РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2023Справа № 910/586/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКОЙЛ" (пр-т Академіка Паладіна, 32, оф.434, м. Київ, 03680)

до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (пр-т Повітрофлотський, 94, м. Київ, 03151)

про стягнення 522 530,16 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкойл" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 522 530,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладених між сторонами Договорів купівлі - продажу (поставки) № УЗ-21-460/2 від 01.09.2021 року та № УЗ-21-488/5 від 01.09.2021 року в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/586/22 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь-якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/586/22 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 23.01.2023 року була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: пр-т Повітрофлотський, 94, м. Київ, 03151, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, про відкриття провадження у справі № 910/586/23 відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення 30.01.2023 року поштового відправлення №210 відповідачу.

Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статтями 165, частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 23.01.2023 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи до суду також не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки Державне підприємство «Завод 410 ЦА» не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, між Державним підприємством «Завод 410 ЦА» (покупець за договорами, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКОЙЛ» (продавець за договорами, позивач у справі) було укладено Договір купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-460/2 від 01.09.2021 року (далі - Договір 1) та Договір купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-488/5 від 01.09.2021 року (далі - Договір 2), відповідно до умов пунктів 1.1. яких продавець зобов`язується поставити покупцю товари, зазначені в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, або в заявці у разі поставки товару до укладання цього договору.

Розділами 1 - 12 Договору 1 та Договору 2 сторони узгодили предмет договору, якість товарів та гарантійний строк, ціну договору, порядок здійснення оплати, умови поставки товарів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, форс-мажорні обставини, порядок вирішення спорів, строк дії договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як визначено пунктом 10.1 Договору 1 та Договору 2 цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє терміном на один рік, а в частині виконання зобов`язань (по оплаті та поставці) - до повного виконання їх сторонами.

Згідно з пунктом 10.2 Договору 1 та Договору 2 сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Вказані Договір 1 та Договір 2 підписані представниками продавця і покупця та скріплені печатками юридичних осіб.

З урахуванням предмету та суб`єктного складу сторін договорів, які є основними ознаками договору та дають змогу кваліфікувати вид договору незалежно від того, яке найменування привласнили йому сторони судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами поставки, які регулюються нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

При цьому суд зазначає, що передумови об`єднання позовних вимог визначені ч.1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Об`єднанням позовів забезпечується правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, з урахуванням факту наявності правовідносин за вказаними двома договорами в одному складі учасників, подібності умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, приймаючи до уваги спільний спосіб захисту, а також однорідність вимог суд зазначає про правомірність об`єднання позивачем вимог за спірними договорами в одну позовну заяву.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено статтею 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до пункту 1.1 Договору 1 найменування товару: Частини повітряних літальних апаратів. Код ДК: 021-2015-34731000-0.

Відповідно до пункту 1.1 Договору 2 найменування товару: Антикорозійні олії. Код ДК: 021-2015-09211630-6.

Згідно з пунктом 1.2 Договору 1 та Договору 2 поставка товарів здійснюється окремими партіями, згідно з заявкою покупця, переданої продавцю факсимільним зв`язком або електронною поштою. Номенклатурний перелік, асортимент, ціна, кількість товарів, що поставляються за даним договором, передбачені у Специфікаціях, або в заявці у разі поставки товару до укладання цього договору.

Так, перелік, асортимент та ціну товарів, що поставляються на підставі Договору 1 було визначено та погоджено сторонами шляхом підписання Специфікації №1 до Договору від 01.09.2021 року на суму 511 200,00 грн.

Крім того, перелік, асортимент та ціну товарів, що поставляються на підставі Договору 2 було визначено та погоджено сторонами шляхом підписання Специфікації №1 до Договору від 01.09.2021 року на суму 67 980,96 грн.

За умовами пунктів 5.1-5.3 Договору 1 та Договору 2 строк поставки партії товару буде вказано в кожній Специфікації або заявці у разі поставки товару до укладання цього договору окремо. Місце поставки (передачі) партії товарів буде вказано в кожній Специфікації або заявці у разі поставки товару до укладання цього договору окремо. Умови поставки товарів та гарантії буде вказано в кожній Специфікації або заявці у разі поставки товару до укладання цього договору окремо.

Згідно зі Специфікацією №1 від 01.09.2021 року, яка є Додатком №1 до Договору 1, сторонами визначено: умови та місце поставки - DDP-склад покупця, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94, за рахунок продавця; термін поставки - протягом 30 календарних днів з моменту отримання заявки від покупця після укладання договору.

Згідно зі Специфікацією №1 від 01.09.2021 року, яка є Додатком №1 до Договору 1, та Специфікацією №1 від 01.09.2021 року, яка є Додатком №1 до Договору 2, сторонами визначено: умови та місце поставки - DDP-склад покупця, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94, за рахунок продавця; термін поставки - протягом 15 календарних днів з моменту отримання заявки від покупця та підписання договору.

Відповідно до пункту 5.6 Договору 1 та Договору 2 право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходять від продавця до покупця після проходження вхідного контролю на складі покупця за участі, в разі залучення 615 Військового представництва Міноборони України, якщо не передбачено інше.

За матеріалами справи судом встановлено, що на виконання умов Договору 1 та Специфікації №1 від 01.09.2021 року до Договору №1 позивачем було поставлено ДП «Завод 410 ЦА» товарно-матеріальні цінності (акселерометр трьохосьовий у кількості 2 штуки) на загальну суму 511 200,00 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін видатковою накладною №РН-1210 від 28.12.2021 року та актом приймання-передачі від 28.12.2021 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Так, згідно з актом приймання-передачі від 28.12.2021 року продавець - ТОВ «ЮКОЙЛ» передав, а покупець - ДП «Завод 410 ЦА» прийняв 1) акселерометр трьохосьовий, партійний номер 17А717-03-00, новий, у кількості 2 штуки; 2) роз`єм, партійний номер MS312F12-10S, новий, у кількості 2 штуки. До переданого товару продавцем додається сертифікат. Підписанням вказаного акту сторони також засвідчили, що при зовнішньому огляді і передачі товару пошкоджень не виявлено, товар у справному стані, відповідає комплектації. Претензій до товару у покупця немає.

Також на виконання умов Договору 2 та Специфікації №1 від 01.09.2021 року до Договору №2 позивачем було поставлено ДП «Завод 410 ЦА» товарно-матеріальні цінності (состав інгібіторний ПІНС НГ-222АФ у кількості 102 кг) на загальну суму 33 990,48 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін видатковою накладною №РН-1056 від 24.11.2021 року на суму 22 660,32 грн. та видатковою накладною №РН-1198 від 24.12.2021 року на суму 11 330,16 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

При цьому судом встановлено, що факт отримання товару відповідачем підтверджується підписами на видаткових накладних представників ТОВ «ЮКОЙЛ» (продавця) та ДП «Завод 410 ЦА» (покупця) та відбитком печаток сторін.

В свою чергу, повноваження на отримання від імені ДП «Завод 410 ЦА» товарно-матеріальних цінності від ТОВ «ЮКОЙЛ» менеджером ОСОБА_1 підтверджуються довіреністю №1210 від 24.11.2021 року, менеджером ОСОБА_2 - відповідно довіреністю №1270 від 23.12.2021 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

Згідно з частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до пункту 2.1 Договору 1 та Договору 2 продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановлених для цієї групи товарів.

Відповідно до частини 1 статті 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, заперечень щодо факту поставки товару за спірними видатковими накладними, відповідачем суду не надано.

Доказів пред`явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару у відповідності до умов Договору 1 та Договору 2, а також наявності письмових претензій та/або повідомлень про невідповідність, ознак ушкодження чи псування поставленого товару від відповідача до суду не надходило.

Наразі, як встановлено судом, відповідач отримав партію товару за Договором 1 - 28.12.2021 року згідно з актом приймання-передачі матеріальних цінностей від 28.12.2021 року, який підписано повноважними представниками сторін, та згідно якого товар переданий покупцю у справному стані, відповідає комплектації. Претензій до товару у покупця немає.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ТОВ «ЮКОЙЛ» умов Договору 1 та Договору 2 з боку відповідача відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у відповідності до укладених між сторонами Договору 1 та Договору 2 позивачем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі товару відповідачу - Державному підприємству «Завод 410 ЦА», а відповідачем, у свою чергу, прийнято товар без будь - яких зауважень.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з пунктом 3.1 Договору 1 загальна ціна цього договору на момент його укладання складає 511 200,00 грн. та згідно з пунктом 3.1 Договору 2 ціна цього договору на момент його укладання складає 67 980,96 грн.

Відповідно до пункту 3.2 Договору 1 та Договору 2 ціна одиниці товарів фіксується на момент укладання договору та передбачена в Специфікації до договору або в заявці у разі поставки товару до укладання цього договору з урахуванням умов поставки, протягом строку дії цього договору зміні в односторонньому порядку не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з пунктом 4.1 Договору 1 та Договору 2 розрахунки проводяться наступним чином: продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції. Покупець згідно рахунку в рамках Специфікації (Додатку) проводить платіж, умови оплати зазначаються в кожній Специфікації або в заявці у разі поставки товару до укладання цього договору окремо. Оплата по договору проводиться після проходження перевірки товаром ВТК, та 615 Військового представництва Міноборони України в разі його залучення, якщо інше не передбачено умовами договору.

Так, у Специфікаціях до Договору 1 та Договору 2 визначено умови оплати товару а саме: 100% оплата протягом 30 банківських днів після поставки товару та проходження вхідного контролю на підприємстві покупця та підписання договору.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати поставленого за Договором товару матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що за фактом поставки Державному підприємству «Завод 410 ЦА» товару позивачем на виконання умов пункту 4.1 Договору 1 та Договору 2 було виставлено рахунки на оплату, а саме: рахунок №1211 від 28.12.2021 року на суму 511 200,00 грн., рахунок №1019 від 11.11.2021 року на суму 22 660,32 грн. та рахунок №1191 від 22.12.2021 року на суму 11 330,16 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

В свою чергу позивачем надано до матеріалів справи копію листа №25.01/2 від 25.01.2023 року, відповідно до якого ТОВ «ЮКОЙЛ» звертався до ДП «Завод 410 ЦА» з запитом про надання документів, а саме актів вхідного контролю за видатковими накладними №РН-1210 від 28.12.2021 року, №РН-1056 від 24.11.2021 року та №РН-1198 від 24.12.2021 року.

У відповідь на вказаний лист позивача відповідач листом №16.4-176 від 17.02.2023 року повідомив про неможливість надання актів вхідного контролю позивачу, оскільки вони є внутрішніми документами ДП «Завод 410 ЦА». Водночас, продукція, що була поставлена ТОВ «ЮКОЙЛ» згідно спірних видаткових накладних, пройшла вхідний контроль на підприємстві відповідача, а саме: за видатковою накладною №РН-1210 від 28.12.2021 року - 31.08.2022 року, за видатковою накладною №РН-1056 від 24.11.2021 року - 24.11.2021 року та за видатковою накладною №РН-1198 від 24.12.2021 року - 24.12.2021 року. Копія вказаного листа відповідача, який підписаний в.о. генерального директора ДП «Завод 410 ЦА» О.В. Стадник, наявна в матеріалах справи.

Таким чином, наявні матеріали справи в сукупності з фактом підписання відповідачем видаткових накладних №РН-1210 від 28.12.2021 року, №РН-1056 від 24.11.2021 року та №РН-1198 від 24.12.2021 року та акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 28.12.2021 року свідчать про факт проходження поставленим позивачем товаром вхідного контролю на підприємстві відповідача у відповідності до умов пункту 5.6 Договорів.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладених між сторонами Договору 1 та договору 2, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з поставки товару відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є видаткова накладна.

Таким чином, підписання покупцем (ДП «Завод 410 ЦА») вищенаведених видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/174, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, в сукупності з відповідним актом приймання-передачі товару, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Відтак, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України, умов пункту 4.1 Договору 1 та Договору 2, а також встановлених строків оплати товару відповідно до Специфікацій до Договору 1 та Договору 2, зважаючи на факт проходження товаром вхідного контролю, відповідач повинен був сплатити грошові кошти за отриманий товар протягом 30 банківських днів після поставки товару та проходження вхідного контролю на підприємстві покупця, тобто до 30.09.2022 року за видатковою накладною №РН-1210 від 28.12.2021 року (дата вхідного контролю - 31.08.2022 року), до 24.12.2021 року за видатковою накладною №РН-1056 від 24.11.2021 року (дата вхідного контролю - 24.11.2021 року) та до 24.01.2022 року за видатковою накладною №РН-1198 від 24.12.2021 року (дата вхідного контролю - 24.12.2021 року).

Проте, як встановлено судом за матеріалами справи, відповідач у визначений умовами Договору 1 та Договору 2 строк свої зобов`язання щодо оплати вартості товару у сумі 511 200,00 грн. за Договором №1 від 01.09.2021 року та у сумі 33 990,48 грн. за Договором 2 від 01.09.2021 року не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з оплати вартості поставленого товару в загальному розмірі 522 530,16 грн.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, свої зобов`язання щодо сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору 1 та Договору 2 відповідач не виконав, в результаті чого у Державного підприємства «Завод 410 ЦА» утворилась заборгованість перед позивачем за наведеними Договорами у розмірі 522 530,16 грн., яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу за Договором 1 та Договором 2, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-460/2 від 01.09.2021 року та Договору купівлі-продажу (поставки) №УЗ-21-488/5 від 01.09.2021 року суду також не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договорів на час їх підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо визначення розміру заборгованості за Договором 1 та Договором 2 на час розгляду даної справи, суд здійснював розгляд справи виходячи з наявних матеріалів та визначив розмір заборгованості відповідача на підставі наданих позивачем доказів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором 1 та Договором 2 у встановлений строк, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, не наведено, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати поставленого позивачем товару відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за поставлений за Договором 1 та Договором 2 товар підлягають задоволенню в загальній сумі 522 530,16 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (пр-т Повітрофлотський, 94, м. Київ, 03151, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКОЙЛ» (пр-т Академіка Паладіна, 32, оф.434, м. Київ, 03680, ) 522 530 (п`ятсот двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять) 16 коп. основного боргу та 7 837 (сім тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 95 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 15 травня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон