ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

11.05.2023 Справа № 917/431/23

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош, розглянувши матеріали справи за позовом

Селянського (фермерського) господарства "Фаворит", с. Шилівка, Зіньківський район, Полтавська область, 38124

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження", с. Шилівка, Зіньківський район, Полтавська область, 38124 та

Зінківської міської ради, вул. Воздвиженська, 40, м. Зіньків, 38100

про визнання неправомірним та скасування рішення

УСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарства "Фаворит" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження", у якому просить визнати неправомірним та скасувати рішення тридцять дев`ятої сесії сьомого скликання Шилівської сільської ради Зінківського району Полтавської області Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки від 22.10.2020 про надання дозволу дирекції ТОВ Відродження на розроблення технічної документації, щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення (КВЦПЗ - А 01.01.01) комунальної власності (бувшої колективної власності) площею 5,5 га, розміщеної за межами населеного пункту с. Княжева Слобода, та припинити право власності за номером запису (в державному реєстрі прав) № 44457263 від 11.10.2021 за Зіньківською міською радою на земельну ділянку площею 5,5 га, кадастровий номер :00:036:0050.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.03.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання на 15:30 27.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.03.2023 суд відклав підготовче засідання на 10:30 11.05.2023.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Участь органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах не завжди свідчить про необхідність віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.01.2019 у справі № 808/703/18.

Якщо в результаті прийняття рішення органом місцевого самоврядування, особа набуває речового права на майно, то спір стосується права цивільного і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №654/540/17-а.

Зі змісту позову убачається, що спірні правовідносини виникли із управлінських функцій позивача щодо реалізації та виконання Закону України від 10.07.2018 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" та Закону України "Про місцеве самоврядування".

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 5 статті 60 вказаного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з частиною 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 Земельного кодексу України).

Позивач разом з позовом не надав суду доказів перебування спірної земельної ділянки в користуванні позивача - СФГ "Фаворит" та доказів знаходження на земельній ділянці об`єктів нерухомості, які належать позивачеві на праві приватної власності або знаходяться у користуванні.

Тобто, зі змісту позовної заяви та доданих доказів не убачається наявності в позивача майнового права на земельну ділянку, кадастровий номер :00:036:0050, як наслідок і порушення відповідного майнового права.

Як установив суд, позивач у своєму позові не порушує питання щодо визнання за ним права власності чи права користування спірною земельною ділянкою, а заявляє вимоги лише про визнання незаконним та скасування рішення Шилівської сільської ради Зінківського району Полтавської області Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки відповідачеві.

Тобто виникнення спірних правовідносин обумовлено діями/рішенням Шилівської сільської ради при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів належить до її виключної компетенції, а тому законність таких дій (оскаржуваного рішення) підлягає перевірці адміністративним судом.

Отже, цей спір не має ознак приватноправового й підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частин 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ураховуючи викладене, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, провадження у справі належить закрити.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку повернути Селянському (фермерському) господарству "Фаворит" суму сплаченого судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 917/431/23.

Повернути Селянському (фермерському) господарству "Фаворит", с. Шилівка, Зіньківський район, Полтавська область, 38124, ) з Державного бюджету України 2 684,00 грн судового збору, сплаченого квитанцією від 14.03.2023 (оригінал квитанції міститься в матеріалах справи № 917/431/23).

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення (підписання) (ч. 5 ст. 231, ст. 235, 255 ГПК України). Згідно зі статтею 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 11.05.2023.

Суддя Дмитро СІРОШ