ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023р. Справа № 904/378/23

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс»,смт. Обухівка

До: Фізичної особи-підприємця Шагути Олени Олександрівни, смт. Обухівка

Про: визнання недійсним договору

Суддя Васильєв О.Ю.

секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача: Заєць П.Л. (адвокат);

Від відповідача: Бірюков С.В. (адвокат)

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» (позивач) звернувся з позовом до ФОП Шагути О.О. (відповідач) про визнання недійсним договору оренди автомобіля від 03.01.20 р. (укладеного між сторонами). Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на наступні обставини: укладення спірного договору з боку директора ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» з перевищенням повноважень за відсутності попередньої згоди загальних зборів учасників на укладення цього договору, як значного правочину (що суперечить вимогам ст.44 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»; укладання цього договору з боку директора ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» в порушення вимог ч.5 ст.40 вищезазначеного ЗУ, тощо.

Ухвалою суду від 17.01.23р. роз`єднані позовні вимоги ТОВ «АТП «Спецавтотранс» до ТОВ «АТП 22 «Спецавтотранс» (відповідач-1) та ФОП Шагута О.О. (відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди майна з правом викупу №09/01/22 від 14.01.22р. (укладеного між ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» та ТОВ «АТП 22 «Спецавтотранс») та про визнання недійсним договору оренди автомобіля №0301 від 03.01.20р. (укладеного між ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» та ФОП Шагутою О.О.), викладені у зустрічній позовній заяві; виділено вимогу про визнання недійсним договору оренди автомобіля №0301 від 03.01.20р. (укладеного між ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» та ФОП Шагутою О.О.) в самостійне провадження.

ФОП Шагута О.О. (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував з наступних підстав: учасники ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» без повідомлення ОСОБА_1 , яка також є учасником цього товариства, провели загальні збори товариства, на яких прийняли незаконне рішення про зміну директора товариства, яким була Шагута О.О. Вона придбала у власність транспортні засоби , які на підставі договорів оренди на протязі значного терміну часу використовувалися ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» для отримання прибутку. Тому на переконання відповідача, відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним спірного договору оренди.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.20 р. між ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» в особі директора Шагути О.О. (орендар) та ФОП Шагути О.О. (орендодавець) укладено спірний договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого: орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування транспортний засіб, зазначений у п.1.2. договору (згідно акту приймання-передачі) для здійснення господарської діяльності. Розділом 2 цього договору сторони погодили свої права та обов`язки про передачу предмета оренди за актом приймання-передачі; здійснення капітального ремонту транспортних засобів; розмір орендної плати 105 000,00 грн. на місяць, порядок та строки її сплати , строк дії договору до 31.12.20 р., тощо (а.с.33-35).

03.01.20 р. сторонами укладено та підписано акт приймання-передачі транспортних засобів в кількості 7 одиниць (а.с.35-36).

Орендовані транспортні засоби на протязі тривалого терміну використовувались ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» (орендар) за їх цільовим призначенням - для здійснення перевезень за замовленнями третіх осіб, що не спростовується позивачем та підтверджується наданими відповідачем доказами - товарно-транспортними накладними (а.с.37-45). Також, ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» (орендар , позивач) у своїй позовній заяві вказує , що з рахунку товариства на користь ФОП Шагути О.О. (орендодавець, відповідач) на протязі часу дії цього договору було перераховано більше ніж 3 мільйони гривень в якості орендної плати.

Звертаючись з цим позовом, ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» стверджує, що при укладанні спірного договору від 03.01.20р. директором товариства Шагутою О.О. не було враховано обмежень, пов`язаних з необхідністю отримання попередньої згоди загальних зборів учасників на укладання правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25% вартості чистих активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства (п.п. 6 п.33 модельного Статуту товариства з обмеженою відповідальністю відповідно до постанови КМУ від 16.11.11 р. № 1182). На підтвердження цієї обставини позивачем надано фінансову звітність ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» за 2019 рік , згідно з якою чисті активи товариства складають 1 524 400,00грн. (а.с.80). Отже, 25 % від цієї суми складають 1 524 400,00грн. х 25% = 381 100,00грн. Таким чином, директор товариства повинен був отримати попередню згоду на укладання договору вартістю більше ніж 381 100,00грн. Як зазначалося вище, розмір орендної плати за спірним договором складає 105 000,00 грн. на місяць/1 260 000,00 грн. на рік. Отже ,вартість послуг, що є предметом цього договору, перевищує 25% вартості чистих активів товариства за даними його останньої річної фінансової звітності.

Також, ще одною із підстав для визнання недійним цього договору позивач вважає укладання цього договору з боку директора ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» - Шагути О.О. в порушення вимог ч.5 ст.40 вищезазначеного Закону - оскільки будучи членом виконавчого органу товариства під час укладання цього договору вона одночасно здійснювала господарську діяльність як фізична особа-підприємець у сфері діяльності товариства .

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам. Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права особи буде захищено та відновлено.

Постановою КМУ від 16.11.11 р. № 1182 затверджено «Модельний статут товариства з обмеженою відповідальністю», на підставі якого діє ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс». Відповідно до пп.6 п.33 модельного статуту до компетенції загальних зборів належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства. Отже, укладання директором ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» - Шагутою О.О. договору оренди транспортного засобу від 03.01.20 р. з ФОП Шагутою О.О. без попереднього отримання на його укладання згоди загальних зборів товариства є правовою підставою для визнання цього договору недійним. В той же час, наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т.ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Оскільки ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» з часу укладання спірного договору оренди та на протязі 2021 р. (тобто не менше ніж 2 календарних роки) продовжувало користуватися орендованими на підставі цього договору транспортними засобами для отримання прибутку , сплачувало орендну плату за їх користування на користь ФОП Шагути О.О. , то такі конклюдентні дії товариства свідчать про схвалення товариством угоди; а відтак вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Суд вважає необґрунтованими і твердження позивача стосовно такої правової підстави для визнання недійсним оспорюваного договору оренди, як укладання цього договору з боку директора ТОВ «Автотранспортне підприємство «Спецавтотранс» - Шагути О.О. в порушення вимог ч.5 ст.40 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» - оскільки будучи членом виконавчого органу товариства під час укладання цього договору вона одночасно здійснювала господарську діяльність як фізична особа-підприємець у сфері діяльності товариства. Дійсно, ч.5 ст.40 цього Закону встановлено, що член виконавчого органу товариства не може без згоди загальних зборів учасників або наглядової ради товариства здійснювати господарську діяльність як фізична особа-підприємець у сфері діяльності товариства. Але, ч.6 цієї статті встановлено, що порушення обов`язків ,передбачених ч.5 цієї статті, є підставою для розірвання товариством договору (контракту) з такою особою без виплати компенсації; а не підставою для визнання недійсним договору.

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи та приписи чинного законодавства України, суд не знаходить достатньо правових підстав для задоволення позову .

На підставі вищевикладеного , керуючись вимогами ст.ст. 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.