РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.05.2023Справа № 910/4000/23

За позовомКомунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради
доАкціонерного товариства "Універсал Банк"
простягнення 68 259,22 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про стягнення 68 259,22 грн, з яких 50 014,67 грн основного боргу, 263,51 грн пені, 2 602,47 грн 3% річних та 15 378,57 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Типового індивідуального договору з постачання теплової енергії для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 відкрито провадження у справі №910/4000/23. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк, який становить 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду: відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 Господарського процесуального кодексу України; доказів направлення відзиву позивачу. Позивачу встановлено строк, який становить 5 днів з дня отримання відзиву на позов, відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

03.04.2023 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, зважаючи на сплату відповідачем суми основного боргу - 50 014,67 грн., позивач просить стягнути з відповідача 263,51 грн. - пені, 2 602,47 грн. - 3 % річних, 15 378,57 грн. До заяви надано копію банківської виписки по рахунку про сплату АТ "Універсал Банк" основної суми боргу, по особовому рахунку № НОМЕР_1 (оплата вартості теплопостачання АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.ч.2 ст.46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір по суті.

14.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти позовних вимог. Згідно змісту відзиву на позовну заяву, відповідач вказує про сплату основної суми боргу після звернення позивача з позовом, у зв`язку з чим, на переконання відповідача, заявлені позивачем вимоги про стягнення 3 % річних, інфляції є передчасними. Також, зазначив, що відповідач не подавав заяви про приєднання до публічного договору, крім того, жодних рахунків на оплату спожитої теплової енергії від позивача на адресу відповідача не надходило. В частині нарахування пені, відповідач посилається на пп. 5 п.3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» від 17.03.2020. Згідно вказаних положень Закону, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штраф, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги.

27.04.2023 позивач подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, заяву про зменшення позовних вимог, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вишгородської міської ради від 06.08.2021 № 10/ "Про безоплатне прийняття юридичної особи - Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" та майна у комунальну власність Вишгородської міської територіальної громади в особі Вишгородської міської ради із спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вишгородського району», змінено назву з "Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" на "комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради", скорочену назву з "ВРКП "Вишгородтепломережа" на "КП "Вишгородтепломережа" BMP".

Відповідно до п. 1.2 статуту підприємства - КП ''Вишгородтепломережа" BMP є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків ВРКП "Вишгородтепломережа".

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Витяг з якого наявний в матеріалах справи, з 22.11.2019 року, Акціонерне товариство "Універсал Банк" - стало власником квартири № 160, що розміщена за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 11-А.

Так, у відповідності до п. З ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VII1 від 09.11.2017 року, позивач - є виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону - надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст. 9 Закону).

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, починаючи з листопада 2021 року, у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема, вимог вищевказаного Закону - між позивачем та відповідачем договірні відносини склалися на основі публічного договору приєднання, який набрав чинності через 30 днів з моменту його розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування (Вишогородської міської ради) - 03.11.2021 року.

Вказаний договір є типовим, зміст якого затверджений постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії".

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону - договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

У відповідності до п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Відповідно до п. 34 договору - споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Зазначені позиції узгоджуються з п. 35 Правил.

Суду доведено, що вищевказаний об`єкт (квартира), до якої постачалася теплова енергія, розміщена у багатоквартирному будинку, що обладнаний приладом обліку теплової енергії, нарахування відповідачу проводилися у відповідності з його показаннями.

На підтвердження постачання відповідачу теплової енергії за спірний період (грудень 2019 - січень 2023), за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 11-А, позивачем надано копії актів обстеження комерційного вузла обліку.

Також, позивачем надано копії рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії по особовому рахунку 06001600 за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 11-А. Загальна сума, яка підлягала відповідачем до сплати, по виставлених рахунках становить 50 014,67 грн.

Як вказує позивач, на підтвердження чого надав банківську виписку, по особовому рахунку відповідача НОМЕР_2 , було частково сплачено суму заборгованості, а саме 65,36 грн.

Отже, як вказує позивач, станом на січень 2023 за відповідачем рахується заборгованість за постачання теплової енергії по особовому рахунку 06001600 за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 11-А у розмірі 50 14,67 грн.

Як встановлено судом, в процесі розгляду справи відповідач надав докази сплати суми основного боргу у розмірі 50 14,67 грн., на підтвердження чого надано суду копію Виписки по особовому рахунку відповідача № НОМЕР_2 .

Заява прийнята судом до розгляду, отже предметом спору є стягнення з відповідача 263,51 грн пені, 2 602,47 грн 3% річних та 15 378,57 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором енергопостачання.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Враховуючи зазначене, між позивачем та відповідачем існують відповідні договірні відносини, що виникли на підставі публічного договору приєднання.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача, щодо відсутності договірних відносин між позивачем на відповідачем на підставі публічного договору приєднання, зважаючи на те, що відповідач не подавав заявки - приєднання до такого договору, з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 4 Типового договору, встановлено, що фактом приєднання до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь - яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема наданню виконавцю підписаної заяви - приєднання (додаток), сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.

Так, суду доведено належним чином та підтверджено наявними у справі доказами щодо надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії, про що свідчать копії актів обстеження комерційного вузла обліку за спірний період (грудень 2019 - січень 2023). Також, позивачем надано до справи копії рахунків на оплату вартості наданих послуг за постачання теплової енергії.

Суд зауважує, що протягом періоду надання відповідної послуги з постачання теплової енергії, заяв від відповідача з приводу зупинення надання такої послуги до позивача не надходило. Іншого матеріали справи не містять, та відповідачем не надано.

Більше того, про приєднання відповідача до публічного договору свідчить і сплата спірної суми основного боргу (за період з грудня 2019 по січень 2023), після звернення позивача з даним позовом до суду.

У відповідності до п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Відповідно до п. 34 договору - споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Зазначені позиції узгоджуються з п. 35 Правил.

Отже, судом встановлено порушення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги з постачання теплової енергії.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 2 602,47 грн. за період прострочення 21.01.2020 по 01.01.2023 та інфляційної складової у розмірі 15 378,57 грн. за період з 02.2020 по 01.2022, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленої позивачем теплової енергії, позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційної складової.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що розрахунок здійснений з дотримання вимог щодо періоду нарахування, встановлено його арифметичну правильність, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційну складову боргу у розмірі - 15 378,57 грн. та 3% річних - 2 602,47 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 263,51 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Так, згідно п. 45 Договору, сторони погодили, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач (відповідач) зобов`язаний сплатити пені в розмірі 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення.

Отже, сторонами договору, було погоджено письмово застосування такого виду відповідальності до Орендаря, як стягнення пені.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий до позовної заяви розрахунок пені, суд дійшов висновку про його арифметичну правильність з урахуванням заявленого періоду, з огляду на що позов у цій частині підлягає задоволенню та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 263,51 грн.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача адвоката Клочка О. щодо відсутності підстав нарахування та стягнення пені у період дії карантину, на підставі пп. 5 п.3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби" від 17.03.2020, з огляду на те, що вказані положення Закону стосуються виключно побутових споживачів. При цьому, суд зазначає, що відповідач є юридичним споживачем у розрізі спірних відносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, доводи Позивача, викладені у його позовній заяві підтверджені належними та допустимими доказами, а Відповідачем не надано доказів на спростування доводів і тверджень позивача чи сплати наявної суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За встановлених обставин справи, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, шляхом стягнення з відповідача 2 602,47 грн. -3 % річних, 15 378,57 грн. - інфляційних втрат, 263,51 грн. - пені.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Так, 03.04.2023 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог на 50 014,67 грн., яка прийнята судом.

Відповідно о п. 1. Ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1 966,56 грн. за вимогу про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 50 014,67 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України у зв`язку з подачею заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд вимог про стягнення 3 % річних, інфляції та пені у розмірі 1 486, 35 грн покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради (Україна, 07301, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 3-В, ідентифікаційний код 13713569) задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Універсал Банк" (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код: 21133352) на користь Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради (Україна, 07301, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 3-В, ідентифікаційний код 13713569) 3% річних у розмірі 2 602 (дві тисячі шістсот дві) грн. 47 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 378 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 57 коп., пені у розмірі 263 (двісті шістдесят три) грн. 51 коп. та 717 (сімсот сімнадцять) грн. 43 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повернути Комунальному підприємству "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради (Україна, 07301, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 3-В, ідентифікаційний код 13713569) з Державного бюджету України 1 966 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят шість) грн. 56 коп., сплаченого згідно Платіжного доручення від 03.03.2023 № 31.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко