ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2023м. СумиСправа № 920/179/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Кириченко-Шелест А.Г.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/179/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лімагрейн Україна (вул. Тургенєвська, буд. 55, пов. 2, м. Київ, 04050)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Зернова Сумщина (вул. Садова, буд. 34, с. Могриця, Сумський район, Сумська область, 42330)

про стягнення 1 072 332 грн 23 коп.,

представники учасників справи:

від позивача Ізвєков В.В.;

від відповідача Мазурова К.Д. (після виходу суду з нарадчої кімнати не з`явилась);

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 1 072 332 грн 23 коп., в тому числі 508 362 грн 74 коп. заборгованості за поставлений товар, 152 766 грн 71 коп. інфляційних втрат, 309 530 грн 23 коп. 48% річних, 101 672 грн 55 коп. штрафу відповідно до договору поставки № ПЛ-38 від 28.10.2020, укладеного між ПП Бізон-Тех 2006 та ТОВ Зернова Сумщини (на підставі договору про відступлення права вимоги № 28 від 11.10.2021, укладеного між позивачем ТОВ Лімагрейн Україна та ПП Бізон-Тех 2006); зазначити в рішенні про нарахування 48% річних на розмір заборгованості ТОВ Зернова Сумщина до моменту повного виконання рішення суду, яке здійснювати за такою формулою: С х 48 х Д : КДР : 100, де: С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році; стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви (16084 грн 98 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу (41500 грн 00 коп. та 5% від загальної суми стягнення з відповідача, вказаної у резолютивній частині судового рішення).

Ухвалою від 24.02.2023 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/179/23; призначив підготовче засідання з повідомленням сторін на 23.03.2023, 10:30; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.02.2023 була надіслана відповідачу за адресою місцезнаходження та отримана останніми 03.03.2023, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою від 07.03.2023 господарський суд задовольнив заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" (вх. № 822 від 06.03.2023) про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; забезпечив участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" у судовому засіданні 22.03.2022 о 10 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

21.03.2023 відповідач подав клопотання (вх. № 1757/23 від 21.03.2023), в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату і час, надати можливість представнику відповідача ознайомитися з матеріалами справи, підготувати заперечення на позовну заяву.

Через загрозу безпеці учасників справи та працівників суду, у зв`язку з тим, що з 09 год. 06 хв. до 11 год. 11 хв. 22.03.2023 у Сумській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 22.03.2023 не відбулось.

Ухвалою від 23.03.2023 господарський суд призначив підготовче засідання з повідомленням сторін на 13.04.2023, 11:00; забезпечив участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" у судовому засіданні 13.04.2023 об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

12.04.2023 відповідач подав клопотання (вх. № 2259/23 від 12.04.2023), в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату і час, у зв`язку з перебуванням представника відповідача в іншому судовому засіданні у Білопільському районному суді Сумської області; просить суд не слухати справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 13.04.2023, за участю представника позивача, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання 13.04.2023 обов`язковою судом не визнавалась.

Станом на 13.04.2023 відповідач відзиву на позовну заяву не подав, клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило.

Ухвалою від 13.04.2023 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні з повідомленням сторін на 10.05.2023, 10:30; забезпечив участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" у судовому засіданні 10.05.2023 о 10 год. 10 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

14.04.2023 відповідач подав заперечення проти позову (вх. №2289 від 14.04.2023), в якому виклав свою позицію щодо позовних вимог.

У судовому засіданні 10.05.2023 господарський суд розцінив як відзив на позовну заяву, постановив протокольну ухвалу про залишення заперечення відповідача без розгляду відповідно до ст. 118,119 ГПК України, у зв`язку із його поданням після закінчення встановленого судом строку для подання відзиву на позовну заяву, не зазначенням представником відповідача поважних причин пропуску строку.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач заперечує проти позову в частині стягнення 48% річних та штрафу, а також заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зазначає про їх надмірний розмір, просить зменшити.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

28 жовтня 2020 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Зернова Сумщина (покупець) укладений договір поставки №ПЛ-38 згідно з яким у порядку, строки та на умовах визначених договором і специфікаціями до нього, постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар (насіння для сівби; пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин і мікродобрива; мінеральні добрива), а покупець зобов`язався прийняти товар й оплатити його.

Погоджені сторонами договору поставки асортимент, кількість і ціна товару вказуються ними в Специфікаціях до договору поставки, що є невід`ємними його частинами (п. 2.1 договору).

Згідно зі специфікацією № 1 від 29.10.2020 до договору постачальник зобов`язався поставити відповідачу товар вартістю 487 584 грн. 12 коп. на умовах поставки DAP, склад покупця, що знаходиться за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Бездрик (вид транспорту автомобільний).

Строк оплати товару - товар оплачується покупцем у порядку, вказаному в договорі, і такі строки: не пізніше 15.11.2020 покупець переказує постачальнику перший платіж у сумі 146275,24 грн; не пізніше 30.10.2021 покупець здійснює остаточний розрахунок за товар.

Згідно зі специфікацією № 2 від 29.10.2020 до договору постачальник зобов`язався поставити відповідачу товар вартістю 238648 грн. 37 коп. на умовах поставки DAP, склад покупця, що знаходиться за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Бездрик (вид транспорту автомобільний).

Строк оплати товару - товар оплачується покупцем у порядку, вказаному в договорі, і такі строки: не пізніше 15.11.2020 покупець переказує постачальнику перший платіж у сумі 71594,51 грн.; не пізніше 30.10.2021 покупець здійснює остаточний розрахунок за товар.

Відповідно до п.5.1 договору покупець зобов`язується оплатити постачальнику товар у строк, що вказаний у Специфікації.

Оплата товару здійснюється покупцем у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору він є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до кінця року в якому він був укладений. Усі поставки постачальником покупцю товару з моменту укладення договору і до кінця року, в якому був укладений договір, а також порядок їх оплати, регулюється договором. Усі підписані представниками сторін у період дії договору специфікації та накладні про передачу покупцю товару є невід`ємними частинами договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити договору.

Відповідно до видаткових накладних № 40975, 40976 від 30.10.2020 постачальник поставив відповідачу товар згідно зі специфікаціями на загальну суму 726 232 грн 49 коп.

Товар був частково оплачений відповідачем в загальній сумі 217 869 грн. 75 коп. 30.10.2020 (довідка про грошові зобов`язання від 11.10.2021, а.с. 26)

11 жовтня 2021 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна" (новий кредитор) укладений договір про відступлення права вимоги № 28 за умовами якого первісний кредитор у зобов`язанні відступає новому кредитору права вимоги за договором поставки № ПЛ-38 від 28.10.2020 з усіма додатковими договорами, угодами, додатками та специфікаціями до нього, що є його невід`ємною частиною, укладеним між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернова Сумщина" (боржник).

Розмір заборгованості боржника, яка відступається на підставі договору про відступлення права вимоги, станом на дату укладення договору відступлення права вимоги складає 508362,74 грн., що відповідає основному боргу за поставлений товар (п. 1.2. договору відступлення права вимоги).

Право вимоги за основним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. Цесіонарій одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за основним договором, у т.ч. стягнення неустойки, процентів (відсотків), суми індексації ціни товарів, інфляційних втрат, збитків, штрафних санкцій (п. 1.6 договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 9.4 договору поставки та п. 1.8. договору відступлення права вимоги згода покупця (боржника) для уступки постачальником (первісним кредитором) своїх прав не потребується.

Згідно з п. 2.1. договору про відступлення права вимоги, права вимоги за договором вважаються переданими з моменту підписання сторонами договору та акту приймання-передачі права вимоги.

Акт приймання-передачі права вимоги і письмове повідомлення про відступлення права вимоги за основним договором до нового кредитора за формою, що є додатком до договору, сторони складають та підписують в день підписання договору. Новий кредитор самостійно повідомляє боржника про перехід до нього прав первісного кредитора за основним договором та про необхідність провести його виконання на користь нового кредитора (п. 2.4 договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до матеріалів справи 11.10.2021 позивачем та ПП "Бізон-Тех 2006" підписаний акт приймання-передачі права вимоги за договором поставки.

11.10.2021 позивач повідомив відповідача про зміну кредитора у зобов`язанні та необхідність виконання грошових зобов`язань за договором поставки на користь позивача, як нового кредитора (опис вкладення, список згрупованих відправлень від 12.10.2021).

Згідно з актом від 24.11.2021 первісний кредитор передав позивачу оригінали договору поставки, специфікацій, видаткових накладних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив поставлений товар у повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 508362 грн 74 коп. За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до умов договору поставки позивач нарахував та заявляє до стягнення з відповідача 152 766 грн 71 коп. інфляційних втрат, 309 530 грн 23 коп. 48% річних, 101 672 грн 55 коп. штрафу.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Суд встановив, що факт отримання відповідачем товару за договором вартістю 726 232 грн 49 коп., підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними. Відповідач не розрахувався за отриманий товар у строки встановлені у специфікаціях, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Заборгованість відповідача становить 508362 грн 74 коп. Факт наявності боргу відповідач визнає.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 508362 грн 74 коп. заборгованості.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 7.1.3 договору поставки, з метою забезпечення своєчасного виконання договірних зобов`язань сторони встановили, що за прострочення оплати за виконання грошових зобов`язань за договором понад 20 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми грошового зобов`язання простроченої понад 20 днів календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів. Покупець сплачує один із зазначених у цьому пункті штрафів виходячи із загального строку прострочення певної суми грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку позивача, за прострочення оплати товару понад 40 календарних днів відповідачу нарахований штраф в сумі 101 672 грн. 55 коп. (20% від суми грошового зобов`язання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У п. 7.2.3 договору поставки сторони домовились, що в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором покупець замість 3% річних передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити постачальнику 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Відповідно до розрахунку позивача, за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати товару відповідачу нараховані інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 152 766 грн 21 коп., 48 % річних в сумі 309530 грн 23 коп. за період з 01.11.2021 до 06.02.2023, виходячи з суми заборгованості в розмірі 508362 грн. 74 коп., з урахуванням строків розрахунків, визначених у специфікаціях.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, суд встановив, що у розрахунку інфляційних втрат позивач застосував індекс інфляції за січень 2023 року 101,30, однак за даними Державної служби статистики України відповідний індекс складає 100,80 (розрахунки перевірені судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій на сайті https://ips.ligazakon.net/calculator/ff; результати долучені до матеріалів справи).

За цих обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3263 грн 22 коп. Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати товару, суд вважає правомірними та обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 101 672 грн. 55 коп. штрафу, 149503 грн 49 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 309530 грн 23 коп. 48 % річних.

Відповідач заперечує проти нарахованих позивачем 48 % річних та штрафу, вважає їх надмірними, просить зменшити.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді штрафу, а також змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і встановили її на рівні 48% річних від несплаченої вартості товару. Тобто право позивача на нарахування сум, заявлених до стягнення, передбачене умовами договору.

Водночас суд зазначає, що заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

Оцінюючи обставини справи для застосування правового механізму зменшення розміру штрафу та 48% річних, суд враховує, що розмір основної суми заборгованості становить 508362 грн 74 коп.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення і суд визнав такі вимоги правомірними та обґрунтованими, 149503 грн 49 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 309530 грн 23 коп. 48 % річних, 101 672 грн. 55 коп. штрафу.

Враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст.3 ЦК України, суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 75% - до 25 418 грн. 14 коп. та відсутності підстав для зменшення 48 % річних.

Суд бере до уваги, що за умовами договору та специфікацій строк для виконання відповідачем зобов`язань з оплати товару після його отримання становив рік (товар отриманий 30.10.2020, строк оплати до 30.10.2021), однак відповідач не розрахувався за отриманий товар, прострочення виконання грошового зобов`язання складає більше року, тому суд не вбачає підстав для зменшення нарахованих позивачем 48 % річних.

Водночас зменшуючи заявлений до стягнення розмір штрафу суд враховує, що штраф є фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, стягнення судом 48 % річних, інфляційних втрат та частини штрафу забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору.

За викладених обставин суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 149503 грн 49 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 309530 грн 23 коп. 48 % річних, 25418 грн 14 коп. штрафу.

Позивач просить суд зазначити у рішення суду про нарахування 48% річних до моменту виконання рішення.

Відповідно до ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання 48% річних за час прострочення.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосування частини 10 статті 238 ГПК України у даному випадку, сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України наявні правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 48% річних від суми основного боргу до моменту виконання рішення суду за формулою - Сума 48% річних = С х 48 х Д / КДР / 100, де: С - сума основного боргу, Д - кількість днів прострочення, КДР кількість днів у році. У випадку часткової сплати боржником суми основного боргу, нарахування 48% річних повинно здійснюватись на залишок заборгованості.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 № 922/445/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідач висловив заперечення щодо витрат позивача на правову допомогу, зазначив, що вважає такі витрати завищеними.

Суд встановив, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 920/179/23 в сумі 41500 грн 00 коп. підтверджується договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.12.2019, додатковими угодами № 19 та № 20 від 26.01.2023, рахунком на оплату № 01-27/01 від 27.01.2023, платіжним дорученням № 303 від 30.01.2023, ордером серії ВО № 1046914 від 27.01.2023. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5% від загальної суми стягнення з відповідача, вказаної у резолютивній частині відповідного судового рішення.

Відповідно до додаткових угод № 19 та № 20 від 26.01.2023 представництво та захист інтересів клієнта як позивача у господарському суді першої інстанції під час судового розгляду справи про стягнення з ТОВ «ЗЕРНОВА СУМЩИНА» заборгованості за договором поставки № ПЛ-38 від 28.10.2020 включатиме такий обсяг правової допомоги: підготовку проекту позовної заяви про стягнення заборгованості за договором поставки; формування додатків до позовної заяви; подання до суду позовної заяви або консультування клієнта щодо порядку її подання; представництво інтересів клієнта під час розгляду судом першої інстанції позову; підготовку всіх необхідних процесуальних документів у вказаній справі, у тому числі але не виключно: відповідей на відзиви відповідача, заяв, клопотань, а також заперечень проти заяв і клопотань інших учасників справи; опрацювання заперечення на відповідь на відзив відповідача; підготовка та подання додаткових пояснень у справі після ознайомлення з запереченнями на відповідь на відзив на позовну заяву; опрацювання додаткових пояснень відповідача; консультування Клієнта з питань виконання вимог ухвал суду першої інстанції (п. 1.1. додатку № 19 до договору).

Розмір винагороди (гонорару), яка сплачується адвокатському об`єднанню за надання професійної правничої (правової) допомоги, обсяг і зміст якої визначений у п. 1.1. додатку № 19 до договору та відповідає дорученню клієнта, складається з двох частин та становить: 41 500,00 гривень без ПДВ - фіксована сума; 5% від загальної суми стягнення з відповідача, вказаної у резолютивній частині відповідного судового рішення (без ПДВ), яке набрало законної сили.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись принципами справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про часткову відмову позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу (в сумі 21500 грн 00 коп., 5% від загальної суми стягнення з відповідача, вказаної у резолютивній частині відповідного судового рішення (без ПДВ), яке набрало законної сили), з урахуванням таких критеріїв, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, завищення розміру вартості послуг адвоката щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи.

Враховуючи предмет та ціну спору, обсяг доказів, ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію. Аналіз документів та відомостей ТОВ "Лімагрейн Україна" щодо обставин виникнення заборгованості за договором поставки та виникнення у клієнта права вимоги, як і підготовка позовної заяви та подання її до суду не вимагали від адвоката значних затрат часу та зусиль, а також застосування спеціальних професійних навиків з правових питань з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, в тому числі щодо збирання доказів по суті спору.

Спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Відповідач визнав суму основного боргу та інфляційних втрат.

Також суд враховує, що такі послуги як підготовка відповіді на відзив відповідача, опрацювання заперечення на відповідь на відзив відповідача, підготовка та подання додаткових пояснень у справі після ознайомлення з запереченнями на відповідь на відзив на позовну заяву адвокатом у справі № 920/179/23 не надавались. Після відкриття провадження у справі позивач не подавав до суду будь-яких заяв чи клопотань, крім клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, зважаючи на складність справи, є розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката в сумі 20 000 грн 00 коп.

Суд при цьому зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини позивача з адвокатським об`єднанням за укладеним договором, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цим договором не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на відповідача не в повній сумі, про яку домовились позивач та адвокатське об`єднання "Есквайрс" (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).

На підставі викладеного, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4, 5, 9 ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються: витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 16036 грн 04 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, без урахування зменшення судом розміру штрафу; витрати позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в сумі 20000 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Зернова Сумщина (вул. Садова, буд. 34, с. Могриця, Сумський район, Сумська область, 42330, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лімагрейн Україна (вул. Тургенєвська, буд. 55, пов. 2, м. Київ, 04050, ) 508 362 грн 74 коп. заборгованості за поставлений товар, 149503 грн 49 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 309530 грн 23 коп. 48 % річних, 25418 грн 14 коп. штрафу, 16036 грн 04 коп. витрат по сплаті судового збору, 20000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нарахування 48% річних на суму основного боргу (508 362 грн 74 коп.) до моменту виконання рішення суду.

Нарахування 48% річних необхідно здійснювати за наступною формулою:

Сума 48% річних = С х 48 х Д / КДР / 100, де:

С - сума основного боргу,

Д - кількість днів прострочення,

КДР кількість днів у році.

Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати боржником суми основного боргу, нарахування 48% річних повинно здійснюватись на залишок заборгованості.

3. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 22.05.2023.

Суддя Д. В. Вдовенко