ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/340/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу без повідомлення учасників

за позовом Акціонерного товариства "РВС Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тусмо"

про стягнення 363 280,79 грн

Зміст позовних вимог та заперечень.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 363280,79 грн., з яких: 322 500,00 грн. суми гарантії; 16 434,25 грн. 30% річних; 22 089,04 грн. пені; 2 257,50 грн. інфляційних.

Спір грунтується на тому, що позивач , на виконання умов договору про надання гарантії №Д-5627-18Г від 31.08.18, сплатив Міністерству Оборони України суму гарантії у розмірі 322500,00 грн., у зв`язку з порушенням зобов`язань відповідачем.

У відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Тусмо" визнало факт укладення Договору №286/3/18/275 від 10.09.18, факт виконання договору, видачі банківської гарантії №5627-18Г від 31.08.18, існування вимоги МОУ №286/6/159 від 09.01.19, оплати за гарантією, не заперечив проти позовних вимог про стягнення основної суми Гарантії та інфляційних. Просить зменшити розмір пені та 30% річних на 90% та розстрочити виконання рішення суду на один рік з моменту набрання ним законної сили шляхом встановлення щомісячної сплати суми всього боргу рівними частинами посилаючись на скрутне матеріальне становище, відсутність коштів для погашення боргу, відсутність у позивача збитків, незначний період прострочення.

У відповіді на відзив Акціонерне товариство "РВС Банк" зазначило, що Банк не має обов`язку доводити збитки через прострочення відповідачем та вказав на відсутність підстав для зменшення пені та річних.

Рух справи.

07.03.2023 до суду надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою від 10.03.23 суд відкрив провадження у справі №906/340/23 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 24.04.23 суд продовжив Товариству з обмеженою відповідальністю "Тусмо" строк на подання відзиву на позовну заяву до 14.04.23.

14.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

21.04.23 до суду надійшла відповідь на відзив.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу з викликом сторін посилаючись на те, що предмет спору перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.252 ч.6 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомлення учасників справи, оскільки судом визнано , що вказана справа є справою незначної складності, а отже характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Встановлені судом обставини.

31.08.2018 Публічним акціонерним товаристо "РВС банк" (банк/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо" (принципал/відповідач) укладено договір про надання гарантії №Д-5627-18Г (далі - договір гарантії), згідно з п. 1.1 якого за заявою принципала банк надає на користь бенефіціара-Міністерства оборони України (МОУ), гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

Сума гарантії складає 322 500,00 грн (п. 1.2 договору гарантії).

Відповідно до п. 3.4 договору гарантія є безвідкличною.

31.08.2018 АТ "РВС банк" (гарант) видало гарантію №5627-18Г (далі - Гарантія), згідно з якою ТОВ "Тусмо" (принципал) поінформувало АТ "РВС банк" про те, що у відповідь на повідомлення про намір укласти договір між МОУ (бенефіціар) та принципалом буде укладено договір на закупівлю індивідуального обмундирування (35810000-5) (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного, сірого, чорного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2), де за умовами тендерної документації вимагається надання Гарантії забезпечення виконання договору.

Вказаною Гарантією гарант зобов`язався сплатити на користь бенефіціара (МОУ) суму цієї гарантії у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом своїх зобов`язань за договором.

Гарант безумовно та безвідклично зобов`язався виплатити бенефіціару суму, що складає 322500,00 грн, протягом 5 робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара, підписаної уповноваженою особою, у якій бенефіціар заявляє про те, що: принципал (ТОВ "Тусмо") не виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю; чи принципал неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості та строків, у разі несплати штрафних санкцій, визначених договором про закупівлю між бенефіціаром та принципалом.

Письмова вимога бенефінціара повинна бути підписана уповноваженою особою бенефінціара, скріплена печаткою бенефіціара та відправлена на поштову адресу гаранта: Україна, 04071, м. Київ, вул. Введенська, буд 29/58.

Зобов`язання гаранта припиняються у разі: сплати бенефіціару суми гарантії; закінчення строку, на який видано гарантію; відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією.

Ця гарантія діє з моменту її видання по 04.02.2019 включно.

10.09.2018 Міністерство оборони України (замовник) уклало з ТОВ "Тусмо" (постачальник/відповідач) договір №286/3/18/275 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Лот 5. (3581 1300-5) Військова уніформа (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного, сірого, чорного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2)) (товар), а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2 договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги, згідно з якими виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору визначаються специфікацією.

За умовами п. 5.3 договору датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх звершення (п. 10.1. договору).

Відповідно до п. 11.1 постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5% від суми договору (Банківська гарантія від 31.08.2018 №5627-18Г, видана ПАТ "РВС банк" на суму 322 500,00 грн).

Зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод (крім випадків, передбачених п. 6.2.4 договору), які будуть додаватись до тексту цього договору як невід`ємні його частини (п. 11.5 договору).

Згідно з п. 12.1 невід`ємною частиною договору є:

1. рознарядка МОУ за специфікацією на 1 арк.;

2. ростовка МОУ за специфікацією на 5 арк.

Рознарядка МОУ за специфікацією (додаток 1 до договору) свідчить, що ТОВ "Тусмо" сплановано відвантаження: (35811300-5) військова уніформа (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного, сірого, чорного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2) - 2 500 комплектів:

1) в/ч НОМЕР_1 : всього 2000 піт., у т.ч. до 15.10.2018 (включно) - 200 шт., у кількості 1 800 шт. у строк до 30.10.2018 (включно);

2) в/ч НОМЕР_2 : всього 500 шт. у строк до 30.10.2018 (включно).

Додатковою угодою від 17.12.2018 №1 сторони внесли зміни до договору в частині строку дії договору та виклали абз. 1 п. 10.1 розділу X в наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх звершення".

ТОВ "Тусмо" 22.12.2018, 23.12.2018 поставило МОУ товар - (3581 1300-5) військову уніформу (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України чорного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2) у кількості 500 шт. (накладна №200 від 22.12.2018, акт №2 приймального контролю товару за якістю від 22.12.2018) .

23.12.2018 ТОВ "Тусмо" поставило МОУ товар - (3581 1300-5) військову уніформу (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2) у кількості 1 800 шт. (накладна №203 від 23.12.2018, акт №1 приймального контролю товару за якістю від 23.12.2018) .

23.12.2018 ТОВ "Тусмо" поставило МОУ товар - (35811300-5) військову уніформу (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2) у кількості 200 шт. (накладна №204 від 23.12.2018, акт №3 приймального контролю товару за якістю від 23.12.2018) .

МОУ звернулось до АТ "РВС банк" з вимогою №286/6/159 від 09.01.2019, у якій просило банк перерахувати кошти у розмірі 322500,00 грн на його рахунок. У цій вимозі МОУ вказало, що ТОВ "Тусмо" порушило умови виконання договору в частині постачання, а саме: продукція поставлена із запізненням на 54 доби, тобто 24.12.2018, після терміну, визначеного договором до 30.10.2018 (включно), та із запізненням на 55 діб, тобто 25.12.2018, після терміну, визначеного договором до 30.10.2018 (включно), та із запізненням на 70 діб, тобто 25.12.2018, після терміну, визначеного договором до 15.10.2018 (включно).

Листом №286/6/159 від 09.01.2019 АТ "РВС банк" за результатами розгляду вказаної вище вимоги МОУ відмовило бенефіціару у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою, гарантією не передбачена відповідальність банку лише за прострочення виконання принципалом взятих на себе зобов`язань, а також банк зазначив, що поставка товару була здійснена в межах строку дії договору.

03.04.2019 (тобто, після звернення МОУ до банку) до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Тусмо" з вимогами до МОУ про внесення змін до договору від 10.09.2018 №286/3/18/275, за якою Господарським судом міста Києва було відкрито провадження у справі №910/4210/19.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі №910/4210/19 (яке набрало законної сили) позов задоволено повністю. Внесено зміни до договору №286/3/18/275 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 10.09.2018, укладеного між МОУ та ТОВ "Тусмо". шляхом викладення у новій редакції п. 1.2 договору, зокрема щодо строків (термінів) постачання, а саме: 1) Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2 - строк виконання до 26.12.2018 (включно); 2) Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України сірого кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2 - строк виконання до 20.12.2018 (включно); 3) Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України чорного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2 - строк виконання до 26.12.2018 (включно).

В Рознарядці Міністерства оборони України за Специфікацією (Додаток 1 до Договору від 10.09.2018 №286/3/18/275) в частині визначення строків поставки встановлено строк поставки товару захисного кольору (1800 шт.) "До 26.12.2018 (включно)", строк поставки товару сірого кольору (200 шт.) "До 20.12.2018 (включно)" та строк поставки товару чорного кольору (500 шт.) "До 26.12.2018 (включно)".

З урахуванням вказаного вище рішення Господарського суду міста Києва, товар захисного кольору (1800 шт.) мав бути поставлений 26.12.2018 (включно); товар сірого кольору (200 шт.) мав бути поставлений до 20.12.2018 (включно), товар чорного кольору (500 шт.) мав бути поставлений до 26.12.2018 (включно).

Наведене (з урахуванням встановлених у справі обставин, доказів на підтвердження поставки товару (в т.ч. щодо дат поставки, зазначених у накладних та Актах приймального контролю товару за якістю) та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі №910/4210/19 (строків, встановлених у його резолютивній частині)) у сукупності свідчить про таке:

- товар захисного кольору у кількості 1 800 шт., який мав бути поставлений до 26.12.2018 (включно), був поставлений 23.12.2018;

- товар чорного кольору (500 шт.), який мав бути поставлений до 26.12.2018 (включно), був поставлений 22.12.2018 .

- товар сірого кольору (200 шт.), який мав бути поставлений до 20.12.2018 (включно), був поставлений 25.12.2018 (за твердженням МОУ у направленій АТ "РВС банк" вимозі). Водночас Акт №3 приймального контролю товару за якістю датований 23.12.2018. Враховуючи умови п. 5.3 договору (згідно з яким датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника), апеляційний господарський суд у справі 910/21793/21 встановив, що цей товар було поставлено 23.12.2018.

Отже, ТОВ "Тусмо" поставило товар захисного кольору у кількості 1 800 шт. та товар чорного кольору (500 шт.) вчасно, до 26.12.2018 (колегія суддів відзначає, що у вимозі МОУ зазначило датами поставки 24.12.2018 та 25.12.2018, однак у цьому випадку неправильне зазначення МОУ дат не впливає на висновки суду щодо дотримання ТОВ "Тусмо" строків поставки); товар сірого кольору (200 шт.) - з простроченням, оскільки цей товар був поставлений після 20.12.2018. Тобто, навіть з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі №910/4210/19, мало місце прострочення поставки частини товару на 3 дні.

У грудні 2021 року Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Акціонерного товариства "РВС Банк" 322 500,00 грн. банківської гарантії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі 910/21793/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі №910/21793/21 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі №910/21793/21 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю та стягнуто з Акціонерного товариства "РВС банк" на користь Міністерства оборони України - 322 500,00 грн суми банківської гарантії та 4 837,50 грн судового збору.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного Банк сплатив Бенефіціару 322 500,00 грн суми гарантії №5627- 18Г, що підтверджується меморіальним ордером № 7 від 29.11.2022 року.

30.11.2022 року Банк у порядку ст. 569 ЦК України направив ТОВ "ТУСМО" регресну вимогу № 1518/22-БТ про відшкодування сплачених Банком коштів у порядку регресу.

Вказана регресна вимога була отримана ТОВ "ТУСМО" 06.12.2022 року згідно даних трекінгу на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта". Як наслідок, строк для відшкодування суми Гарантії у розмірі 322 500,00 грн встановлений п. 4.2. Договору про надання гарантії №Д-5627- 18Г - настав, а зобов`язання на даний момент є не виконаним.

Висновки суду та норми права.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання одержання повідомлення від Банку, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши зміст Гарантії, господарський суд відзначає, що надана АТ «РВС банк» (гарант) гарантія №5627-18Г 31.08.2018 свідчить, що гарант безумовно зобов`язався сплатити на користь бенефіціара (МОУ) суму цієї гарантії у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом своїх зобов`язань за договором. Ця гарантія є безумовною, а відтак право на отримання бенефіціаром суми гарантії не може ставитись в залежність від реалізації ним права на стягнення з принципала штрафних санкцій.

Судами різних інстанцій у справі 910/21793/21 було встановлено, що ТОВ "Тусмо" поставило товар сірого кольору (200 шт.) - з простроченням, оскільки цей товар був поставлений після 20.12.2018. Тобто, навіть з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі №910/4210/19, мало місце прострочення поставки частини товару.

На підставі викладеного Банк сплатив Бенефіціару 322 500,00 грн суми гарантії №5627- 18Г, що підтверджується меморіальним ордером № 7 від 29.11.2022 року.

Регресна вимога була отримана ТОВ "ТУСМО" 06.12.2022 року згідно даних трекінгу на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта". Як наслідок, строк для відшкодування суми Гарантії у розмірі 322 500,00 грн встановлений п. 4.2. Договору про надання гарантії №Д-5627- 18Г - настав, та закінчився 13.12.2022.

Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до Принципала (регрес) у розмірі суми гарантії, процентів та будь-яких витрат (збитків) (п. 4.4. Договору).

Позивач вказану вимогу визнав.

Відповідно до ст191 ч.4 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 322500,00грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач на підставі п.5.1 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача, за період з 14.12.22 по 01.02.23, становить 22089,04 грн.(а.с.8).

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.5.1 Договору, за порушення строків повернення Банку коштів, сплачених Банком за Гарантією/сплати процентів, комісій та/або інших платежів за цим Договором Принципал сплачує Банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки. що діяла в період, за який нараховується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 2257,50грн. інфляційних та 16434,25 грн. 30% річних .

Пунктом 4.2 Договору, сторони встановили, що до повного відшкодування коштів за гарантією, Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 30 % (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)), за період з моменту виконання Банком вимоги Бенефіціара до моменту зарахування суми боргу на належні рахунки Банку.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 30% річних приходить до висновку,що він складений правильно, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач не заперечив проти позовних вимог про стягнення основної суми Гарантії та інфляційних, однак просив зменшити розмір пені та 30% річних на 90% та розстрочити виконання рішення суду на один рік з моменту набрання ним законної сили шляхом встановлення щомісячної сплати суми всього боргу рівними частинами посилаючись на скрутне матеріальне становище, відсутність коштів для погашення боргу, відсутність у позивача збитків, незначний період прострочення, внаслідок авіаційних бомбових ударів 08.03.22 було пошкоджено швейне обладнання, виробничі будівлі, електромережі, сировину та готову продукцію, що зупинило господарську діяльність товариства.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення процентів річних відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України суд зазначає таке.

Положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України передбачають зменшення саме штрафних санкцій. Відповідальність передбачена положеннями ст. 625 ЦК України у вигляді обов`язку боржника сплатити інфляційні та річних не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності, що носить компенсаторний характер і пов`язаний особливою природою грошей, що мають властивість знецінюватись. На відміну від штрафних санкцій метою яких є збагачення кредитора, інфляційні та річні будучи акцесорними до основного зобов`язання у свої природі є особливого роду збиткам, (сателітні), що не вимагають доведення та існують в силу змісту грошового зобов`язання, завданням яких є відновлення майнових прав кредитора.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018р. у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 р. у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 р. у справі №903/962/17, від 23.05.2018 р. у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 р. у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 р. у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 р. у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 р. у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, за своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Разом із тим, суд зауважує, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану саме, позивач не сплачував МОУ штрафні санкції виконуючи рішення суду у справі №910/21793/21, беручи до уваги добросовісність відповідача у виконанні зобов`язань перед МОУ і незначне прострочення виконання частини зобов`язань (на 3 дні), ведення господарської діяльності в умовах воєнного стану, намагання добросовісно виконувати свої зобов`язання у встановлений строк, визнання позову відповідачем в частині сплати суми гарантії, підтверджені листом слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області №57/612953 від 27.04.22 форс-мажорні обставини, що зупинили роботу товариства, крім вимоги позивача про стягнення суми гарантії суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача значної суми річних та інфляційних, суд вважає, що стягнення з відповідача пені у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 90%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені - 2208,90 грн (10% обґрунтовано заявленого до стягнення розміру).

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, відповідач просить розстрочити виконання рішення суду на один рік зі сплатою боргу рівними частинами.

Відповідно до ст.239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити виконання, про що зазначає в рішенні.

Судом враховано, що підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, надання заявникові розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, і закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання розстрочки.

Отже, визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При розгляді клопотання про надання розстрочки виконання рішення у даній справі судом враховано, що самі лише посилання відповідача на наведені у відзиві обставини не є підставою для надання розстрочки виконання рішення згідно зі ст. 331 ГПК України.

Посилання відповідача на наявність заборгованості перед контрагентами, у тому числі за рішеннями судів, тяжкий фінансовий стан не є безумовною підставою для надання розстрочки виконання рішення суду в даній справі в порядку приписів ст. 331 ГПК України.

Відповідачем не зазначено, яким чином розстрочка надасть можливість відповідачу виконати рішення суду.

В свою чергу, укладаючи вказані договори, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на умови. Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні поданого клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

З урахуванням наведеного, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Крім того, позивач просить на підставі ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України зазначити в рішенні про нарахування пені до моменту виконання рішення. .

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувана перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувана про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За такого суд приходить до висновку, що оскільки позивачем пеня обрахована за період з 14.12.22 по 01.02.23, то клопотання позивача про зазначення в резолютивній частині рішення про нарахування відповідачу пені у розмірі Подвійної облікової ставки на прострочену і несплачену ним суму основного боргу починаючи з 02.02.2023 і до моменту його виконання є законним і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236,237, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУСМО" (10006, м. Житомир, вул. Денишівська, буд. 6; Код 13548679) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ) - 322 500,00 грн. боргу по гарантії; 16 434.25 грн. 30% річних; 2208,90 грн. - пені ; 2 257.50 грн. інфляційних, 5449,21грн. судового збору.

3.Відмовити у стягненні 19880,14 грн. пені.

4. Органу (особі), що здійснює примусове виконання цього рішення, нараховувати пеню починаючи з 02.02.2023року, за такою формулою:

Пеня = С x 2 х ОС x Д : 100, де

С - сума основного боргу у період нарахування пені,

ОС - облікова ставка НБУ в період нарахування пені,

Д - кількість днів прострочення ,

і стягнути отриману суму пені з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУСМО" (10006, м. Житомир, вул. Денишівська, буд. 6; Код 13548679) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ).

5. Відмовити у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.05.23

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повідом.)