ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023м. ХарківСправа № 922/534/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м. Харків
про стягнення 5295693,17 грн.
за участю представників:

позивача - Кравчун Д.В.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 195УП від 21.12.2018 в сумі 3236037,84 грн. на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ АТ "Ощадбанк" НОМЕР_1 , МФО 351823, ; заборгованості по пені у сумі 233649,59 грн., 3% річних у сумі 223835,38 грн. та індексу інфляції у розмірі 1602170,36 грн. на п/р ХОУ АТ "Ощадбанк" НОМЕР_2 , МФО 351823, . Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у сумі 79435,40 грн. на п/р ХОУ АТ "Ощадбанк" НОМЕР_2 , МФО 351823, .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.02.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач 10.04.2023 за вх.№ 8740 надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 233649,59 грн., 3% річних у сумі 223835,38 грн. та індексу інфляції у розмірі 1602170,36 грн. або зменшити їх стягнення на 90%. Також, відповідач просить суд застосувати до стягнення пені строк позовної давності, оскільки період, за який вона нарахована позивачем, перевищено.

Позивач 17.04.2023 за вх.№ 9357 надав відповідь на відзив, згідно якої просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача у судовому засіданні 08.05.2023 просив суд задовольнити позовні вимоги у справі.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні 08.05.2023 не скористався.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України Про ринок електричної енергії від 13.04.2017 (далі - Закон), з 01.01.2019 ПрАТ Харківенергозбут є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268.

ПрАТ Харківенергозбут, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг.

Відповідно до статті 4 Закону України Про ринок електричної енергії (далі - Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Частиною 1 статті 63 Закону встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Законом України від 23.11.2018 № 2628 Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів тимчасово, на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, універсальні послуги, крім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені Законом України Про ринок електричної енергії для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 цього Закону.

Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (ч. 4 ст. 63 Закону).

Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Також, згідно з п. 7 Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268 (далі - Постанова), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Разом з тим, у відповідності до п. 13 Перехідних положень Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті ПрАТ Харківенергозбут zbutenergo.kharkov.ua.

21.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" та ДП "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" було укладено договір № 195УП про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Також, 21.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" та ДП "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" було укладено комерційну пропозицію № 6 - додаток № 3 від 21.12.2018 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 195УП від 21.12.2018.

Акціонерне товариство Українські енергетичні машини приєдналося до умов договору № 195УП з 21.12.2018 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.12.2021.

Відповідно до п. 1.4. Статуту акціонерного товариства Українські енергетичні машини, затвердженого протоколом спільних позачергових загальних зборів акціонерного товариства Українські енергетичні машини та акціонерного товариства Завод Електроважмаш від 23.12.2021 № 32/2021, акціонерне товариство Українські енергетичні машини є правонаступником всіх прав та обов`язків акціонерного товариства Завод Електроважмаш внаслідок приєднання останнього відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р Про погодження реорганізації акціонерного товариства Завод Електроважмаш шляхом приєднання до акціонерного товариства Турбоатом.

20.01.2022 між Приватним акціонерним товариством Харківенергозбут та Акціонерним товариством Українські енергетичні машини було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 21.12.2018 № 195 УП, відповідно до якої змінено назву споживача з Акціонерного товариства Завод Електроважмаш () на назву Акціонерне товариство Українські енергетичні машини ().

Ураховуючи викладене господарський суд приходить до висновку, що посилання відповідача про невірне визначення позивачем відповідача у справі підлягають відхиленню.

Порядок розрахунків за договором № 195УП визначається відповідно до комерційної пропозиції № 9, яка є невід`ємним додатком до договору.

Згідно п. 2.1. договору № 195 УП, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 5.8 договору № 195 УП, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 5.9 та п. 5.13 договору № 195 УП передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника, споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії через постачальника.

Відповідно до п. 6.2 договору № 195 УП, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

У відповідності до п. 5.10 договору № 195 УП, оплата рахунку постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції (публічній), яка є додатком 3 до цього договору.

За умовами п.3 комерційної пропозиції № 9 (додаток 3 до договору № 195 УП) (далі комерційна пропозиція), розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності в платіжному документі в реквізиті «Призначення платежу» посилань на період за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію. Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

У разі зміни тарифу надлишок (передплата) оплачено, але не спожитої електричної енергії, зараховується Споживачу на його особовий рахунок, як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії поточного періоду.

Відповідно до п. 4 публічної комерційної пропозиції № 9 - рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5-ти робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.

Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах Постачальника. В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Оплата вартості електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Відповідно до п. 6.2 договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Згідно з п.п. 4.12, 4.13 розділу IV «Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п. 10 Постанови до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

У відповідності до п. 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п. 1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку та затверджуються Регулятором.

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що розрахунки за спожиту електроенергію відповідача проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу - АТ «Харківобленерго».

Згідно з переданими операторами системи розподілу даними ПрАТ Харківенергозбут для Акціонерного товариства Українські енергетичні машини було сформовано наступні рахунки за електричну енергію:

- за березень 2020 на суму 370 186,56 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 06.04.2020, строк оплати рахунку по 13.04.2020. Рахунок не оплачено.

- за квітень 2020 на суму 394 545,54 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 07.05.2020, строк оплати рахунку по 15.05.2020. Рахунок не оплачений.

- за травень 2020 на суму 343 460,22 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.06.2020, строк оплати рахунку по 16.06.2020. Рахунок не оплачений.

- за червень 2020 на суму 271 620,06 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 08.07.2020, строк оплати рахунку по 15.07.2020. Рахунок не оплачений.

- за липень 2020 на суму 273 614,34 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 06.08.2020, строк оплати рахунку по 13.08.2020. Рахунок не оплачений.

- за серпень 2020 на суму 288 995,40 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 16.09.2020, строк оплати рахунку по 23.09.2020. Рахунок не оплачений.

- за вересень 2020 на суму 307 384,56 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.10.2020, строк оплати рахунку по 19.10.2020. Рахунок не оплачений.

- за жовтень 2020 на суму 326 331,60 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.11.2020, строк оплати рахунку по 16.11.2020. Рахунок не оплачений.

- за листопад 2020 на суму 408 727,20 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 08.12.2020, строк оплати рахунку по 15.12.2020. Рахунок не оплачений.

- за грудень 2020 на суму 516 391,68 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 11.01.2021, строк оплати рахунку по 16.01.2021. Рахунок не оплачений.

- за січень 2021 на суму 373 897,44 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 08.02.2021, строк оплати рахунку по 15.02.2021. Рахунок не оплачений.

- за лютий 2021 на суму 401 521,68 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 04.03.2021, строк о плати рахунку по 12.03.2021. Рахунок не оплачений.

- за березень 2021 на суму 247 146,48 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 07.04.2021, строк оплати рахунку по 14.04.2021. Рахунок не оплачений.

- за квітень 2021 на суму 372 083,04 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 11.05.2021, строк оплати рахунку по 18.05.2021. Рахунок не оплачений.

- за травень 2021 на суму 263 366,88 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.06.2021, строк оплати рахунку по 16.06.2021. Рахунок не оплачений.

- за червень 2021 на суму 318 082,80 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 08.07.2021, строк оплати рахунку по 15.07.2021. Рахунок не оплачений.

- за липень 2021 на суму 282 110,64 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.08.2021, строк оплати рахунку по 16.08.2021. Рахунок не оплачений.

- за серпень 2021 на суму 282 359,28 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.09.2021, строк оплати рахунку по 16.09.2021. Рахунок не оплачений.

- за вересень 2021 на суму 156 023,28 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 08.10.2021, строк оплати рахунку по 19.10.2021. Рахунок не оплачений.

- за жовтень 2021 на суму 516 746,16 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.11.2021, строк оплати рахунку по 16.11.2021. Рахунок не оплачений.

- за листопад 2021 на суму 228 170,88 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.12.2021, строк оплати рахунку по 16.12.2021. Рахунок не оплачений.

- за грудень 2021 на суму 448 686,00 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 11.01.2022, строк оплати рахунку по 18.01.2022. Рахунок не оплачений.

- за січень 2022 на суму 362 675,04 грн. Рахунок було отримано представником Відповідача під підпис 09.02.2022, строк оплати рахунку по 16.02.2022. Рахунок не оплачений.

- за лютий 2022 на суму 241 584,00 грн. Рахунок було направлено засобами поштового зв`язку. Рахунок не оплачений.

- за червень 2022 на суму 151 228,56 грн. Рахунок було отримано представником Відповідача під підпис 08.07.2022, строк оплати рахунку по 15.07.2022. Рахунок не оплачений.

- за липень 2022 на суму 494 951,52 грн., з урахуванням перерахунку попередніх періодів, а саме: березень 2022 року на суму 319 399,92 грн. Рахунок було направлено засобами поштового зв`язку.

- за серпень 2022 на суму 593 503,68 грн., з урахуванням перерахунку попередніх періодів, а саме: квітень 2022 року та травень 2022 року. Рахунок було направлено засобами поштового зв`язку.

- за вересень 2022 на суму 198 492,00 грн. Рахунок було направлено засобами поштового зв`язку. Рахунок не оплачений.

Відповідно до п. 6.2. договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Проте, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати рахунків у визначені договором та рахунком строки не виконав, у зв`язку з чим у нього за період з жовтня 2021р. по вересень 2022 р. перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2022 становить 3236037,84 грн.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу заборгованості у розмірі 3236037,84 грн.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, Законом України Про ринок електричної енергії. Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.

Згідно статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до вимог статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 3236037,84 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 7 комерційної пропозиції № 9 та п. 5.8 договору, при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику за весь час прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Також, п. 7 комерційної пропозиції № 9 встановлено, що боржник при простроченні виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

У зв`язку з несплатою за електричну енергію за договором в обумовлений термін відповідачу позивачем станом на 01.10.2022 нарахована пеня у сумі 233649,59 грн. за період з лютого 2022 року по вересень 2022 року, 3% річних у сумі 223835,38 грн. за період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року та індекс інфляції у розмірі 1602170,36 грн. за період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року.

Перевіривши розрахунки позивача пені у сумі 233649,59 грн. за період з лютого 2022 року по вересень 2022 року, 3% річних у сумі 223835,38 грн. за період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року та індексу інфляції у розмірі 1602170,36 грн. за період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року, суд дійшов висновку, що відповідні розрахунки є вірними, вони відповідають нормам чинного законодавства та не спростовані відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги у справі в частині стягнення пені у сумі 233649,59 грн., 3% річних у сумі 223835,38 грн. та індексу інфляції у розмірі 1602170,36 грн. є обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені у сумі 233649,59 грн., 3% річних у сумі 223835,38 грн. та індексу інфляції у розмірі 1602170,36 грн. на 90%, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п.28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

В обґрунтування клопотання щодо зменшення заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних відповідач зазначає, що позивачем не було подано до суду будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошового зобов`язання за визначеним договором. Також, відповідач в обґрунтування клопотання посилається на наявність форс-мажорних обставини, погіршення фінансового стану відповідача у зв`язку з оголошенням воєнного стану в Україні, відсутність бюджетного фінансування та дотацій. Окрім того, відповідач зазначає, що накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, яке є стратегічним підприємством, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тож суд враховує висновки Великої Палати викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно із яким Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір пені, штрафу та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 26.08.2021 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1005-р доповнено перелік об`єктів великої приватизації державної власності додатковою позицією: 05762269 Акціонерне товариство Турбоатом 75,22407664.

27.08.2021 р. відповідно до рішення позачергових загальних зборів, Акціонерне товариство Турбоатом перейменовано у Акціонерне товариство Українські енергетичні машини, у зв`язку з чим розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1228-р від 06.10.2021 р. в перелік об`єктів приватизації внесені відповідні зміни щодо назви Товариства.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (з подальшими подовженнями) на всій території України було введено воєнний стан (надалі - Указ Президента).

Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, вказаний Указ Президента був затверджений Верховною Радою України.

Згідно з частиною 2 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Частина 2 статті 14-1 вказаного закону серед іншого відносить до форс-мажорних обставин збройний конфлікт, військові дії, оголошену та неоголошену війну.

Так, 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Вказаний документ Торгово-промислової палати міститься у загальнодоступному доступі.

Крім того, виникнення форс-мажорних обставин у відповідача також підтверджується Сертифікатом Харківської Торгово-промислової палати за вих. № 114/63.01-6 від 30.09.2022 про підтвердження виникнення обставин непереборної сили у АТ Українські енергетичні машини.

Разом з цим, суд зазначає, що доказів, які б підтверджували ймовірність завдання чи наявність реальних збитків у позивача через неналежне виконання договірних зобов`язань матеріали справи № 922/534/23 не містять.

З огляду на господарську діяльність відповідача, причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати і його ступінь вини, а також, враховуючи те, що підприємство відповідача є стратегічним підприємством, яке віднесено до переліків об`єктів великої приватизації державної власності, відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, та не співмірність заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних із вартістю поставленої електричної енергії за договором, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що стягнення з боржника заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних не може бути джерелом збагачення кредитора.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй. Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок "помилок" законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Враховуючи вищевикладене, висновки Верховного Суду, якими не встановлено неможливості зменшення судом нарахованих інфляційних витрат за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, принцип справедливості, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення пені, 3% річних та індексу інфляції на 90%.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у сумі 23364,96 грн., 3% річних у сумі 22383,54 грн. та індекс інфляції у розмірі 160217,04 грн.

Разом з цим суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 79435,40 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 120, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 199, ) на користь Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) заборгованість за електричну енергію в сумі 3236037,84 грн. на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ АТ "Ощадбанк" НОМЕР_1 , МФО 351823, .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 199, ) на користь Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) заборгованість по пені у сумі 23364,96 грн., 3% річних у сумі 22383,54 грн., індекс інфляції у розмірі 160217,04 грн. та 79435,40 грн. судового збору на п/р ХОУ АТ "Ощадбанк" НОМЕР_2 , МФО 351823, .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Відповідач: Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 199, ).

Повне рішення складено "18" травня 2023 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/534/23