ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

15 травня 2023 року Справа № 924/1118/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн"

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023

(постановлену о 12:21 год. у м. Хмельницькому, повний текст складено 06.04.2023)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн"

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково

у справі № 924/1118/18 (суддя Гладюк Ю.В.)

стягувач Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"

боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн"

про стягнення грошей

за участю представників:

від стягувача - Куценко О.В.;

від боржника - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" звернулося до Господарського суду Хмельницької області із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 924/1118/18, відповідно до якої просило визнати наказ Господарського суду Хмельницької області №924/1118/18 від 09.12.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 на суму 4 534 294 грн 89 коп.

В обґрунтування такої заяви вказано, що 01.07.2016 між ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" та АТ КБ "Приватбанк" укладено договір фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ за умовами якого банк є власником нерухомого майна, визначеного у додатку, яке ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" приймає від банку у платне користування, а після сплати лізингових платежів у власність.

У зв`язку з неналежним виконанням лізингоодержувачем лізингових платежів, банк звернувся до суду та рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 у справі № 924/1118/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - 19 148 649 грн 86 коп. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном, 742 711 грн 81 коп. пені а також 298 763 грн 12 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 у справі № 924/1118/18 скасовано в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 856 146 грн 34 коп. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном та судового збору. Прийнято у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Заявник вказує, що 17.01.2023 ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" за односторонньою заявою про залік зустрічних однорідних вимог №2 частково зменшив свої зобов`язання перед банком по простроченій заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором лізингу на суму 4 534 294 грн 89 коп. Заява про залік зустрічних однорідних вимог направлена банку телекомунікаційними засобами на електронну пошту.

Таким чином, заявник вказує, що обов`язок ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" за наказом господарського суду від 09.12.2019 у цій справі припинився в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном в розмірі 4 534 294 грн 89 коп.

На підтвердження вказаних обставин, заявник додав заяву ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" №2 від 17.01.2023 до КБ "Приватбанк" про залік зустрічних однорідних вимог, де заявник повідомляє про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 4 534 294 грн 89 коп. за такими договорами:

1) грошові зобов`язання ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" перед АТ КБ "Приватбанк" у розмірі 4 534 294 грн 89 коп. по сплаті заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном.

2) грошові зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на суму 4 534 294 грн 89 коп. по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023 у справі №924/1118/18 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково.

Постановляючи вказану ухвалу, суд вказав, що умови застосування зустрічних однорідних вимог відсутні, тому обов`язок щодо виконання наказу, виданого у справі № 924/1118/18 у частині оплати 4 534 294 грн 89 коп. в боржника не припинився.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн", у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023 у справі №924/1118/18 та задовольнити заяву визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано таке.

06.06.2017 банк в односторонньому порядку розірвав Договір лізингу, а 15.06.2017 за актом приймання-передачі TOB "Транс Фуд Юкрейн" повернув АТ КБ "Приватбанк" об`єкти лізингу.

За час дії Договору лізингу "Транс Фуд Юкрейн", як лізингоодержувач за договором сплатив АТ КБ "Приватбанк", як лізингодавцю за договором, лізингові платежі, як сплату частини вартості об`єкта лізингу, на загальну суму 4 534 294 грн 89 коп.

Лізингові платежі на суму 4 534 294 грн 89 коп., сплачені TOB "Транс Фуд Юкрейн", як частина відшкодування вартості предмету лізингу за Договором лізингу, за своєю суттю є оплатою предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність.

У свою чергу розірвання Договору лізингу та повернення об`єктів лізингу призводить до одночасного розірвання договору купівлі-продажу, як складової частини цього договору лізингу, та надає ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" право, на підставі ст. 693 ЦК України, на повернення сплачених ним лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єктів лізингу, як попередньої оплати.

За фактом розірвання договору лізингу і повернення об`єктів лізингу у АТ КБ "Приватбанк" виникає заборгованість за договором лізингу на повернення ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" сплачених останнім лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єкту лізингу на суму 4 534 294 грн 89 коп.

У зв`язку з тим, що Договір фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 не містить у собі строків повернення лізингових платежів (у разі розірвання Договору лізингу і повернення об`єктів лізингу), тому керуючись частиною 2 статті 693 ЦК України ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" направив АТ КБ "Приватбанк" вимогу № 2 від 05.01.2023, в якій просив в семиденний строк з моменту отримання даного листа (вимоги) повернути, шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" сплачені лізингові платежі (як попередню оплату за неотримане ним у майбутньому майно (об`єкт лізингу) на суму 4 534 294 грн 89 коп.

Враховуючи, що у встановлений строк ця вимога з боку АТ КБ "Приватбанк" задоволена не була, тому 17.01.2023 ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" за односторонньою заявою про залік зустрічних однорідних вимог № 2 частково зменшило свої зобов`язання перед АТ КБ "Приватбанк" по простроченій заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за Договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 на суму 4 534 294 грн 89 коп.

Заява про залік зустрічних однорідних вимог № 2 від 17.01.2023 є одностороннім правочином, передбаченим цивільним кодексом, тобто не забороненим законом, а його недійсність не визнана судом. Така заява про залік зустрічних однорідних вимог на час її розгляду є дійсною і містить в собі правові наслідки, що не підлягають запереченню.

Таким чином обов`язок ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" перед АТ КБ "Приватбанк" по погашенню простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, про що було зазначено у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1118/18 від 09.12.2019, припинився на суму 4 534 294 грн 89 коп.

Стягувач подав суду апеляційної інстанції відзив, в якому заперечує відносно доводів і вимог апеляційної скарги ТОВ "Транс Фуд Юкрейн", що в сукупності із заявою про визнання наказу таким, що підлягає виконанню в частині, направлена виключно на досягнення нелегітимних цілей у формі перешкоджанні Банку в можливості ініціювання справи про банкрутство.

АТ КБ "ПриватБанк" у грудні 2022 року звернулось до Господарського Хмельницької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Транс Фуд Юкрейн".

ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" є особою, що роками не виконує грошове зобов`язання перед банком в тому числі і не виконує судове рішення (і в примусовому порядку).

Ініціюючи банкрутство, банком було заявлено безспірну заборгованість за судовим рішенням, що набрало законної сили та кредитору не було відомо про будь-які наміри боржника штучно заявити свої вимоги до банку.

Одним із механізмів протидії у відкритті провадження у справі про банкрутство стало подання заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині у справі № 924/1118/18.

Умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

В цьому випадку, першочергова умова для застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України не відбулась - здійснення покупцем повної попередньої оплати за товар для набуття права вимагати від продавця виконання зустрічних дій (передачі товару або повернення коштів).

Немає ні правових підстав, ні фактичних обставин виконання сторонами договору фінансового лізингу, які б надавали ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" право вимагати повернення сплачених лізингових платежів, та відповідно, покладали на Банк зобов`язання повернути ці платежі.

Заявником не надано доказів, які би підтверджували виникнення заборгованості Банку з повернення сплачених лізингових платежів як сплати частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу. Твердження заявника про розірвання договору, повернення Банку об`єкта лізингу, звернення із відповідною вимогою та зміст самої вимоги не є належними та допустимими доказами в обґрунтування часткового припинення зобов`язання, як це передбачено статтями 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене, є вірним висновок про те, що вимоги заявника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу на суму 4 534 294 грн 89 коп. не підтверджені належними та допустимими доказами в порядку, передбаченому ст. ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України.

Тому, стягувач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023 у справі № 924/1118/18 залишити без змін.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 15.05.2023 представник стягувача заперечив проти доводів апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. Просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023 у справі № 924/1118/18 залишити без змін.

В судове засідання 15.05.2023 представник боржника не з`явився.

При цьому, 15.05.2023 від боржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, за змістом яких боржник повідомляє про неможливість забезпечення явки свого уповноваженого представника в судове засідання в приміщення суду апеляційної інстанції. Оскільки скаржник вважає участь свого представника важливою для розгляду справи, то просить відкласти розгляд справи та провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Хмельницької області.

Розглядаючи такі клопотання, суд апеляційної інстанції бере до уваги таке.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Проаналізувавши клопотання про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що воно не містить належних обґрунтувань неможливості участі представника в судовому засіданні, а заявник лише загальною фразою повідомляє про неможливість явки свого представника.

Також, скаржник не вказує про причини неможливості розгляду справи в цьому судовому засіданні.

Апеляційний господарський суд зауважує, що учасники справи не обмежені законом в кількості уповноважених осіб для представництва їх інтересів у тому числі і в суді апеляційної інстанції.

Окрім вказаного, скаржник не був позбавлений взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів або в приміщенні суду, подавши відповідне клопотання завчасно, з дотриманням порядку, встановленого нормами ГПК України.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та похідного про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, беручи до уваги те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника боржника.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника стягувача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржену ухвалу залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 у справі № 924/1118/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - 19 148 649 грн 86 коп. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном, 742 711 грн. 81 коп. пені а також 298 763 грн. 12 коп. судового збору. В решті позову відмовлено (т. 1, а. с. 181-185).

22.07.2019 на виконання вказаного рішення видано наказ (т. 1, а. с. 189).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 у справі № 924/1118/18 скасовано в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 856 146 грн. 34 коп. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном та судового збору. Прийнято у цій частині нове рішення, що викладено в такій редакції: Стягнути з ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" (29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Садова, 1/2, код 39808939) на користь АТ КБ "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код 14360570) 20 004 796 грн 20 коп. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном та 311 212 грн 63 коп. судового збору". Рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені залишити без змін. Стягнуто з ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на користь АТ КБ "Приватбанк" 19 263 грн 30 коп. судового збору за подання скарги (т. 2, а. с. 72-81).

На виконання означеної постанови видано накази від 09.12.2019 (т. 2, а. с. 88-89).

В подальшому, ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" звернулося із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 924/1118/18, в якій заявник просив визнати наказ Господарського суду Хмельницької області № 924/1118/18 від 22.07.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 на суму 4 534 294 грн 89 коп. (т. 2, а. с. 120-122)

Така заява боржника обґрунтована тим, що наказ в цій частині не підлягає виконанню, у зв`язку із вчиненням на підставі ст. 601 ЦК України одностороннього правочину - заліку зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "Приватбанк" лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 на загальну суму 4 534 294 грн 89 коп.

15.02.2023 заявник подав до суду заяву, в якій повідомив про зміни до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, де просив визнати наказ Господарського суду Хмельницької області № 924/1118/18 від 09.12.2019 таким , що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.16 на суму 4 534 294 грн 89 коп. (т. 2, а. с. 154).

Як зазначено вище, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023 у справі №924/1118/18 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення заяви боржника, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення належить до основних засад (принципів) господарського судочинства (статті 2, 18 ГПК України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Згідно з частиною першою статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.03.2021 у справі №910/8794/17 зазначив, що зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №910/8665/17.

Вище вказано, що заява боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково обґрунтована вчиненням на підставі ст. 601 ЦК України одностороннього правочину - заліку зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості з простроченого повернення АТ КБ "Приватбанк" лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 на загальну суму 4 534 294 грн 89 коп.

За змістом ст.601 ЦК України заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Тобто, припинення зобов`язання зарахуванням є одним із встановлених законом способів припинення зобов`язання, а заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, враховуючи вказані положення кодексів, є одностороннім правочином.

Слід зазначити, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

Зокрема, однорідність вимог визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

Разом з тим, Верховний Суд в постанові №910/11116/19 від 22.01.21 дійшов висновку про те, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України): - бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); -бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); - строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. ч. 2, 4 ст. 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з умовами укладеного між сторонами Договору фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У п. 5.2. Договору фінансового лізингу №4Т16041ЛИ банк зобов`язаний: передати майно в платне користування лізиноодержувачу на умовах та строки, що обумовлені цим договором. Після сплати всієї суми лізингових платежів та інших платежів, передати майно у власність лізингоодержувача та документ, що підтверджує сплату платежів за цим договором; прийняти майно від лізингоодержувача в випадку дострокового розірвання цього договору або у випадку закінчення терміну дії цього договору, якщо майно не було викуплено лізингоодержувачем та несплачено всі платежі за договором; при необхідності зареєструвати або знати з реєстрації майно у органах державної реєстрації.

Згідно ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" №723/97-ВР від 16.12.1997, який діяв на момент укладення договору, лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Тобто, за приписами вказаної норми матеріального права, боржник, як лізингоодержувач має право вимагати повернення лізингових платежів, у випадку відмови саме лізингоодержувача, яка можлива у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів і положеннями договором лізингу не передбачено іншого строку.

В той же час, у випадку відмови лізингодавця від договору лізингу, останній має право вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Таким чином, Законом України "Про фінансовий лізинг" №723/97-ВР від 16.12.1997 не передбачене право лізінгоодержувача вимагати повернення лізингових платежів в випадку розірвання договору лізінгу за ініціативою лізінгодавця.

Матеріалами справи стверджено, що 06.06.2017 стягувач направив на адресу боржника повідомлення № Є. Upr 1/3-67070 від 31.05.2017, в якому зазначив, що у зв`язку з невиконанням договору фінансового лізингу боржником, цим листом стягувач повідомляє про розірвання договору фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016. Також стягувач вимагав сплатити заборгованість за договором (т. 1, а. с. 45-46).

Згідно акту прийому-передачі від 15.06.2017 (підписаний сторонами та скріплений їх печатками) лізингоодержувач передав, а лізингодавець прийняв нерухоме майно, що є об`єктом лізингу за Договором від 01.07.2016 № 4Т16041ЛИ (т. 1, а. с. 47).

Отже, матеріалами справи підтверджено відмову саме лізингодавця від договору фінансового лізингу, тому з огляду на відсутність відмови лізингоодержувача від договору, у лізингодавця відсутній обов`язок із поверненню коштів, а відтак, і відсутні грошові зобов`язання перед заявником, які могли б бути зустрічним та однорідним зобов`язанням.

Також, апеляційним господарським судом враховується висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.04.2018 у справі №911/3483/16 за яким, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Тобто, у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача, у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця по переданню у майбутньому об`єкта лізингу у власність.

Враховуючи викладене, зобов`язання по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як частини вартості об`єкту лізингу, на яке посилається заявник, не є безспірним, а відтак, умови застосування зустрічних однорідних вимог відсутні, тому обов`язок відповідача в частині оплати стягувачу 4 534 294 грн 89 коп., що в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви боржника про визнання наказу Господарського суду Хмельницької області №924/1118/18 від 09.12.2019 таким, що не підлягає виконанню на суму 4 534 294 грн 89 коп.

Підсумовуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" про визнання наказу Господарського суду Хмельницької області від 09.12.2019 у справі № 924/1118/18 таким, що не підлягає виконанню на суму 4 534 294 грн 89 коп.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023 у справі № 924/1118/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" - без задоволення.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.04.2023 у справі № 924/1118/18 - без змін.

2. Справу №924/1118/18 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повна постанова складена "16" травня 2023 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.