ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2023 р. Справа№ 910/18942/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від АТ «Міжнародний резервний банк»: Разумов М.А. за довіреністю б/н від 27.03.2023.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 (про затвердження звіту ліквідатора, затвердження ліквідаційного балансу, ліквідацію банкрута та закриття провадження у справі) та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Акціонерного товариства «Сбербанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «М-Трейд»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 (суддя Пасько М.В.) затверджено звіт ліквідатора; затверджено ліквідаційний баланс станом на 19.01.2023; ліквідовано банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «М-Трейд», як юридичну особу у зв`язку з банкрутством; закрито провадження у справі № 910/18942/20; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений КУзПБ строк або були відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду в іншому складі суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.02.2023 апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Також не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у затвердженні звіту ліквідатора про виконану роботу та ліквідаційного балансу банкрута.

У відповідності до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 15.02.2023 апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі № 910/18942/20 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18942/20 за заявою Акціонерного товариства «Сбербанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «М-Трейд» про банкрутство. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/18942/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 у справі № 910/18942/20 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18942/20 за заявою Акціонерного товариства «Сбербанк» до ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» про банкрутство. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/18942/20.

20.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/18942/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 у справі № 910/18942/20, зокрема, задоволено клопотання Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»; поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 (про закриття провадження) та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20; об`єднано апеляційні скарги Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 (про затвердження звіту ліквідатора, затвердження ліквідаційного балансу, ліквідацію банкрута та закриття провадження у справі) та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 в одне апеляційне провадження; розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 (про затвердження звіту ліквідатора, затвердження ліквідаційного балансу, ліквідацію банкрута та закриття провадження у справі) та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 призначено на 26.04.2023.

18.04.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Мамченко Л.Н. надійшли відзиви на апеляційні скарги, у відповідності до яких остання просить суд, залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник АТ «Міжнародний резервний банк» у судовому засіданні 26.04.2023 вимоги апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у затвердженні звіту ліквідатора про виконану роботу та ліквідаційного балансу банкрута.

26.04.2023 ліквідатор ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» арбітражний керуючий Мамченко Л.Н. в судове засідання не з`явилась, при цьому у відзивах на апеляційні скарги просила суд розглянути справу без її участі.

У судове засідання 26.04.2023 не з`явився представник АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»; про причини неявки суду не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

26.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника АТ «Міжнародний резервний банк», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду на стадію ліквідації, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/18942/20 про банкрутство ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд», провадження у якій відкрито ухвалою суду від 22.12.2020 за заявою АТ «Сбербанк».

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 визнано АТ «Сбербанк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредиторами ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника у справі №910/18942/20 на загальну суму 1 283 768 036,49 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у даній справі, серед іншого, ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мамченко Л.Н.

Ухвалою суду від 25.01.2022 визнано АТ «Міжнародний резервний банк» кредитором ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» на суму 28 746 218,12 грн, з яких: 4 540,00 грн - вимоги першої черги, а 28 741 678,12 грн - четвертої черги.

21.09.2022 арбітражним керуючим Мамченко Л.Н. подано до суду першої інстанції на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційній баланс банкрута.

За наслідками розгляду заявлених арбітражним керуючим вимог ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 затверджено звіт ліквідатора, затверджено ліквідаційний баланс станом на 19.01.2023, ліквідовано ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» як юридичну особу у зв`язку з банкрутством та закрито провадження у справі №910/18942/20.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із можливості затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, оскільки вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, які підлягають включенню до ліквідаційної маси, для погашення кредиторських вимог.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. вказує про те, що ліквідатор зобов`язаний вживати всіх заходів спрямованих на пошук, виявлення та повернення активів банкрута, проведення опису, оцінки та реалізації дебіторської заборгованості (права вимоги) боржника для повного задоволення вимог кредиторів. Проте, ліквідатором не встановлено обставини можливого доведення боржника до банкрутства чи інших злочинів посадових осіб боржника, які сприяли настанню неплатоспроможності боржника, що може бути підставою для притягнення таких осіб до солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство.

Також, на підставі протоколу №5 від 15.09.2022 засідання комітету кредиторів ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» по справі №910/18942/20 кредиторами банкрута було відмовлено у затвердженні звіту про роботу ліквідатора ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» Мамченко Л.Н., оскільки зазначений звіт не містить аналізу обставин для вирішення питання про покладення на винних осіб субсидіарної та/або солідарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства.

Крім того, АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. зазначає про те, що судове засідання, під час якого оголошено оскаржуване судове рішення, не відбулося в обумовлений час у зв`язку з сигналом тривоги та відсутності у Господарському суді міста Києва до 15 год. 30 хв. енергопостачання, відтак місцевим господарським судом всупереч приписам ч. 7 ст. 4 ГПК України було незаконно проведено судове засідання без участі учасників справи.

Доводи апеляційної скарги АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зводяться до того, що суд першої інстанції ліквідував боржника та закрив провадження у справі про банкрутство без відповідного схвалення звіту ліквідатора комітетом кредиторів, чим порушено приписи статей 34, 44, 61 КУзПБ.

Також, за твердженням скаржника, ліквідатором не вжито заходів для притягнення до солідарної та субсидіарної відповідальності, тобто не дотримано принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі.

Поміж іншого апелянт вказує, що місцевий господарський суд в порушення ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 13, 42, 200, 201 ГПК України, нехтуючи рекомендаціями Верховного Суду та рекомендаціями Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, незважаючи на оголошення в цей день, 19.01.2023, на час початку судового засідання у цій справі «повітряної тривоги» в місті Києві, продовжив розгляд справи про банкрутство ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» без належного повідомлення АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», як кредитора, що призвело до порушення прав останнього на прийняття участі у судовому засіданні.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вбачає підстави її скасування з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).

В силу положень процесуального законодавства рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. При цьому рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються, а також яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У відповідності до ст. 232 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Господарські суди повинні дотримуватись передбаченої статтями 234, 238 ГПК структури та послідовності викладення рішення.

Так, згідно ч. 1 ст. 234 ГПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з вступної частини, описової частини із зазначенням суті клопотання, мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу, а також резолютивної частини.

В той же час, прийнята судом першої інстанції ухвала за результатами розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута не відповідає вимогам зазначених вище положень законодавства.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить стислого викладу суті поданого звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника, оцінки доданих до нього і наявних у справі доказів, а також аналізу повноти вчинення ліквідатором заходів в ліквідаційній процедурі, з тексту ухвали не вбачається, у який саме спосіб суд дійшов висновку щодо можливості затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу банкрута та закриття провадження у справі.

Приймаючи спірну ухвалу, господарський суд міста Києва з посиланням на ст.ст. 64, 65, 90 та Кодексу України з процедур банкрутства, які регулюють питання закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку із поданням на затвердження звіту ліквідатора, обмежився лише вказівкою на те, що згідно наданого на затвердження звіту та ліквідаційного балансу боржника, вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, оскільки ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

За таких обставин, відсутність в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції мотивувальної частини та викладу обставин, встановлених судом першої інстанції, з посиланням на відповідні докази у справі, а саме належного дослідження вчинення ліквідатором всіх дій, передбачених КУзПБ, здійснення всіх можливих заходів, спрямованих на пошук та виявлення майна банкрута, та законного і обґрунтованого затвердження поданого звіту та закриття провадження у справі, позбавляє можливості всебічного, повного та об`єктивного перегляду такої ухвали судом апеляційної інстанції, як наслідок оскаржувана кредиторами ухвала суду від 19.01.2023 є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права щодо дослідження всіх обставин справи у їх сукупності на підставі повного та всебічного розгляду справи та відповідного їх відображення у мотивувальній частині наведеної ухвали.

Поряд з наведеним, судова колегія зазначає, що метою апеляційного перегляду справи є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи повторно. (Близька за змістом правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №904/3526/20, від 09.02.2022 у справі №17/169-07, від 02.06.2022 у справі №905/1732/20, від 07.06.2022 у справі №922/605/15, від 08.11.2022 у справі №922/2315/16, від 29.11.2022 у справі №15/81, від 31.01.2023 у справі №903/64/22, від 28.02.2023 у справі №914/1661/20).

Отже, оскільки судом було розглянуто звіт ліквідатора по суті заявлених в ньому вимог та зроблено висновки про наявність підстав для його затвердження, суд апеляційної інстанції, користуючись правами суду першої інстанції, в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості та балансу інтересів, має дослідити всі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності з наданням їм належної правової оцінки, тобто розглянути справу повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

З поданого ліквідатором звіту, а також наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з метою виявлення майна чи інших активів банкрута ліквідатором були направлені запити до відповідних реєструючих органів.

Одержані ліквідатором відповіді від зазначених органів свідчать про відсутність у банкрута майнових активів, які належать йому на праві власності або повного господарського відання та які можуть бути включенні до ліквідаційної маси.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за банкрутом нерухоме майно не зареєстровано.

Відповідно до інформації, наявної на веб-порталі Укрпатенту, відомості щодо наявності у боржника об`єктів інтелектуальної власності відсутні, як відсутні відомості щодо наявності у боржника іншого майна, запити стосовно якого ліквідатором зроблено в мережі Інтернет.

З метою виконання частини 1 статті 61 КУзПБ ліквідатор звернулась до керівника боржника Дорофєєвої І.О. з листом від 01.09.2021 №01-20/31/67 про передачу бухгалтерської та іншої документації, печаток і штампів, матеріальних цінностей банкрута.

Крім того, ухвалою суду від 22.12.2021 задоволено клопотання арбітражного керуючого та зобов`язано керівника боржника Дорофєєву І.О. передати ліквідатору бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні цінності банкрута.

Проте, керівником боржника вимоги ліквідатора та суду не виконано, документацію не передано.

30.09.2021 ліквідатором банкрута видано наказ про проведення інвентаризації майнових активів банкрута і створення інвентаризаційної комісії та 04.10.2021 проведено інвентаризацію майна та зобов`язань боржника станом на 04.10.2021, про що складено відповідні інвентаризаційні описи та акти інвентаризації про наявність у боржника грошових коштів на загальну суму 78 795,47 грн та відсутність будь-яких інших майнових активів.

Під час здійснення процедури ліквідатором використовувався лише один ліквідаційний рахунок, з якого грошові кошти витрачено на відшкодування витрат арбітражного керуючого та його грошової винагороди, інші виявлені рахунки банкрута в банківських установах були закрито.

При виїзді за юридичною адресою банкрута (м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 148, офіс 208) арбітражний керуючий Мамченко Л.Н. з`ясувала, що за місцем реєстрації боржник відсутній, керівні органи банкрута за цією адресою не знаходяться, бухгалтерська та інша документація банкрута, його майно, в тому числі і рухоме, та інші матеріальні цінності не виявлено, що підтверджено відповідним Актом відсутності ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» за адресою реєстрації від 04.10.2021.

Також, в матеріалах справи міститься звіт за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «ТД «М-Трейд», за висновками якого встановлено, що:

- фінансово-господарський стан ТОВ «ТД «М-Трейд» за наданими джерелами інформації протягом періоду, що аналізується, кризовий, характеризується надкритичною неплатоспроможністю, кризовою ліквідністю, відсутністю фінансової стійкості, надмірним залученням позикових коштів, відсутністю власного капіталу і чистих активів, що визначає неможливість подальшого розвитку підприємства за рахунок власних джерел фінансування;

- результат аналізу виявлення ознак дій фіктивного банкрутства, приховування чи доведення до банкрутства, за наданими джерелами інформації, не виявив ознаки дій фіктивного та приховуваного банкрутства та не може виявити ознаки умисних дій з доведення до банкрутства підприємства за недостатності необхідних джерел інформації.

Отже, ліквідатором у звіті встановлено відсутність підстав у розумінні ч.1 ст.215 ГК України для притягнення до юридичної відповідальності суб`єкта підприємництва - боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб за порушення останніми вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Вказані вище обставини у своїй сукупності, а саме: відсутність майнових активів банкрута для задоволення вимог кредиторів та здійснення ліквідатором всіх передбачених КУзПБ заходів в межах процедури ліквідації стали підставою для подання суду на затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, який був затверджений оскаржуваної ухвалою від 19.01.2023 у даній справі.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що такі дії ліквідатора в процедурі ліквідації банкрута є недостатніми та неповними, а подання суду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника та подальше їх затвердження судом - передчасним, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство).

Судом враховується, що 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII (далі - КУзПБ), який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

При цьому слід зазначити, що із введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ не втратили своєї актуальності сформовані раніше правові висновки Верховного Суду стосовно реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі та обсягів судового контролю за його дотриманням у справі про банкрутство, що ураховуються судами у випадку подібного правового регулювання КУзПБ відповідних процедур (правовідносин).

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо затверджено звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статей 61, 62, 63, 64 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, формує ліквідаційну масу з усіх видів майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлених в ході ліквідаційної процедури, заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 65 КУзПБ, якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна.

Частиною третьою статті 65 КУзПБ передбачено, що якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

Ліквідація боржника - це припинення існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом. Ліквідаційна процедура, як стадія провадження у справі про банкрутство, є однією з найбільш ймовірних та прогнозованих процедур, які застосовуються до неплатоспроможного боржника та є механізмом виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств.

Правильне завершення ліквідаційної процедури є основним завданням ліквідатора, який, з урахуванням покладених на нього законом повноважень повинен наполегливо та добросовісно працювати упродовж всієї процедури ліквідації.

Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх необхідних заходів ліквідаційної процедури, вчинення адекватних дій щодо виявлення кредиторів та активів боржника, за результатами розгляду яких суд приймає ухвалу про ліквідацію боржника та закриття провадження у справі.

Отже КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).

На необхідності дотримання зазначеного принципу неодноразово зверталась увага Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду під час касаційного перегляду судових рішень, зокрема у постановах від 08.05.2018 у справі №904/5948/16, від 02.07.2019 у справі №5011-46/1733-2012, від 12.09.2019 у справі №914/3812/15, від 28.11.2019 у справі №18/1971/12, від 27.02.2020 у справі №910/21227/16, від 25.06.2020 у справі №44/484-б, від 27.10.2020 у справі №28/29-б-43/212-2012.

Так, у контексті дотримання принципу повноти дій ліквідатора колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що невід`ємним критерієм дотримання принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі є вирішення питання покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства.

Частиною другою статті 61 КУзПБ визначено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Отже, звернення ліквідатора до господарського суду про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства є частиною принципу безсумнівної повноти дій у ліквідаційній процедурі (аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 по справі №924/669/17).

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Притягнення винних у доведені до банкрутства осіб до субсидіарної відповідальності є механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

Першочерговою метою застосування цього механізму є створення для кредиторів у межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав, законних інтересів та задоволення вимог, що відповідає загальній меті процедур банкрутства та кореспондується з обов`язком здійснення ліквідатором всієї повноти передбачених законом повноважень і заходів спрямованих на досягнення цієї мети у ліквідаційній процедурі.

Юридичним механізмом досягнення такої мети та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок є притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства, які використовували таку особу як прикриття («вуаль») для досягнення своїх цілей (отримання доходів, матеріальної вигоди, зокрема через зловживання правом тощо), до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог (подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №915/1624/16).

У постанові від 22.04.2021 у справі №915/1624/16 Верховний Суд вказав, що за відсутності у диспозиції ч. 2 ст. 61 КУзПБ конкретизації обставин (дій/бездіяльності винних осіб), що підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, при вирішенні цього питання мають братися до уваги також положення ч. 1 ст. 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Таким чином, саме детальний аналіз ліквідатором фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 02.09.2020 у справі №923/1494/15, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20)).

Колегія суддів наголошує на відсутності заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

Для з`ясування ознак доведення до банкрутства ліквідатор має проаналізувати сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом (вказівкою) керівника, засновників (учасників) боржника, інших осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутства боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

У цьому разі відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав. Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність.

Близькі за змістом висновки відображено у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №915/1624/16.

Отже, поданий на затвердження звіт ліквідатора з додатками має включати обґрунтовані висновки щодо наявності/відсутності підстав покладення на винних у осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства, підтверджені як аналізом фінансового становища банкрута так і безпосереднім дослідженням підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство та сукупності правочинів, інших юридичних дій, здійснених під впливом винних осіб, а також їх бездіяльності, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Під час затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу висновки ліквідатора щодо відсутності підстав покладення субсидіарної відповідальності на пов`язаних з боржником осіб підлягають перевірці господарським судом на предмет їх правомірності, повноти та обґрунтованості, із наведенням відповідної мотивованої оцінки в ухвалі суду за результатами розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Однак суд першої інстанції зазначеного не врахував, мотивованої оцінки обґрунтованості висновків ліквідатора за результатами дослідження у цьому аспекті повноти здійснення арбітражним керуючим аналізу фінансового становища банкрута, підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство та сукупності правочинів, інших юридичних дій, здійснених під впливом його засновників (учасників) керівника або інших осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника, не надав.

У контексті обставин цієї справи колегія суддів звертається до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17, згідно якого господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

До того ж колегія суддів зазначає, що звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності не є безумовним доказом доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, в тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування (подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №915/1624/16).

Тому саме лише посилання ліквідатора про відсутність правових підстав для притягнення засновників (учасників) та посадових осіб банкрута до субсидіарної відповідальності за його боргами з посиланням на складений за результатами проведеного аналізу фінансово-господарської діяльності боржника звіт не свідчить про належне виконання ліквідатором своїх обов`язків, а місцевим господарським судом - функції судового контролю у справі про банкрутство на час завершення ліквідаційної процедури.

Крім того, притягнення керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб боржника до солідарної та субсидіарної відповідальності є винятковим механізмом відновлення порушених прав кредиторів. Істотна та явна диспропорція між зобов`язаннями і активами по суті неплатоспроможного боржника та непоінформованість про це кредиторів цілком очевидно порушують права останніх. У зв`язку з цим для захисту майнових інтересів кредиторів боржника запроваджено правове регулювання своєчасного інформування керівником юридичної особи його кредиторів про неплатоспроможність (недостатність майна) боржника.

Солідарна відповідальність керівника боржника - це вид спеціальної цивільно-правової відповідальності, притягненню до якої при здійсненні провадження у справі про банкрутство підлягає керівник боржника, який не звернувся до господарського суду у місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності, за незадоволення вимог кредиторів на підставі заяви кредитора після зазначення про виявлення такого порушення в ухвалі господарського суду.

Сутність солідарної відповідальності полягає у залученні керівника боржника - юридичної особи щодо якої здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника як правового механізму захисту та відновлення прав кредиторів, які будучи своєчасно необізнаними з його вини про стан неплатоспроможності боржника, а саме про суттєву диспропорцію між обсягом зобов`язань боржника і розміром його активів, вступили з ним у правовідносини (хоча могли б не вступати) внаслідок чого позбавлені можливості задовольнити наявні в них вимоги до боржника.

Тлумачення змісту ч. 6 ст. 34 КУзПБ свідчить, що суб`єктом солідарної відповідальності є виключно керівник боржника, в тому числі колишній керівник, оскільки наведена норма не містить жодних обмежень покладення такої відповідальності на керівника боржника, повноваження якого на час відкриття/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились.

Підставами покладення солідарної відповідальності на керівника боржника відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ є порушення керівником боржника визначеного абзацом першим цієї частини статті обов`язку та строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, факт чого за абзацом другим частини цієї статті встановлюється судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Водночас, у звіті ліквідатором не встановлено обставин можливого доведення боржника до банкрутства та не досліджено питання про покладення на винних осіб солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

Більш того, суд наголошує, що вищенаведені обставини були також підставою для відмови у затвердженні кредиторами звіту про роботу ліквідатора ТОВ «Торговий Дім «М-Трейд» Мамченко Л.Н. у ліквідаційній процедурі, що підтверджується відповідним протоколом №5 від 15.09.2022 засідання комітету кредиторів ТОВ «ТД «М-Трейд» по справі №910/18942/20.

У контексті викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апеляційних скарг про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу боржника та закриття провадження у справі, зробленими без належного дослідження поданого ліквідатором звіту, ліквідаційного балансу та долучених до них доказів.

Північний апеляційний господарський суд наголошує, що принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора встановлює, зокрема, критерій обґрунтованості сумнівів щодо повноти дій ліквідатора, таким чином покладає на особу, яка оспорює дотримання цієї домінанти, обов`язок обґрунтовувати, що саме не вчинив ліквідатор і як це вплинуло на результат формування ліквідаційної маси (висновки викладені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі №904/4863/13, від 28.11.2019 у справі №904/6144/16, від 10.12.2020 у справі №916/95/18).

Слід зазначити, що за змістом положень статей 61-65, 90 КУзПБ ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи. Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, зокрема, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з`ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута. Висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглядаючи ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора, а також, достовірність змісту ліквідаційного балансу (висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2817/18, від 12.09.2019 у справі №914/3812/15).

Завданням ліквідатора у ліквідаційній процедурі є не проста констатація факту відсутності майна, а дієвий і належний пошук майна банкрута. Отже, під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати заходи спрямовані на пошук, виявлення і повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. Крім того, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності банкрута. При цьому, кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси (висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №903/975/14, від 27.02.2020 у справі №910/21227/16, від 25.06.2020 у справі №44/484-б).

Звіт та ліквідаційний баланс, як підсумковий документ, що подається ліквідатором господарському суду в зв`язку з закінченням ліквідаційної процедури, не може бути затверджений господарським судом у відсутності доказів аналізу ліквідатором первісної бухгалтерської документації боржника, а також, у відсутності аналізу судом дій ліквідатора щодо виявлення майна банкрута, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, а також його дій щодо пошуку нерухомого, рухомого майна банкрута і дебіторської заборгованості (таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №Б-39/134-10, від 26.07.2018 у справі №904/9631/15, від 27.10.2020 у справі №28/29-б-43/212-2012).

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновки Господарського суду міста Києва про повноту вжитих ліквідатором заходів для виявлення активів боржника та відсутності підстав для покладення на винних осіб як субсидіарної так і солідарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства передчасними та зробленими без належного з`ясування обставин справи, всебічної та повної оцінки доводів скаржника та сукупності наявних в матеріалах справи доказів.

Разом з тим, твердження скаржників про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: про розгляд справи 19.01.2023 під час оголошеної у місті Києві повітряної тривоги за відсутності учасників провадження у справі колегією суддів відхиляються, з огляду на таке.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, судове засідання 19.01.2023 розпочалось о 10 год. 10 хв., жодних доказів того, що судове засідання не відбулось у призначений час, тобто було розпочато та проведено із затримкою, апелянтами не надано.

Крім того, належним чином повідомлені представники сторін в судове засідання не з`явились, про що свідчить відповідний протокол судового засідання, а повітряну тривогу у місті Києві було оголошено о 10 год. 14 хв.

Отже, оскільки судове засідання було розпочато судом до оголошення повітряної тривоги, то, враховуючи неявку представників сторін, судом першої інстанції закінчено судове засідання прийняттям ухвали по суті спору, а тому колегія суддів не вбачає у цьому випадку порушень норм процесуального права.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Трофимчук проти України» зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржників та встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Інші доводи скаржників судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Згідно ст. 280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про передчасність подання ліквідатором на затвердження суду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу з огляду на не вчинення всіх залежних від нього дій, спрямованих на захист інтересів кредиторів, виявлення активів підприємства і як наслідок належного припинення юридичної особи, та в свою чергу передчасність його затвердження судом першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з встановленими порушеннями останнім норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з огляду на що апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу і ліквідацію юридичної особи - ТОВ «ТД «М-Трейд» підлягає скасуванню, а справа - направленню до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду на стадію ліквідаційної процедури.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 (про затвердження звіту ліквідатора, затвердження ліквідаційного балансу, ліквідацію банкрута та закриття провадження у справі) та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у справі № 910/18942/20 скасувати.

3. Справу № 910/18942/20 направити до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду на стадію ліквідації.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 08.05.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек