ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

19 травня 2023 року м.Тернопіль Справа № 921/290/23
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши заяву без номера від 17.05.2023 (вх.№4326 від 18.05.2023) Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви, м.Тернопіль

про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовом: Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви, м.Тернопіль

до відповідача: Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

про визнання недійсним рішення,

без виклику (повідомлення) сторін,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа за позовом Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви, м.Тернопіль до Тернопільської міської ради, м.Тернопіль, про визнання недійсним рішення позачергової двадцять четвертої сесії Тернопільської міської ради №8/п24/02 від 17.04.2023 про припинення права постійного користування земельною ділянкою за адресою: вул.Євгена Коновальця, 1, м.Тернопіль, площею 0,548га (кадастровий номер :06:002:0018) (ухвала суду від 01.05.2023 про відкриття провадження у справі).

Ухвалою суду від 08.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви без номера від 04.05.2023 (вх.№3876 від 05.05.2023) Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви, про вжиття заходів забезпечення позову за необґрунтованістю та недоведеністю наявності підстав утруднення можливості позивачу відновити порушене право, за захистом якого він звернувся до суду.

18.05.2023 від Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви через підсистему ЄСІТС "Електроний суд" надійшла заява без номера від 17.05.2023 (вх.№4326 від 18.05.2023) про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- заборонити Тернопільській міській раді вчиняти дії відносно земельної ділянки, площею 0,548га (кадастровий номер :06:002:0018) шляхом зупинення дії виконання рішення Тернопільської міської ради №8/п24/02 від 17.04.2023;

- заборонити Тернопільській міській раді приймати будь які рішення щодо земельної ділянки, площею 0,5484га за кадастровий номер :06:002:0018, стосовно її поділу, виділу, об`єднання із іншими земельними ділянками, зміни цільового призначення земельної ділянки, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам;

- накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,548га (кадастровий номер :06:002:0018) шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь яким способом (в тому числі, але не виключно шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, об`єднання із іншими земельними ділянками, зміни цільового призначення земельної ділянки, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку стосовно спірної земельної ділянки площею).

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявником зазначено про те, що на офіційному веб-сайті Тернопільської міської ради 17.05.2023 оприлюднено проект рішення про поділ спірної земельної ділянки. Тому заявник вважає, що існують обґрунтовані ризики того, що Тернопільською міською радою будуть вчинятися дії щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, зокрема прийматися рішення щодо:

-поділу, об`єднання чи виділу земельної ділянки;

-передачі новоутворених земельних ділянок в користування чи у власність третім особам;

- зміни цільового призначення новоутворених земельних ділянок, тощо.

Також необхідність застосування заходів забезпечення позову заявником обґрунтовується й обставинами неможливості вільного володіння, користування і розпорядження власним нерухомим майном, оскільки оскаржуваним рішенням Управлінню припинено право постійного користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування та використання належного заявнику на праві власності нерухомого майна, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, що підтверджено свідоцтвом на право власності на нерухоме майно за № 893090, виданим виконкомом Тернопільської міської ради 23.04.2010.

На думку заявника у разі, якщо не будуть вжиті заходи забезпечення позову, про які він просить суд, то у разі задоволення позову, сам по собі судовий захист втратить ефективність та цінність з точки зору захисту порушеного права та інтересу, оскільки позивачу доведеться звертатись з численними позовами до нових користувачів спірної земельної ділянки та нести у зв`язку з цим фінансові витрати.

Оцінивши доводи, викладені в заяві про забезпечення позову, дослідивши долучені до заяви докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з ч.ч.1, 3 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 4,10 ст.139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Водночас, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення позову, не вимагатиме примусового виконання, тому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги у справі №921/290/23 стосуються захисту порушених прав позивача щодо землекористування ділянкою, наданою міською радою для обслуговування об`єктів нерухомості будівель церкви, що належать позивачу на праві власності, котре зареєстроване у встановленому порядку. Також речове право позивача на земельну ділянку було зареєстровано в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, утім згідно оспорюваного рішення міської ради є припиненим.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання недійсним рішення позачергової двадцять четвертої сесії Тернопільської міської ради №8/п24/02 від 17.04.2023), то в цьому випадку має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся ( правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №925/77/20).

Як вже зазначалось, у даному випадку між сторонами існує спір щодо права на землекористування, а саме постійного землекористування земельною ділянкою комунальної власності, яке було припинено внаслідок прийняття Тернопільською міською радою оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

В силу положень ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами ст.127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, будь які реєстраційні дії щодо земельної ділянки є наслідком реалізації рішень відповідного розпорядника такої земельної ділянки.

Тернопільська міська рада як власник спірної земельної ділянки, законодавчо не обмежена вчиняти дії з розпорядження відповідною земельною ділянкою, у тому числі приймати рішення про надання дозволу поділ чи об`єднання, на передачу в оренду, викуп земельної ділянки, тощо.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Постановляючи ухвалу про заборону відповідачу або третім особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Долученими до справи доказами заявником підтверджено доводи про те, що Тернопільська міська рада має намір в подальшому вчиняти дії по розпорядженню спірною земельною ділянкою, що свідчить про ризик зникнення чи зміни конфігурації об`єкта речового права, за захистом якого позивач звернувся до суду з цим позовом.

Зокрема, відповідачем після відкриття провадження у даній справі, 15.05.2023 на офіційному сайті Тернопільської міської ради оприлюднено проект рішення "Про поділ земельної ділянки за адресою вул. Євгена Коновальця, 1", відповідно до якого на підставі ст.12, 79-1, 122, 123 Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про місцеве самоврядування в Україні» та враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології, міська рада планує прийняти рішення про погодження розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 0,5484га (кадастровий номер :06:002:0018) за адресою вул.Євгена Коновальця, 1, без зміни цільового призначення.

За нормою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у тому числі шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується у разі, якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Статтею 26 Закону України «Про землеустрій» визначено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

З урахуванням наведених норм закону, здійснити поділ земельної ділянки може сам власник земельної ділянки або за його згодою землекористувач.

В даному спорі власником спірної земельної ділянки за кадастровим номером :06:002:0018 є Тернопільська міська рада. Тому, з огляду на факт оприлюднення Тернопільською міською радою проекту рішення щодо погодження розроблення землевпорядної документації щодо поділу спірної земельної ділянки, існують підстави вважати, що в майбутньому відповідач має намір вчиняти дії, котрі призведуть до зміни у структурі і параметрах спірної земельної ділянки. Вказані зміни за їх реалізації однозначно утруднять або і унеможливлять ефективний захист і відновлення прав і інтересів позивача у випадку задоволення позову.

А тому, суд вважає, що наведений у заяві про забезпечення позову захід забезпечення позову, такий як заборона Тернопільській міській раді приймати будь які рішення щодо земельної ділянки, площею 0,5484га за кадастровий номер :06:002:0018, стосовно її поділу, виділу, об`єднання із іншими земельними ділянками, зміни цільового призначення земельної ділянки, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам є адекватним до заявлених позовних вимог, співмірними з предметом позову та забезпечує ефективний захист прав і охоронюваних законом інтересів позивача.

Відтак, суд задовольняє заяву про забезпечення позову в цій частині.

Щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,548га (кадастровий номер :06:002:0018); заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь яким способом (в тому числі, але не виключно шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, об`єднання із іншими земельними ділянками, зміни цільового призначення земельної ділянки, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку стосовно спірної земельної ділянки площею), то суд зазначає наступне.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Під час вирішення питання про забезпечення позову шляхом арешту, судом встановлюються обставини чи піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна, у даному випадку, має стосуватись майна, що належить до предмета спору. При цьому, також встановлюється, чи такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14.08.2018р. у справі № 916/10/18, від 13.10.2020р. у справі №917/273/20, від 16.02.2021р. у справі №910/16866/20, від 09.06.2021р. у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20).

Суд враховує ту обставину, що протягом одного місяця (17 квітня по 15 травня 2023 року), Тернопільською міською радою вчиняються дії щодо підготовки та прийняття рішень про поділ земельної ділянки, що належала позивачу на праві постійного користування, в результаті чого будуть сформовані дві або декілька нових ділянок з іншими кадастровими номерами.

При цьому міська рада, прийнявши 17.04.2023 оспорюване рішення про припинення позивачу даного речового права в цей же день вчинила дії щодо реєстрації припинення даного речового права позивачу. Станом на 15.05.2023 радою отримано висновки постійних комісій з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології щодо розроблення технічної документації із землеустрою на поділ вказаної земельної ділянки.

Тому, суд вважає що заявником достатньо обґрунтовано поданими доказами вірогідність вчинення й інших дій, в майбутньому зі сторони Тернопільської міської ради щодо подальших змін у структурі і параметрах спірної земельної ділянки, і що такі дії ще більше ускладнять ефективний захист прав позивача як і ефективне виконання рішення суду.

При цьому судом враховано, що наведені способи забезпечення позову співвідносяться з предметом позову та безпосередньо стосуються спірної земельної ділянки, право на користування якою позивач хоче відновити у судовому порядку.

Враховуючи зазначене, суд, здійснивши оцінку доказів та обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, приймає їх як обґрунтовані достатнім чином для необхідності вжиття заходів до забезпечення позову у даному наведеному заявником випадку.

Проте, суд задовольняє вимоги позивача частково, так як не вважає, що відповідають приписам закону такий захід забезпечення позову як зупинення дії виконання рішення Тернопільської міської ради №8/п24/02 від 17.04.2023.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Тернопільської міської ради 17.04.2023 до Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за №12958533 про припинення позивачу права постійного користування на спірну земельну ділянку на підставі рішення Тернопільської міської ради №8/п24/02 від 17 квітня 2023 року.

Тобто оспорюване рішення в частині п.4 щодо реєстрації припинення речового права постійного користування земельною ділянкою, є виконаним як на момент звернення позивача до суду з позовом, так і на момент подання заяви про забезпечення позову.

Крім того, на відміну від положень ГПК України, такий вид забезпечення позову як зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта передбачено пунктом 1 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто може бути застосовано виключно у порядку адміністративного судочинства, але з урахуванням застережень, визначених пунктом 5 частини 3 зазначеної статті.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.09.2021 у справі №910/7451/21.

За наведених обставин, вимога щодо вжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення виконання Тернопільською міською радою рішення не передбачена нормами Господарського процесуального кодексу, відповідно є необґрунтованою, адже заходи забезпечення позову не мають зворотної дії в часі; такі заходи спрямовані на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної особи лише в майбутньому та діють як гарантія виконання судових актів, тому заява про забезпечення позову в цій частині вимог як необґрунтована задоволенню не підлягає.

На переконання суду, заходи забезпечення позову, які у даному випадку вживаються судом відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, співрозмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, доведеності обставин щодо можливого ускладнення поновлення оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

При цьому судом взято до уваги те, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для уникнення будь яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів, зокрема збереження майна (земельної ділянки) з приводу якого триває судовий розгляд.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Частиною 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

В даному випадку, суд констатує відсутність на час прийняття цієї ухвали відомостей, достатніх для припущення про ймовірність виникнення збитків осіб щодо яких вживаються заходи, та не вбачає необхідності щодо вжиття зустрічного забезпечення.

Згідно з положеннями ч.2 ст.144 ГПК України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Приписами ч.8 ст.140 ГПК України передбачено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись статтями 74, 136-140, 144, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву без номера від 17.05.2023 (вх.№4326 від 18.05.2023) Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви, м.Тернопіль, про вжиття заходів забезпечення позову у справі №921/290/23, - задовольнити частково.

2. З метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили:

- заборонити Тернопільській міській раді приймати будь які рішення щодо земельної ділянки, площею 0,5484га за кадастровим номером :06:002:0018, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Є.Коновальця, 1, стосовно її поділу, виділу, об`єднання із іншими земельними ділянками, зміни цільового призначення земельної ділянки, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам;

- накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,548га (кадастровий номер :06:002:0018) з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, що знаходиться за адресою: вул.Євгена Коновальця, 1, м.Тернопіль,

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в тому числі, але не виключно: шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, об`єднання із іншими земельними ділянками, зміни цільового призначення земельної ділянки, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку стосовно земельної ділянки площею 0,5484га (кадастровий номер :06:002:0018), що знаходиться за адресою: вул.Євгена Коновальця, 1 в м.Тернопіль.

3. В іншій частині заяви про забезпечення позову, - відмовити.

4. Дана ухвала є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили (19.05.2023), - до 19.05.2026.

Стягувачем за даною ухвалою є: Управління Тернопільської Єпархії Української Православної церкви, вул.Є.Коновальця, 1, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 14052348.

Боржником за даною ухвалою є: Тернопільська міська рада, вул.Листопадова, 5, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 34334305.

5. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 19.05.2023.

Ухвалу може бути оскаржено за правилами ст.ст. 253-259 ГПК України.

Суддя Н.О. Андрусик