т зерна пшениці, м`якої, 3-го класу, врожаю 2018 року на суму 2 400 000,00 грн у строк до 30.08.2018 та передала у заставу майбутній врожай пшениці, який вирощується на вказаних у п. 7 розписки 281 земельних ділянках, загальною площею 100,3383 га. Аграрна розписка виконана третьою особою лише частково, в об`ємі 42 т пшениці 6-го класу за ціною 5 050,00 грн із ПДВ за 1 тонну, вартістю 212 099,83 грн із ПДВ. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2020 у справі №903/975/19 про банкрутство третьої особи визнано кредиторські вимоги позивача на загальну суму 9 869 809,62 грн та зобов`язано розпорядника майна включити вимоги до реєстру вимог кредиторів, зокрема, 2 187 900,17 грн (як такі, що забезпечені заставою майна боржника та підлягають позачерговому погашенню (за невиконаною аграрною розпискою). Із матеріалів кримінального провадження №0000438 позивач довідався, що СгТзОВ "Нива" передало відповідачу згідно з накладною №9 від 10.09.2018 - 131,455 т пшениці на суму 645 181,14 грн та згідно з накладною №4 від 02.11.2018 - 213,435 т сої на суму 1 792 854,00 грн. Посилаючись на п. п. 11, 12 товарної аграрної розписки за номером 931, положення ч. ч. 3, 8 ст.7, ч. 4 ст.13 Закону України "Про аграрні розписки", ст. 20 Закону України "Про заставу", позивач вказував, що 131,455 т пшениці та 213,435 т сої, передані третьою особою відповідачу на підставі накладних № 9 від 10.09.2018, № 4 від 02.11.2018, є предметом застави за аграрною розпискою і він має право задовольнити свої вимоги до третьої особи у справі за рахунок вказаного майна відповідача.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, вказував, що отримав зерно на підставі форвардного контракту на поставку сільськогосподарської продукції №10/05/2018, укладеного з третьою особою у справі 10.05.2018, натомість аграрні розписки №931 та №933 від 17.05.2018 укладено між позивачем та третьою особою пізніше. Придбане на підставі форвардного контракту №10/05/2018 зерно вирощене третьою особою на земельних ділянках, вказаних у п.9.7. контракту, і які не зазначено у аграрній товарній розписці №931. Окрім того, аграрна розписка №931 від 17.05.2018 не укладена як забезпечення виконання зобов`язання сторін за договором поставки від 01.01.2018 № та не містить посилання не цей договір. Також рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі №914/2188/18 та ухвала Господарського суду Волинської області від 27.04.2020 у справі №903/975/19 про банкрутство СгТзОВ «НИВА» не встановлюють факту забезпечення аграрною розпискою №931 виконання грошових зобов`язань третьої особи за договором поставки від 01.01.2018 та не встановлюють правового зв`язку між грошовими зобов`язаннями за договором поставки від 01.01.2018 та товарною аграрною розпискою від 17.05.2018.

На думку відповідача, пшениця, поставлена на підставі видаткової накладної №9, не є заставним майном за аграрною розпискою №931, що підтверджується картками аналізу зерна № 58 та № 54, а також позивач не надав доказів збору цієї пшениці на земельних ділянках, перелік яких наводиться у аграрній розписці №931. Окрім того, нотаріусом зареєстровано на підставі аграрної розписки № 931 публічне обтяження у вигляді заборони на рухоме майно, тоді як слід було зареєструвати приватне обтяження на підставі аграрної розписки № 931.

Третя особа повідомила суд про те, що її зобов`язання перед позивачем за товарною аграрною розпискою №933 від 17.05.2018 виконано у повному обсязі, а твердження позивача про те, що відповідачу відчужено продукцію, яка є предметом застави згідно з аграрною товарною розпискою №931 є необґрунтованими.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.03.2021 у задоволенні позову відмовлено; заяву відповідача (вх.№4315/21 від 25.02.2021) задоволено частково і стягнуто з позивача на користь відповідача 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 відмовлено у задоволенні заяви ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" (№ 1179/21 від 22.03.2021) про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 109 395,01 грн.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2021 в частині розгляду заяви ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" (№ 4315/21 від 25.02.2021) та прийнято в цій частині нове рішення, яким заяву відповідача задоволено, стягнуто з ТзОВ "Суффле Агро Україна" на користь ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" 70 185,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; в решті рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2021 у справі №914/2848/20 залишено без змін; скасовано додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі №914/2848/20 та прийнято нове рішення, яким заяву ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" про розподіл судових витрат (№ 1179/21 від 22.03.2021) задоволено; стягнуто з позивача на користь відповідача 109 395,01 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновків про те, що позивачем не було доведено, що передані третьою особою відповідачу 131, 455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010) некласної за накладною №9 від 10.09.2018 є заставним майном за товарною аграрною розпискою за №931 та що позивач вправі задовольнити свої вимоги до третьої особи за товарною аграрною розпискою за №931 за рахунок майна відповідача - 131, 455 т пшениці відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про аграрні розписки".

Постановою Верховного Суду від 01.12.2021 касаційну скаргу ТзОВ "Суффле Агро Україна" задоволено частково; постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2021 в частині вирішення позову про звернення стягнення на заставне майно - 131,455 т. пшениці м`якої некласної та в частині розподілу судових витрат скасувано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду; в решті рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2021 у справі № 914/2848/20 залишено в силі; додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 скасовано.

У постанові Верховного Суду викладено наступні висновки:

- запровадження інституту аграрних розписок направлене на врегулювання правовідносин, пов`язаних з кредитуванням сільськогосподарських товаровиробників під заставу майбутнього врожаю та встановлює відповідальність для недобросовісних осіб за порушення операцій із заставним зерном гарантій кредиторів - заставодержателів;

- на правовідносини, пов`язанні із виконанням аграрних розписок, поширюється як дія спеціального закону - Закону України "Про аграрні розписки", так і загальні норм права, якими в цьому випадку є ЦК України, ГК України, Закон України "Про заставу", а також умови самої аграрної розписки;

- товарна аграрна розписка - це товаророзпорядчий документ, який фіксує безумовне зобов`язання боржника здійснити поставку саме узгодженої сільськогосподарської продукції, якість, кількість, місце та строк поставки, якої визначаються сторонами саме в аграрних розписках, порядок видачі якої унормовано, зокрема, ст.9 Закону України "Про аграрні розписки", а виконання за нею має відповідати вимогам ст. 12 Закону України "Про аграрні розписки" (подібний висновок міститься у п.8.12 постанови Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №922/3050/20);

- частиною 4 ст. 13 Закону України "Про аграрні розписки" встановлено, що у разі відчуження боржником за аграрною розпискою майна, що є предметом застави за аграрною розпискою, будь-якій третій особі до виконання зобов`язань за аграрною розпискою, кредитор за аграрною розпискою має право задовольнити свої вимоги до боржника за аграрною розпискою за рахунок такого чи іншого майна такої третьої особи, після чого в неї виникає право регресної вимоги до боржника за аграрною розпискою;

- господарські суди попередніх інстанцій, вказуючи на необхідність дослідження в цьому випадку чи є передані СТОВ "Нива" за накладною № 9 від 10.09.2018 відповідачу 131, 455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010) некласної заставним майном за товарною аграрною розпискою за номером 931, не дали належної оцінки самій накладній і не встановили на підставі наявних у матеріалах справи доказів якого ж року врожай пшениці був переданий відповідачу за вказаною накладною № 9 від 10.09.2018 та чи не був він предметом застави з огляду на п. 11 товарної аграрної розписки за номером 931;

- законодавець надав право сторонам товарної аграрної розписки узгоджувати у ній не лише сільськогосподарську продукцію, а й її кількість, про що свідчить, зокрема, ст. 3 Закону України "Про аграрні розписки", а тому узгодження у товарній аграрній розписці сільськогосподарської продукції у розмірі - "все зерно пшениці, після збору врожаю в 2018 році" не є порушенням сторонами чинного законодавства;

- суди дійшли помилкових висновків про суперечність п.11 товарної аграрної розписки за №931 статті 7 Закону України "Про аграрні розписки" та про недоведеність з цих підстав того, що 131,455 т пшениці, переданої відповідачу за накладною №9 від 10.09.2018, є заставним майном за товарною аграрною розпискою за №931;

- суди дійшли висновку, що 131,455 т пшениці були зібрані із земельних ділянок, які не вказані у товарній аграрній розписці за №931 на підставі припущень, та не врахували, що ст. 7 Закону України "Про аграрні розписки" покладає саме на боржника за товарною аграрною розпискою обов`язок доведення походження зібраної ним сільськогосподарської продукції з врожаю, вирощеного на земельних ділянках відмінних від зазначених у виданій ним аграрній розписці, а, отже, визначає презумпцію поширення на зібрану боржником сільськогосподарську продукцію обтяження заставою за аграрною розпискою;

- в силу ч. 2 ст. 9 Закону України "Про аграрні розписки" відомості про аграрні розписки в момент її посвідчення вносяться до реєстру аграрних розписок, а відомості про предмет застави за нею - до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, отже, відповідач, при покупці у СТОВ "Нива" 131, 455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010) некласної за накладною №9 від 10.09.2018, міг проявити розумну обачність та перевірити у вказаному реєстрі наявність у СТОВ "Нива" аграрних розписок, за наявності яких, з`ясувати у третьої особи чи є пшениця, яка підлягає продажу, предметом застави;

- суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, що передані третьою особою 131, 455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010) некласної відповідачу за накладною № 9 від 10.09.2018 не є заставним майном за товарною аграрною розпискою за номером 931 та, що відсутні підстави для задоволення позивачем свої вимоги до третьої особи за товарною аграрною розпискою за номером 931 за рахунок майна відповідача - 131, 455 т пшениці відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про аграрні розписки".

Також у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у цій справі викладено обов`язкові вказівки, відповідно до яких під час нового розгляду суду необхідно:

- надати належну оцінку накладній № 9 від 10.09.2018 та встановити якого ж року урожай пшениці передавався відповідачу за нею;

- надати належну оцінку п. 11 товарної аграрної розписки №931, в якому сторони погодили, що після збору врожаю в 2018 року предметом застави в забезпечення зобов`язань за цією аграрною розпискою стає все зерно пшениці боржника;

- на підставі належних доказів встановити на яких земельних ділянках були зібрані 131,455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010) некласної, яке СТОВ "Нива" відчужило відповідачу за накладною №9 від 10.09.2018, тобто належним чином встановити чи були 131,455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010) некласної, передані СТОВ "Нива" відповідачу за накладною №9 від 10.09.2018, заставним майном за товарною аграрною розпискою за №931.

Під час нового розгляду справи, позивач підтримував позовні вимоги з підстав викладених у позові.

Відповідач проти позову заперечував, зокрема, зазначив, що аграрна розписка №931 від 17.05.2018 не укладена в якості забезпечення виконання зобов`язання сторін за договором поставки від 01.01.2018, оскільки цей договір не містить положення щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника шляхом укладання аграрної розписки, а в товарній аграрній розписці №931 відсутнє посилання на договір поставки від 01.01.2018. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази передачі 131 т пшениці некласної в заставу позивачу та державної реєстрації застави 131 т пшениці некласної як об`єкта обтяження заставою і в подальшому процедури звернення стягнення на заставлене майно. Позивачем не надано доказів наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження пшениці некласної у кількості 131,455 тонн, який надає чинності заставі даного майна у відносинах з відповідачем, як третьою особою, відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Дані Реєстру аграрних розписок також не містять відомостей про передачу в заставу 131,455 тонн пшениці некласної, оскільки згідно витягу з Реєстру аграрних розписок відповідно до товарної аграрної розписки №931 від 17.05.2018 у заставу передано 500 тонн пшениці 3 класу м`якої. Також позивачем не доведено факту недостатності зібраного врожаю, що відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України "Про аграрні розписки" та п.12 товарної аграрної розписки №931, є підставою для виникнення права на заставу іншого майна третьої особи та похідного права звертати стягнення на майно відповідача.

Відповідач додатково зазначив, що нотаріусом зареєстровано на підставі аграрної розписки № 931 публічне обтяження у вигляді заборони на рухоме майно, тоді як слід було зареєструвати приватне обтяження на підставі аграрної розписки № 931. Таким чином, нотаріусом під час реєстрації обтяження порушено норми діючого законодавства та перевищено повноваження. Також державна реєстрація приватного обтяження на підставі аграрної розписки № 931 відсутня і в силу ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" таке обтяження не було чинним у відносинах між боржником і третіми особами. 26.10.2020 позивачем зареєстровано в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, яке станом на 26.10.2020 втратило чинність. Відповідач вважає себе добросовісним набувачем зерна пшениці, придбаного у третьої особи у справі на підставі видаткової накладної № 9 від 10.09.2018 р., відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а також ст. 388 ЦК України. Позивачем не надано суду доказів передачі третьою особою у власність відповідачу заставного майна з врожаю 2018 року, вирощеного на земельних ділянках, вказаних в аграрній розписці. Згідно змісту аграрної розписки сторони не домовились про кількість с/г продукції та її виду, яка підлягає передачі у заставу в силу правової природи аграрної розписки, оскільки станом на дату укладення правочину кількість (в тоннах) усього зібраного зерна боржника не була відома. Недодержання під час укладення аграрної розписки вимог законів щодо визначення у такому правочині певної кількості продукції, що передається у заставу, є також підставою для визнання товарної розписки в частині положень п. 11 недійсною.

Третя особа пояснень під час нового розгляду справи не надавала.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

В частині заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд вказав, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 80 000,00 грн і, врахувавши, що у задоволенні позову було відмовлено частково, поклав витрати на професійну правничу допомогу на позивача у розмірі, пропорційному до відмовлених позовних вимог - 56 408,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене з недоведенням обставин, що мають значення для справи і які суд визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення справи. Окрім того, суд не надав жодної правової оцінки доказам та обставинами, на які покликався відповідач і які спростовують вимоги позивача, не навів мотивів відхилення доказів, наданих відповідачем.

Так, скаржник вважає, що ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" оскарженим рішенням протиправно позбавлено права власності на власне майно - 134,455 т. пшениці некласної вартістю 650 тис.грн. з метою погашення боргів СТзОВ «Нива» перед ТзОВ «Суффле Агро Україна» за товарною розпискою №931, укладеною СТзОВ «Нива» та ТзОВ «Суффле Агро Україна». Натомість матеріалами справи безспірно доводиться, що 134,455 тонн пшениці некласної ярої придбано відповідачем у СТзОВ «Нива» у 2018 році на підставі форвардного договору за 100% безготівковою передоплатою, без обтяжень, за відсутності у відповідних державних реєстрах (ДРОРМ, Реєстрі аграрних розписок) відомостей про реєстрацію будь-яких обтяжень або заборон на будь-який вид майна за будь-якими правочинами, в тому числі за аграрною розпискою від 17.05.2018 №931.

Зокрема, апелянт наводить фактичні обставини справи, які на його думку, підтверджуються матеріалами справи, і вказує наступні доводи:

- позивач не довів факту наявності державної реєстрації забезпечувального обтяження (застави) відносно 131 т пшениці некласної ярої у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ні станом на дату її поставки відповідачу, ні станом на дату укладення форвардного контракту, а отже, не довів право задовільнити свої вимоги до СгТзОВ «Нива» за рахунок майна третьої особи, яка не є стороною аграрної розписки №931 від 17.05.2018;

- умовами аграрної розписки №931 від 17.05.2018 не передбачено передачу під заставу СгТзОВ «Нива» на користь ТзОВ «Суффле Агро Україна» пшениці сорту некласна яра з відповідними характеристиками у кількості 131 тонни або більше станом на дату її укладання (17.05.2018) або станом на дату відчуження СТзОВ «Нива» даного майна відповідачу (10.09.2018), а висновок суду про те, що 131 т пшениці некласної ярої, придбаної відповідачем у СТзОВ «Нива» є заставним майном за товарною аграрною розпискою №931 ґрунтується на вільному тлумаченні судом пункту 11 аграрної товарної розписки і суперечить вимогам законодавства щодо детального опису предмета застави та обов`язкового узгодження кількості, вираженої в числах, величинах, масі або об`ємі;

- відповідач на підставі належних відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Реєстру аграрних розписок встановив відсутність реєстрації застави та інших обтяжень на вид та обсяг майна, яке було оплачено та отримано 10.09.2018 без обтяжень в силу ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» 131т пшениці некласної ярої, яке не є майном, зазначеним у реєстрах в якості обтяження за товарною аграрною розпискою №931, тому безпідставним є висновок суду про недобросовісність відповідача під час придбання майна;

- суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин норм права, закріплених у ст.10 та ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», які не допускають звернення стягнення на майно відповідача, придбане без обтяжень, а також ст.24, ст.25 цього закону, відповідно до яких перед зверненням до суду позивач був зобов`язаний зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет приватного забезпечувального обтяження (застави) врожаю 131,455 т пшениці некласної ярої, а суд мав обов`язок вказати в рішенні початкову ціну предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження;

- суд порушив порядок оцінки доказів і визнав факт збору 131 т пшениці некласної ярої на земельних ділянках, перелічених в аграрній розписці №931 на підставі невстановлених обставин, а саме обґрунтував такий висновок презумпцією поширення на зібрану боржником сільськогосподарську продукцію обтяження заставою за аграрною розпискою і тим, що відповідач не спростував належними доказами, що пшениця, яка була йому передана третьою особою, вирощена на земельних ділянках, хоча Закон України «Про аграрні розписки» покладає обов`язок доведення походження зібраної продукції на боржника за аграрною розпискою, а не на третю особу;

- безпідставним є висновок суду про те, що допущені приватним нотаріусом помилки при реєстрації аграрної розписки №931 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не можуть бути єдиною та безумовною підставою для позбавлення кредитора за цією аграрною розпискою набутих за нею прав, навпаки, «помилки нотаріуса» не можуть змінити факт відсутності державної реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна забезпечувального обтяження - застави на майно СТзОВ «Нива» у вигляді 131,455 т пшениці некласної сорт яра;

- суд першої інстанції не надав правової оцінки обставинам, що мають значення для справи, а саме відомостям з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про відсутність державної реєстрації на підставі аграрної розписки №931 від 17.05.2019 застави на 131 т пшениці некласної ярої або інший предмет застави, який можна ідентифікувати як 131 т пшениці некласної ярої; відомостям з Реєстру агарарних розписок про відсутність такого об`єкта застави за аграрною розпискою №931 як 131 т пшениці некласної ярої; факту оплатного придбання відповідачем майна в умовах відсутності відомостей про його обтяження; факту відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державної реєстрації такого обтяження як «все зерно пшениці»; факту відсутності реєстрації позивачем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на 131 т пшениці некласної ярої згідно із ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; факту припинення 05.08.2020 обтяження рухомого майна СТзОВ «Нива» за товарною аграрною розпискою №931 від 17.05.2018 ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.08.2020 у справі №903/975/19 у зв`язку з визнанням СТзОВ «Нива» банкрутом;

- суд допустив порушення норм ч.4 ст.13 Закону України «Про аграрні розписки», задоволивши позовну вимогу про звернення стягнення на заставне майно, яке не відчужувалося СТзОВ «Нива» відповідачу і не було предметом розгляду у справі, адже відповідачу було поставлено не пшеницю м`яку некласну в кількості 131 т, а пшеницю некласну сорту яра в кількості 131 т.

У доповненні до апеляційної скарги на рішення в частині розподілу судових витрат відповідач зазначає, що суд порушив норми процесуального права, безпідставно зменшивши заявлений до стягнення з позивача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу за власною ініціативою.

На переконання відповідача, враховуючи складність справи, ціну позову, великий обсяг матеріалів справи, необхідність вивчення істотної кількості інших пов`язаних зі справою проваджень (господарських, виконавчих, кримінального), обмежений процесуальними вимогами проміжок часу для підготовки обґрунтованої остаточної позиції відповідача та аналітики по справі, передбачений п.1.8. додатку №1 до договору розмір винагороди адвоката (5% від ціни позову) відповідає критерію співмірності в розумінні ст.126 ГПК України. Натомість позивач не надав доказів неспівмірності витрат на винагороду адвоката та не заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому скаржник покликається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №920/13/19, від 26.02.2020 у справі №910/14371/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.20202 у справі №904/4507/18 та інших, та просить заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу задоволити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить фактичні обставини справи, які на його думку, підтверджуються матеріалами справи, та наводить наступні аргументи на спростування доводів апеляційної скарги:

- відповідач як набувач майна не має права посилатись на добросовісність у разі, коли відомості про обтяження наявні, однак, він їх суб`єктивно вважає незаконними, незрозумілими чи неповними, а матеріалами справи безспірно доведено, що при вчиненні аграрної розписки відомості про заставу майбутнього врожаю пшениці було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватним нотаріусом Ясінським В.Є. відповідно до витягу про реєстрацію в ДРОРМ №55724413 від 17.05.2018;

- зважаючи на особливості правового інституту аграрної розписки предметом застави за аграрною розпискою є не індивідуально визначне майно, а майбутній врожай певної сільськогосподарської продукції, що вирощується на земельних ділянках, що повинні бути зазначені в аграрній розписці, разом з цим, слід відрізняти погодження якості сільськогосподарської продукції, що є предметом товарної аграрної розписки, від предмету застави за цією аграрною розпискою; предмет (поставки) за товарною аграрною розпискою визначається з домовленістю сторін відповідно до очікувань сільгоспвиробника (боржника) щодо того, якої якості та якого класу врожай має вирости, тоді як факт дозрівання врожаю іншої якості (іншого класу, ураженого шкідниками, некласного тощо) не робить такий зібраний врожай вільним від обтяжень заставою;

- щодо поширення статусу заставного майна на 134,455 тонн пшениці позивач вказує, що довести на якій саме ділянці вирощено врожай вкрай важко, адже виробники використовують не єдиний масив землі, а різні земельні ділянки, якість і врожайність зерна на яких може істотно відрізнятись; все зібране майно зберігається на одному зерновому складі, оскільки зерно є взаємозамінним майном, визначеним родовими ознаками; боржник може приховувати інформацію про походження чи місцезнаходження майна, що не позбавляє права кредитора на захист своїх прав;

- відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.05.2022 у справі №906/708/20, у спорі між кредитором та третьою особою, якій боржник відчужив майно, що є предметом застави за виконання зобов`язань за аграрною розпискою, тягар доказування обставин щодо походження відчуженої сільськогосподарської продукції покладається на боржника за аграрною розпискою та третю особу, яка є боржником у спірних правовідносинах;

- відповідно до матеріалів справи, відповідач та третя особа уклали форвардний контракт від 10.05.2018 №10/05/2018 на поставку третьою особою відповідачу ячменю озимого та пшениці фуражної на орієнтовну суму 1841487,00 грн, в якому були зазначені кадастрові номери земельних ділянок, що містяться в аграрній розписці, а у відзиві на позов керівник відповідача підтвердив купівлю пшениці саме на підставі цього контракту; відповідач був обізнаний із наявністю аграрної розписки та наявності обтяження, оскільки після її вчинення відповідач та третя особа уклали другий форвардний контракт №22/06/2018 від 22.06.2018 на поставку третьою особою пшениці на орієнтовну суму 1 млн.грн. без погодження ціни, класу та кількості пшениці; відповідач здійснив, на власний ризик і без жодних гарантій, перерахування третій особі близько 1 млн.грн. як передоплату за форвардним контрактом за пшеницю тоді, коли пшеницю ще не було зібрано, її якість була невідома, а третя особа мала усі ознаки неплатоспроможності; відповідач на момент купівлі не впевнився завчасно в тому, чи пшениця не є предметом застави; третя особа мала у власності лише 500 тонн пшениці, яка зберігалась на складі в с.Банюнин та була арештована приватним виконавцем і передана на зберігання засновнику третьої особи; третя особа здійснила поставку понад 130 тонн пшениці на склад відповідача 30 та 31 серпня 2018 року - в той момент, коли арештована пшениця зникла з-під арешту, що стало підставою для відкриття кримінального провадження; відповідач не довів на якій підставі пшениця перебувала у нього на складі до моменту її продажу відповідачу;

- звернення стягнення за аграрними розписками можливе лише на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, тому безпідставними є доводи апелянта про порушення вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо звернення стягнення на рухоме майно в позасудовому порядку, разом з цим 26.10.2020 приватний нотаріус Ясінський В.Є. вчинив запис у ДРОРМ про звернення стягнення;

- вимоги позивача як заставного кредитора третьої особи підтверджуються ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2020 у справі №903/975/19;

- скасування обтяжень у справі №903/975/19 у зв`язку з визнанням третьої особи банкрутом стосується майна банкрута, а пшениця (яка була предметом застави) вибула із володіння та власності банкрута, тому фактично таке скасування не стосується майна, що було незаконно придбане відповідачем;

- предметом судового розгляду є судові витрати, заявлені під час первинного розгляду справи, після відзиву відповідача на позовну заяву, відповідач не підтримував позовні вимоги в частині звернення стягнення на сою та не оскаржував рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині, тому подання такого відзиву не потребувало багато часу та ресурсів на надання професійної правничої допомоги, а складність справи та тривалість її розгляду у значній мірі зумовлена поведінкою відповідача і зловживанням ним процесуальними правами.

Апелянт подав суду відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу, у якому наводить додаткові заперечення щодо аргументів позивача, однак, подання такої процесуальної заяви в апеляційному провадженні не передбачене нормами Господарського процесуального кодексу України та не відповідає вимогам ч.1 ст.266 ГПК України, відповідно до якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів апеляційної інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наступні фактичні обставини спору.

01.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (продавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Нива" (покупець) було укладено договір поставки №, відповідно до умов якого продавець зобов`язувався поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів: насіння, засобів захисту рослин, мінеральні добрива, добрива для позакореневого підживлення. Договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

На виконання умов вказаного договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" було поставлено Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Нива" товар на загальну суму 13 387 475,93 грн.

17.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суфле Агро Україна" (кредитор) та Сільськогосподарським товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (боржник) було підписано товарну аграрну розписку, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ясінським В.Є. та зареєстрована в реєстрі за номером 931 (товарна аграрна розписка № 931).

Відповідно до п.1 товарної аграрної розписки №931, остання встановлює безумовне зобов`язання боржника за розпискою здійснити поставку 500 т зерна м`якої пшениці третього класу у строк до 30.08.2018.

У пункті 2 зазначено, що товар, який підлягає передачі відповідно до цієї розписки, має відповідати за якісними показниками вимогам: вологість - не більше 14,0%, смітна домішка - не більше 2,0%, зернова/олійна домішка - не більше 5,0%, вміст протеїну/білку мінімальний - 11,5%, клейковина мінімальна - 19 %, натура мінімальна - 760 гр/л, число падіння мінімальне - 230 с, пошкоджене клопом черепашкою - не більше 2%. За всіма іншими показниками застосовуються вимоги ДСТУ 3768:2010 пшениця. Технічні умови, в частині вимог до якості м`якої пшениці третього класу.

Згідно із п.10 товарної аграрної розписки зібрана продукція доставляється на зберігання боржником на умовах DAP (зерновий склад) у відповідності до Інкотермс 2010 на будь-який із наступних зернових складів: ПП "Зернопромтрейд", Львівська обл., м. Кам`янка-Бузька, вул. Ярослава Мудрого, 56, та ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод", Львівська обл., м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, 129а, .

Пунктом 11 товарної аграрної розписки встановлено, що після збору врожаю в 2018 році предметом застави в забезпечення зобов`язань за цією аграрною розпискою стає все зерно боржника.

У разі недостатності зібраного врожаю для повного погашення за рахунок зерна зобов`язань боржника за даною аграрною розпискою предметом застави за даного аграрною розпискою стає майбутній врожай будь-якої іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником на земельних ділянках, зазначених у пункті 7 даної аграрної розписки, до повного виконання зобов`язань боржника (п. 12 аграрної розписки).

Інших додаткових забезпечень зобов`язань за аграрною розпискою (додаткова застава, страхування, порука) не погоджено (п. 15 товарної аграрної розписки за номером 931).

Згідно із п. п. 16, 17 товарної аграрної розписки №931, вона вважається виданою з дати реєстрації в реєстрі аграрних розписок та діє до повного виконання зобов`язань боржника за нею. Обмеження, встановлені цією розпискою, підлягають реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

17.05.2018 приватним нотаріусом зареєстровано товарну аграрну розписку №931 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна як публічне обтяження.

У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться відомості про предмет застави за аграрною розпискою № 931, а саме: тип обтяження: заборона на рухоме майно; об`єкт обтяження: "розписка встановлює безумовне зобов`язання боржника за розпискою здійснити поставку 500 (п`ятсот) т зерна м`якої пшениці третього класу у строк до 30.08.2018 (включно). Товар, що підлягає передачі відповідно до цієї розписки має відповідати за якісними показниками вимогам: вологість - не більше 14,0%, смітна домішка - не більше 2,0%, зернова/олійна домішка - не більше 5,0%, вміст протеїну/білку мінімальний - 11,5%, клейковина мінімальна - 19 %, натура мінімальна - 760 гр/л, число падіння мінімальне - 230 с, пошкоджене клопом черепашкою - не більше 2 %. За всіма іншими показниками застосовуються вимоги ДСТУ 3768:2010 пшениця. Технічні умови, в частині вимог до якості м`якої пшениці третього класу. Відомості про обмеження відчуження: заборона відчужувати. Строк виконання зобов`язання: 30.08.2018. Термін дії: 17.05.2023.

22.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" та Сільськогосподарським товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (продавець) укладено форвардний контракт №22/06/2018.

За цим контрактом продавець зобов`язувався передати покупцю у власність пшеницю загальною вартістю 1 000 000,00 у липні-серпні 2018 року, а покупець зобов`язувався прийняти товар та оплатити його вартість.

На виконання умов вказаного контракту відповідач 27.06.2018 перерахував третій особі як оплату за пшеницю 999 984,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6262 від 27.06.2018.

Відповідно до картки аналізу зерна №58 від 31.08.2018, складеного відповідачем на партію пшениці, переданої відповідачу третьою особою, пшениця передана врожаю 2018 року, загальною кількістю 103 360 кг, некласна, яра.

Згідно накладної №9 від 10.09.2018 третя особа передала відповідачу 131,455 т пшениці загальною вартістю 645 181,14 грн.

20.08.2018 у виконавчому провадженні №56996394 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 у справі №914/483/18 за заявою стягувача - ТзОВ "Агрозахист-Донбас" приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем було складено постанову про опис та арешт майна СТзОВ "Нива", зокрема, зерна пшениці в кількості 500 тонн. Вказане арештоване зерно було передано на відповідальне зберігання єдиному засновнику СТзОВ "Нива" ОСОБА_1 . Відповідно до вищевказаної постанови ОСОБА_1 був попереджений про кримінальну відповідальність за відчуження арештованого майна.

14.09.2018 приватним виконавцем Маковецьким З.В. складено акт про те, що проведеної перевіркою встановлено відсутність на території СТзОВ "Нива" арештованого майна, а саме 500 тонн зерна пшениці та 500 тонн зерна ячменю, при цьому ОСОБА_1 відмовився надати зерно для огляду, чим вчинив приховування арештованого майна.

21.09.2018 за повідомленням приватного виконавця Маковецького З.В. слідчим СВ Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000438 за ознаками ч. 1 ст. 388 КК України.

Невиконання боржником (третьою особою) вимог позивача щодо виконання умов аграрної розписки стало підставою для звернення позивача до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ясінського В.Є. із заявою про вчинення виконавчого напису з метою передачі боржником стягувачу переданої в заставу пшениці згідно товарної аграрної розписки від 17.05.2018 №931.

05.11.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ясінським В.Є. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №2140.

Надалі боржник (третя особа у справі) умови товарної аграрної розписки за номером 931 виконав в процесі виконавчого провадження лише частково, в об`ємі 42 т пшениці 6-го класу за ціною 5 050,00 грн із ПДВ за 1 т, вартістю 212 099,83 грн із ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № від 21.12.2018 та складською квитанцією на зерно № 176 від 21.12.2018.

Як ствердив позивач, із матеріалів кримінального провадження №0000438 позивач довідався про існування накладної №9 від 10.09.2018 про передачу третьою особою 131,455 т пшениці відповідачу на суму 645 181,14 грн, включаючи ПДВ; накладної №4 від 02.11.2018 про погашення заборгованості СТзОВ "Нива" шляхом передачі 213,435 т сої відповідачу на суму 1 792 854,00 грн, включаючи ПДВ; протоколу допиту свідка ( ОСОБА_1 , бенефіціарного власника третьої особи) про те, що на адресу відповідача передані вказані об`єми пшениці та сої "із врожаю 2018 року".

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №1-в від 27.08.2020, у якій просив поставити йому 131,455 т пшениці та 213,435 т сої, які є предметом застави за товарною аграрною розпискою за номером 931, шляхом переоформлення права власності на зерно на зерновому складі, для чого просив направити йому для підписання варіант договору зберігання. Також зазначив про можливість відповідачу запропонувати інший варіант поставки або ж відшкодувати на користь позивача вартість сільськогосподарської продукції, яка є предметом застави за товарною аграрною розпискою за номером 931 та була неправомірно відчужена третьою особою, або ж надати свої пропозиції задоволення вимог позивача, як кредитора, заставне майно якого незаконно відчужено третьою особою відповідачу. Відповідачем вказана вимога залишена без розгляду.

За ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставного майна переважно перед іншими кредиторами.

Інститут аграрних розписок був започаткований із набранням 19.03.2013 чинності Законом України "Про аграрні розписки" від 06.11.2012.

Запровадження цього інституту спрямоване на врегулювання правовідносин, пов`язаних з кредитуванням сільськогосподарських товаровиробників під заставу майбутнього врожаю та встановлює відповідальність для недобросовісних осіб за порушення операцій із заставним зерном гарантій кредиторів - заставодержателів.

На правовідносини пов`язанні із виконання аграрних розписок поширюється як дія спеціального закону - Закону України "Про аграрні розписки", так і загальні норм права, якими в цьому випадку є ЦК України, ГК України, Закон України "Про заставу", а також умови самої аграрної розписки.

Статтею 1 Закону України "Про аграрні розписки" (в редакції, чинній на момент підписання товарної аграрної розписки) встановлено, що аграрна розписка - це товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах.

Сторонами аграрної розписки є боржник та кредитор. Боржником є особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах, а кредитором є фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

Аграрні розписки поділяються на товарні та фінансові аграрні розписки.

Товарною аграрною розпискою є аграрна розписка, яка встановлює безумовне зобов`язання боржника за аграрною розпискою здійснити поставку узгодженої сільськогосподарської продукції, якість, кількість, місце та строк поставки якої визначені аграрною розпискою (ст. 3 вказаного Закону).

Статтею 4 Закону України "Про аграрні розписки" визначенні реквізити, які повинна містити, зокрема, товарна аграрна розписка, до яких належить: 1) назва "товарна аграрна розписка"; 2) строк поставки сільськогосподарської продукції; 3) реквізити кредитора та умови про подальшу передачу прав за аграрною розпискою; 4) предмет - зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції, визначення її кількості та якості. Формули перерахунку кількості сільськогосподарської продукції у разі поставки сільськогосподарської продукції іншої якості; 5) умови та місце поставки сільськогосподарської продукції; 6) опис предмета застави, у тому числі інформація щодо кількості заставленого рухомого майна, кадастрового номера, місця розташування, правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких вирощується заставлений майбутній врожай сільськогосподарської продукції; 7) дата та місце видачі; 8) ім`я боржника, його місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків (номер та серія паспорта у разі, якщо особа через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідні органи доходів і зборів) та підпис - для фізичних осіб. Найменування, адреса місцезнаходження, код ЄДРПОУ, підпис уповноваженої особи - для юридичних осіб. У разі якщо боржників два і більше, зазначаються дані всіх боржників. Боржник та кредитор можуть домовитися про включення до тексту товарної аграрної розписки додаткових умов, що не суперечать положенням цього Закону. Документ, який не відповідає вимогам цієї статті, не є аграрною розпискою.

Частинами 1, 3 ст. 7 Закону України "Про аграрні розписки" встановлено, що аграрна розписка встановлює забезпечення виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою заставою його майбутнього врожаю. Предметом такої застави може бути виключно майбутній врожай сільськогосподарської продукції. На день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраної сільськогосподарської продукції. Обов`язок доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції покладається на боржника.

У разі недостатності зібраного врожаю для повного погашення за рахунок такої сільськогосподарської продукції зобов`язань боржника за аграрною розпискою предметом застави за аграрною розпискою стає майбутній врожай будь-якої іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником за аграрною розпискою на земельній ділянці, на якій до цього вирощувалася сільськогосподарська продукція, майбутній врожай якої був предметом застави за аграрною розпискою, до повного виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою, якщо інше не встановлено за домовленістю сторін аграрної розписки (ч. 8 ст. 7 Закону України "Про аграрні розписки").

Статтею 9 Закону України "Про аграрні розписки" встановлено, що аграрна розписка видається окремо на кожний вид сільськогосподарської продукції, визначений родовими або індивідуальними ознаками. Товарна аграрна розписка може видаватися на кожен погоджений боржником та кредитором обсяг поставки узгодженої сільськогосподарської продукції. Під час видачі аграрна розписка підлягає нотаріальному посвідченню в порядку, передбаченому Законом України "Про нотаріат" для правочинів, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відомості про аграрну розписку в момент її посвідчення вносяться до Реєстру аграрних розписок особою, яка вчиняє нотаріальні дії. Відомості про предмет застави за аграрною розпискою вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна особою, яка вчиняє нотаріальні дії, в момент нотаріального посвідчення аграрної розписки. У разі наявності додаткового забезпечення аграрної розписки інформація про таке забезпечення може вноситися до відповідних реєстрів згідно із законодавством. Аграрна розписка вважається виданою з дня її реєстрації в Реєстрі аграрних розписок.

Отже, товарна аграрна розписка - це товаророзпорядчий документ, який фіксує безумовне зобов`язання боржника здійснити поставку саме узгодженої сільськогосподарської продукції, якість, кількість, місце та строк поставки якої визначаються сторонами саме в аграрних розписках, порядок видачі якої унормовано, зокрема, ст. 9 Закону України "Про аграрні розписки", а виконання за нею має відповідати вимогам ст. 12 Закону України "Про аграрні розписки" (подібний висновок міститься у п. 8.12 постанови Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 922/3050/20).

У п. 11 товарної аграрної розписки, підписаної 17.05.2018 між СТзОВ "Нива" (боржник) і ТзОВ "Суффле Агро України" (кредитор), сторони погодили, що після збору врожаю в 2018 року предметом застави в забезпечення зобов`язань за цією аграрною розпискою стає все зерно пшениці боржника.

Вказана умова погоджена сторонами за їх вільним, взаємним волевиявленням, не оскаржена, а тому має виконуватись, зокрема, сторонами цієї товарної аграрної розписки - СТзОВ "Нива", ТзОВ "Суффле Агро України".

У вказаному пункті товарної аграрної розписки було лише визначено іншу кількість врожаю пшениці, який є предметом застави, ніж той, що встановлений у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про аграрні розписки", що не може свідчити про суперечність вказаного пункту товарної аграрної розписки вказаній нормі права.

При цьому, саме законодавець надав право сторонам товарної аграрної розписки узгоджувати у ній не лише сільськогосподарську продукцію, а й її кількість, про що свідчить, зокрема, ст. 3 Закону України "Про аграрні розписки", а тому узгодження у товарній аграрній розписці сільськогосподарської продукції у розмірі - "все зерно пшениці, після збору врожаю в 2018 році" не є порушенням сторонами чинного законодавства.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, місцевий господарський суд, обґрунтовано врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.12.2021 у цій справі, про відповідність умов аграрної розписки від 17.05.2018 вимогам чинного законодавства.

Як встановлено умовами аграрної розписки, поставка 500 т пшениці мала відбутися у строк до 30.08.2018 (включно). Однак, у вказаний строк третя особа не виконала свої зобов`язання щодо поставки зерна, передбаченого умовами аграрної розписки.

Водночас, відповідно до накладної №9 від 10.09.2018 третя особа передала відповідачу 131,455 т пшениці.

Апелянт наголошує, що поставка 131,455 т пшениці відбувалася згідно з умовами форвардного контракту №22/06/2018 на закупівлю сільськогосподарської продукції від 22/06/2018, а відповідно до картки аналізу зерна №58 від 31.08.2018 характеристики пшениці: некласна, сорт ярова, не відповідають характеристикам: пшениця м`яка третього класу.

Слід зазначити, що відповідно до вказаної картки зерна третьою особою передано відповідачу партію пшениці врожаю 2018 року.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_1 (який є бенефіціарним власником третьої особи) від 12.02.2020 у кримінальному провадженні №0000438 вбачається, що із врожаю 2018 року відповідачу було передано близько 138 т зерна ярої пшениці.

Згідно із п.10 товарної аграрної розписки зібрана продукція доставляється на зберігання боржником на умовах DAP (зерновий склад) у відповідності до Інкотермс 2010 на будь-який із наступних зернових складів: ПП "Зернопромтрейд" та ТзОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод". Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, що третьою особою у 2018 році передавалося зерно на зберігання ПП "Зернопромтрейд".

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що пшениця у кількості 131,455 т, яка була передана йому згідно накладної №9 від 10.09.2018, належить до врожаю 2018 року.

Матеріалами справи також підтверджується факт часткового виконання третьою особою умов аграрної розписки в обсязі 42 т пшениці 6-го класу за ціною 5 050,00 грн із ПДВ за 1 т, вартістю 212 099,83 грн із ПДВ.

Зважаючи на те, що третьою особою не було виконано умови аграрної розписки в повному обсязі, з огляду на положення п. 11 аграрної розписки, якою передбачено, що після збору врожаю в 2018 предметом застави в забезпечення зобов`язань за цією аграрною розпискою стає все зерно пшениці боржника, пшениця в кількості 131,455, яка була передана третьою особою відповідачу згідно накладної №9 від 10.09.2018, також є предметом застави згідно аграрної розписки №931 від 17.05.2018.

Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про аграрні розписки" встановлено, що у разі відчуження боржником за аграрною розпискою майна, що є предметом застави за аграрною розпискою, будь-якій третій особі до виконання зобов`язань за аграрною розпискою, кредитор за аграрною розпискою має право задовольнити свої вимоги до боржника за аграрною розпискою за рахунок такого чи іншого майна такої третьої особи, після чого в неї виникає право регресної вимоги до боржника за аграрною розпискою.

Таким чином, позивач набув право задовольнити свої вимоги до третьої особи за аграрною розпискою №931 за рахунок майна відповідача.

Слід також зазначити, що ст. 7 Закону України "Про аграрні розписки" на боржника за товарною аграрною розпискою покладається обов`язок доведення походження зібраної ним сільськогосподарської продукції з врожаю, вирощеного на земельних ділянках відмінних від зазначених у виданій ним аграрній розписці, а, отже, визначає презумпцію поширення на зібрану боржником сільськогосподарську продукцію обтяження заставою за аграрною розпискою.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі №906/708/20 викладено правові висновки щодо доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції, відповідно до яких у спорі між кредитором та третьою особою, якій боржник відчужив майно, що є предметом застави за аграрною розпискою, до виконання зобов`язань за аграрною розпискою, тягар доказування обставин щодо походження відчуженої сільськогосподарської продукції покладається на боржника за аграрною розпискою та третю особу, яка є боржником у спірних правовідносинах.

Із врахуванням наведених правових висновків, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що обов`язок доведення походження зібраної сільськогосподарської продукції має лише боржник за аграрною розпискою, проте не третя особа.

Відповідно до звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 форми №4-сг, поданій третьою особою Головному управлінню статистики у Львівській області, третьою особою було засіяно сільськогосподарськими культурами 780 га, з яких під пшеницю яру відведено 80 га, під пшеницю озиму - 140 га.

Вказаний звіт подається на 5-й день після закінчення сівби ярих культур, не пізніше 2 червня. Таким чином, вказаний звіт відображає лише інформацію про засівання площ сільськогосподарськими культурами, та не відображає факторів, які можуть вплинути на обсяг засіяних площ та урожай в майбутньому внаслідок природних явищ - дощів, буревіїв, пожеж, впливу шкідників тощо.

Водночас, законодавством передбачено подання звітів щодо збирання врожаю сільськогосподарських культур, зокрема, форми №37-сг "Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт (місячна)", яка подається щомісяця з липня по грудень не пізніше 2 числа місяця, наступного за звітним періодом. У вказаному звіті відображаються площі сільськогосподарських культур на землях, що перебувають у володінні та користуванні підприємства, площі засіяних культур, кількість одержаної продукції (в центнерах), трансформація посівних площ, облік загиблих площ тощо.

Однак, до матеріалів справи такої статистичної інформації відповідачем та/або третьою особою не долучено.

Як вбачається з аграрної розписки, вирощування пшениці здійснювалося на земельних ділянках загальною площею 100,3383 га.

Водночас, ні третьою особою, ні відповідачем не спростовано належними доказами, що пшениця, яка була передана третьою особою відповідачу, вирощена на ділянках, відмінних від тих, які були зазначені в аграрній розписці.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону України "Про аграрні розписки" відомості про аграрні розписки в момент її посвідчення вносяться до реєстру аграрних розписок, а відомості про предмет застави за нею - до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Частиною 5 ст. 10 Закону України "Про аграрні розписки" встановлено, що вимоги до реєстру аграрних розписок та порядок його ведення встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №665 затверджено Порядок ведення реєстру аграрних розписок, який визначає вимоги до реєстру аграрних розписок та механізм його ведення.

Реєстр створюється з метою накопичення, оброблення, зберігання та подання відповідно до закону інформації про видані боржниками аграрні розписки, а також про осіб, що є боржниками і кредиторами за такими розписками (ч. 3 Порядку № 665).

За п. 13 Порядку №665 запис у реєстрі про видачу товарної аграрної розписки повинен містити такі відомості: 1) ім`я боржника, його місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер та серія паспорта у разі, коли особа через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідні органи доходів і зборів (для фізичних осіб), найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб). Якщо боржників два і більше, зазначаються відомості про всіх боржників; 2) ім`я кредитора, його місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер та серія паспорта у разі, коли особа через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідні органи доходів і зборів (для фізичних осіб), найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб); 3) умови обмеження подальшої передачі прав за аграрною розпискою (за наявності); 4) вид сільськогосподарської продукції, яку боржник зобов`язаний поставити, її кількість та якість; 5) формули перерахунку кількості зазначеної продукції у разі поставки сільськогосподарської продукції іншої, ніж передбачено в аграрній розписці, якості (за наявності); 6) строк, умови та місце поставки сільськогосподарської продукції; 7) опис предмета застави, зокрема інформація про кількість заставленого рухомого майна, кадастровий номер, місце розташування, правовстановлюючі документи на земельні ділянки, на яких боржником вирощується заставлений майбутній урожай сільськогосподарської продукції; 8) дата і місце видачі аграрної розписки; 9) ім`я нотаріуса, який посвідчив аграрну розписку, дата посвідчення та номер у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, номер і серія спеціального бланка нотаріального документа, на якому викладено аграрну розписку; 10) ім`я реєстратора (якщо нотаріус, який посвідчив аграрну розписку, не є реєстратором).

Реєстр аграрних розписок знаходиться у відкритому доступі, що забезпечує особі, яка купує врожай, оперативно ознайомитись з аграрними розписками, які існують у продавця сільськогосподарської продукції та перевірити повноваження останнього на можливість відчуження ним вказаної продукції та не допускати добросовісного придбання предмету застави.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про аграрні розписки" товарні аграрні розписки виконуються шляхом здійснення поставки вказаної в аграрній розписці сільськогосподарської продукції від боржника за аграрною розпискою до кредитора за аграрною розпискою на погоджених ними умовах поставки.

Кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання виконання зобов`язання за аграрною розпискою зробити на аграрній розписці напис "Виконано", що скріплюється підписом кредитора, і повернути таку аграрну розписку боржнику. Повернення здійснюється шляхом особистої передачі аграрної розписки від кредитора до боржника, а в разі неможливості - шляхом направлення цінним листом з описом вкладення на адресу боржника, вказану в аграрній розписці.

Після повернення боржнику за аграрною розпискою оригіналу аграрної розписки з відміткою про її виконання боржник за аграрною розпискою має право звернутися до особи, яка вчиняє нотаріальні дії, для внесення запису про виконання аграрної розписки до відповідних реєстрів.

На момент придбання відповідачем пшениці у третьої особи з огляду на невиконання нею свої зобов`язань перед позивачем у Реєстр аграрних розписок не було внесено запис про виконання аграрної розписки № 931 від 17.05.2018.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, відповідач під час придбання у СТзОВ "Нива" 131,455 т пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010) некласної за накладною №9 від 10.09.2018, міг проявити розумну обачність та перевірити у вказаному реєстрі наявність у СТзОВ "Нива" аграрних розписок, за наявності яких з`ясувати у третьої особи чи є пшениця, яка підлягає продажу, предметом застави.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач з`ясовував у третьої особи походження зерна, зокрема вирощування такого зерна на ділянках, відмінних від тих, які зазначені в аграрній розписці та можливість його перебування у заставі, а також з огляду на відкритість інформації про заставу - інформацію про кредитора за аграрною розпискою та з`ясування у нього про стан виконання зобов`язань боржника (третьої особи) за такою аграрною розпискою.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що у реєстрах були відсутні відомості про обтяження майна, оскільки такі спростовуються встановленими обставинами справи.

Суд першої інстанції також правомірно відхилив доводи відповідача щодо відсутності посилань у договорі поставки на забезпечення виконання зобов`язання боржника шляхом укладення аграрної розписки та в аграрній розписці відповідно посилання на договір поставки, оскільки чинним законодавством не передбачено такої умови як обов`язкового реквізиту аграрної розписки (ст. 4 Закону України "Про аграрні розписки"), аграрна розписка та договір поставки є за своєю правовою природою двома окремими правочинами, а тому відсутність таких посилань не впливають як на чинність договору поставки, так і аграрної розписки

Оскільки аграрна розписка за своєю правовою природою є правочином, вона може бути визнана недійсною виключно на підставі положень статей 203 та 215 ЦК України, відтак на таку розписку поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена у ст.204 ЦК України, однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що спірна аграрна розписка визнана недійсною. Таким чином, безпідставними також є доводи відповідача про те, що третьою особою заперечується факт укладення аграрної розписки як забезпечення грошових зобов`язань за договором поставки.

Допущені приватним нотаріусом помилки при реєстрації аграрної розписки №931 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не можуть бути єдиною та безумовною підставою для позбавлення кредитора за цією аграрної розпискою набутих за нею прав, крім випадків, коли ці помилки допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача таких прав (кредитора). Слід також зазначити, що допущені нотаріусом помилки не впливають на зміст даної дії та правовідносини сторін, та можуть бути підставою для притягнення нотаріуса до відповідальності.

Враховуючи встановлені обставини справи та правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо доводів апелянта в частині розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що позовні вимоги під час первісного розгляду справи було задоволено частково, разом з цим спір виник з вини відповідача, відтак судові витрати на правничу допомогу по розгляду справи в суді першої інстанції відповідно до ст.129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволення тих вимог, які передані на новий розгляд та які задоволено.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено про стягнення з позивача 70 185,00 грн та 109 395,01 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідачем на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 70 185,00 грн та 109 395,01 грн ("гонорару успіху") надано копії ордеру серії АР №1019643 від 04.01.2021, ордеру серії АА №1072321 від 28.12.2020, договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 25.12.2020 №29/2020 з додатком про вартість послуг, договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 28.12.2020 б/н з додатковою угодою №1 про вартість послуг, рахунків-фактур від 28.12.2020, 15.01.2021, 16.02.2021, акту №1 наданих послуг від 11.01.2021, акту №2 від 29.01.2021, акту №3 від 18.02.2021, рахунків-фактур від 15.01.2021, 11.02.2021, актів про надання послуг від 15.01.2021, 11.02.2021, платіжних доручень від 11.01.2021 №494, 19.01.2021 №513, 514, від 11.02.2021 № 620, від 19.02.2021 № 629, проїзних документів БІ № 019862, 019861, №255-ТІ-1, №Иф5-т1-1, №8ж8-т1-1, довідки від 12.01.2021, рахунку від 09.02.2021 № 2272, квитанції №121 від 13.01.2021.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 висловив правову позицію згідно котрої під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).

Як вбачається з актів наданих послуг, сторонами включено у вартість наданих адвокатом послуг надання послуг за місцем знаходження клієнта у загальному розмірі 5 000,00 грн, однак, не зазначено, що саме включає у себе надання такого виду послуг. Суд першої інстанції відхилив вказану суму, оскільки такий вид послуг охоплюється іншими видами послуг, які надавалися адвокатами.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 80 000,00 грн., обґрунтувавши такий висновок тим, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин під час розгляду справи у суді не змінювалося, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, відповідачем не обґрунтовано необхідність залучення двох адвокатів для одночасного представництва його інтересів у суді, а також залучення адвокатів, які здійснюють свою діяльність не у Львівській області, що призвело до надмірних витрат на проживання та прибуття в судові засідання.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що не зважаючи на те, що в оскарженому рішенні було вжито термін «співмірність», зі змісту наведеного обґрунтування вбачається, що суд застосував саме критерії, передбачені у ч.5 ст.129 ГПК України - пов`язаність витрат з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність заявлених до стягнення витрат щодо предмета спору та поведінку сторони під час розгляду справи. Відтак безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не мав права зменшити розмір витрат за власною ініціативою.

Також місцевий господарський суд правильно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відтак доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини, апелянт не обґрунтував та не довів порушення застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" б/н від 06.03.2023 (вх. №01-05/713/23 від 10.03.2023) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2023 у справі №914/2848/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 15.05.2023.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.