РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.05.2023Справа № 910/2219/23

За позовом Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000"

про стягнення 65 739,23 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична ооба-підприємець Мазурик Богдан Володимирович (далі - позивач, ФОП Мазурик Б.В.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № б/н від 09.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000 (далі - відповідач, ТОВ "ТЕМП-2000") про стягнення на підставі Договору-заявки на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022: 51 295,00 грн заборгованості (основного боргу), 12 623,43 грн інфляційних втрат, 1 420,80 грн 3% річних.

Позивач також просив суд зазначити в рішенні суду про нараховування на суму основного боргу 51 295,00 грн: - інфляційних втрат протягом періоду з березня 2022 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу у розмірі 51 295,00 грн; 3% річних за кожен день прострочення протягом періоду з 09.02.2023 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу у розмірі 51 295,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 позовну заяву ФОП Мазурика Б.В. залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

24.02.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, направлена до суду засобами поштового зв`язку 22.02.2023, до якої додано позовну заяву в новій редакції з врахуванням усунутих недоліків № б/н від 22.02.2023. Суд прийняв до розгляду дану позовну заяву (нова редакція).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 позовну заяву ФОП Мазурика Б.В. прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2219/23, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/2219/23.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 про відкриття провадження у справі № 910/2219/23.

09.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач просив суд визнати в якості доказу у справі №910/2219/23 міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №б/н від 19.01.2022 разом з перекладом, яка була долучена до позовної заяви (нова редакція).

16.03.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зменшити суму витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 1 000,00 грн.

22.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовної вимоги за позовною заявою про стягнення заборгованості за договором-заявкою на перевезення вантажу №2466 від 18.01.2022.

30.03.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі та зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необгрунтованими та безпідставними.

14.04.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про надання для огляду оригіналів документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті спору та з процесуальних питань та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

18.01.2022 між Фізичною-особою підприємцем Мазурик Богданом Володимировичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (замовник) було укладено договір-заявку на перевезення вантажу №2466 від 18.01.2022 (надалі - Договір). Відповідно до якого позивач мав організувати перевезення, а відповідач провести оплату за надані послуги в безготівковій формі на умовах 100% оплати протягом 40 календарних днів з дня розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та акта приймання-передачі наданих послуг.

Також сторонами в Договорі узгоджено вартість фрахту в розмірі 1 600 Євро по курсу НБУ на дату розвантаження.

Як підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною CMR №б/н від 19.01.2022 (графа 24) та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №32 від 25.01.2022, розвантаження автомобіля (його отримання вантажоодержувачем) відбулося 25.01.2022.

Курс Євро до гривні на дату розвантаження (25.01.2022) склав 32.0594 грн за 1 Євро.

Таким чином, відповідач мав сплатити 51 295,04 грн позивачу по 06.03.2022 (включно).

Отже, як стверджує позивач, заборгованість відповідача за Договором-заявкою складає 51 295,00 грн (основний борг), з вимогою про стягнення якої, а також сум 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 ЦК України).

Відповідач заборгованість за Договором не сплатив, доказів зворотного сторонами до матеріалів справи не надано.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відзиві на позовну заяву відповідач доводів про відсутність заборгованості перед позивачем за Договором-заявкою №2466 від 18.01.2022 в розмірі 51 295,00 грн не навів. Заперечуючи щодо поданого позову, відповідач у відзиві зазначив, що в прохальній частині позовної заяви міститься вимога про стягнення заборгованості за договором заявкою на перевезення вантажу №2454 від 10.01.2022, але зазначена вимога не обґрунтовується в тексті позовної заяви та додатками до неї, а також щодо вказаного предмета позову відкрито провадження у справі 910/2220/23.

Судом встановлено, що матеріали позовної заяви містять докази та інформацію пов`язані з правовими відносинами за договором-заявкою на перевезення вантажу №2466 від 18.01.2022, а також позивачем надано роз`яснення щодо прохальної частини позову, в якому уточнюється, що стягнення заборгованості повинно здійснюватися за договором-заявкою на перевезення вантажу №2466 від 18.01.2022.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині предмета спору, заявленого в позовній заяві.

Відповідно до ч. 4 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач, заперечуючи щодо позову, зазначає, що виконавець (Фізична особа-підприємець Мазурик Б.В.) зобов`язався направити автомобіль з водієм Вархол О. для перевезення вантажу (плівка на палетах, 23 т) від ТОВ "ТЕМП-2000" в м. Києві за адресою вул. Набережно-Корчуватська, 136 до Німеччини Weissandt Golzau. Отримувачем вантажу згідно договору-заявки на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022 є EGTON (DIY Logistic Services Gmbh). Однак, відомості, які зазначені в CMR від 19.01.2022 (додана позивачем до заяви про усунення недоліків позовної заяви) не підтверджуються виконання позивачем зобов`язання за договором-заявкою на перевезення вантажу №2466 від 18.01.2022, а саме: місцем завантаження є Ковель; вантаж отримано ТОВ "Поліфілм Трейдінг"; перевезення вантажу виконано перевізником ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 18.01.2022 між ФОП Мазурик Б.В. та ТОВ "ТЕМП-2000" укладено договір-заявку на перевезення вантажу № 2466.

Відповідно до умов наведеного договору-заявки позивач взяв на себе зобов`язання перевезення вантажу (плівка на палетах, вага 23 т) з пункту навантаження - Київ, вул. Набережно-Корчуватська,136 до пункту розвантаження - 06369, Germany, Weissandt-Golzau; вантажотримувач - EGTON (DIY Logistic Services Gmbh); фрахтова сума - 1600 Євро (по курсу НБУ на дату розвантаження); термін доставки - з 24.01.2022 по 25.01.2022; умови оплати: безготівкова форма на умовах 100% оплати протягом 40 календарних днів з дня розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку, переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отриманням оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг; автомобіль, причеп - НОМЕР_3/ НОМЕР_1 .

В матеріалах справи міститься міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 19.01.2022, відповідно до якої одержувач отримав вантаж 25.01.2022 за адресою Kothener Strasse 11, 06369, Weissandt-Golzau, Germany, перевезення здійснено автомобілем, причепом НОМЕР_3/ НОМЕР_1 .

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували факт отримання одержувачем вантажу, перевезення якого здійснювалось згідно міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 19.01.2022.

Між сторонами підписаний та скріплений печатками акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 32 від 25.01.2022 на загальну суму 51 295,00 грн, згідно з яким сторони погодили, що виконавцем (відповідачем) виконані роботи по організації транспортно-експедиційних послуг автотранспортом, згідно договору-заявки на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022 про надання транспортно-експедиційних послуг з автоперевезення вантажів, а саме: міжнародні перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом м. Ковель (Україна) - Weissandt-Golzau (Німеччина) держ. ном. НОМЕР_3/ НОМЕР_1 .

У наведеному акті № 32 від 25.01.2022 зазначено дату виконання послуг 25.01.2022 та підтверджено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Суд звертає увагу, що станом на час підписання акту № 32 від 25.01.2022 відповідач жодним чином не заперечив щодо невідповідності зазначення місця завантаження вантажу у договорі-заявці № 2466 від 18.01.2022 (Київ, вул. Набережно-Корчуватівська, 136) та акті № 32 від 25.01.2022 (м. Ковель).

Судом також встановлено, що 25.11.2022 позивачем надіслано на поштову адресу відповідача лист-вимогу від 25.11.2022, відповідно до якої позивач вимагав сплатити заборгованість за виконані позивачем роботи по організації транспортно-експедиційних послуг автотранспортом на підставі договорів-заявок, зокрема 51 295,00 грн заборгованості за договором-заявкою № 2466 від 18.01.2022.

Разом з листом-вимогою від 25.11.2022 позивачем надіслано відповідачу документи до договору-заявки № 2466 від 18.01.2022, а саме: оригінал рахунку № 32 від 25.01.2022, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) по виконанню робіт (перевезень) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу б/н від 19.01.2022 та копію підписаного між сторонами акту наданих послуг № 32 від 25.01.2022, що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальним чеком, поштовою накладною № 605 разом з описом вкладення у цінний лист, який підтверджує зміст поштового відправлення.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечив отримання ним листа-вимоги від 25.11.2022 та доданих до нього документів, зокрема документів до договору-заявки № 2466 від 18.01.2022.

Наразі, матеріали справи не містять, а відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів того, що після отримання ним вимоги позивача про сплату заборгованості за спірне перевезення відповідач заперечив /не погодився/ просив уточнити, тощо дані, вказані у документах, наданих йому на оплату за спірне перевезення.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

В силу вимог статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Вказана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

У розумінні положень норми статті 79 Господарського процесуального кодексу України на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи надані сторонами докази та встановлені на їх підставі обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог докази є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з підписанням між сторонами акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 32 від 25.01.2022, який є первинним документом, що встановлює відсутність претензій один до одного (в тому числі врегульовує питання розбіжностей, які могли скластися у результаті виконання договору), суму оплати та дату виконання послуг, враховуючи документи, які відносяться до процесу виконання договору-заявки, наявні підстави вважати, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем щодо здійснення оплати наданих послуг за договором-заявкою № 2466 від 18.01.2022, яке мало бути виконане у строк до 06.03.2022 (включно).

З огляду на наведене суд критично оцінює заперечення відповідача у відзиві на позов стосовно того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що договір-заявка на перевезення вантажу № 2466 від 18.01.2022 виконана позивачем і настало прострочення відповідача з оплати наданих позивачем послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 51 295,00 грн заборгованості за Договором-заявкою № 2466 від 18.01.2022.

Крім суми основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 12 623,43 грн інфляційних втрат та 1 420,80 грн 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 07.03.2022 по 08.02.2023.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є помилковим у частині застосування позивачем індексу інфляції 101,30% за січень 2023, тоді як вірним є індекс інфляції 100,80%. У зв`язку з наведеним, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок суми інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 12 623,43 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 12 307,95 грн.

Суд здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок суми 3 % річних, дійшов висновку, що розмір 3 % річних за визначений позивачем період складає 1 429,23 грн, натомість позивач просить стягнути 1 420,80 грн.

Приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивачем реалізовано своє процесуальне право на подання позову про стягнення 3 % річних лише в сумі 1 420,80 грн, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 51 295,00 грн заборгованості, 12 307,95 грн інфляційних втрат та 1 420,80 грн 3 % річних. Решта позовних вимог про стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу з до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу.

Суд звертає увагу на те, що ч. 10 ст. 238 ГПК України передбачає можливість такого нарахування виключно відносно відсотків або пені, а не інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Згідно з ч. ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), який буде здійснювати примусове виконання рішення, 3 % річних на основний борг за Договором-заявкою №2466 від 18.01.2022 у розмірі 51 295,00 грн, починаючи з 09.02.2023 до моменту повної оплати основного боргу за цим правочином, з урахуванням приписів законодавства України.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 684,00 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та 400,00 грн на переклад міжнародної товаро-транспортної накладної.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 671,04 грн покладається на відповідача, а в сумі 12,96 грн - на позивача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3, 4, 5, 6 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем до стягнення з відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн на підставі Договору №01/06/02/2023 про надання професійної правничої допомоги від 06.02.2023, укладеного з адвокатом Мельником Василем Васильовичем, додаткової угоди №3 від 07.02.2023 до цього договору, акту виконаних робіт від 09.02.2023 на суму 10 000,00 грн та рахунку №3 від 09.02.2023 на оплату цієї суми.

Відповідач проти такого розміру витрат на професійну правничу допомогу заперечує, посилаючись на те, що зазначені в акті виконаних робіт послуги, а саме:

- аналіз та вивчення матеріалів доказової бази з метою пред`явлення позову ФОП Мазурик до ТОВ "Темп-2000" за договором-заявкою № 2466 від 18.01.2022;

- аналіз діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини та аналіз висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та визначення найбільш оптимального способу захисту права Клієнта;

- надання правової допомоги Клієнту у підготовці позовної заяви, визначення переліку документів до позову, оформлення документів для надіслання їх стороні по справі та суду - входять до складу послуги з надання правової допомоги в підготовці позовної заяви. При цьому обсяг позовної заяви та обсяг доказової бази не є значним.

Суд погоджується з такими доводами відповідача, оскільки без здійснення аналізу та вивчення матеріалів доказової бази, діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, судової практики та визначення переліку документів до позову, підготовка позовної заяви є неможливою.

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21, від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та результат вирішення спору, суд вважає розмір заявлених позивачем до відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), предметом позову та значенням справи для сторін. Натомість, таким, що підлягає відшкодуванню за відповідача, суд вважає розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Суд при цьому звертає увагу на те, що в даному випадку не відбувається втручання суду в договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення вартості правової допомоги, оскільки наразі вирішується виключно питання щодо обґрунтованості покладення таких витрат на відповідача та їх розміру, яке судом вирішується з огляду на обставини цієї справи.

Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача 400,00 грн витрат за переклад міжнародної товаро-транспортної накладної.

Однак, матеріали справи містять рахунок №27 від 22.02.2023 на суму 300,00 грн та платіжну інструкцію №2037 від 22.02.2023, які були додані позивачем до позовної заяви (нова редакція) разом з міжнародною товаро-транспортною накладною CMR №б/н від 19.01.2022.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Оскільки, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до ч. 9 ст.129 ГПК України, відшкодуванню відповідачем підлягають 300,00 грн витрат на оплату послуг перекладача з перекладу міжнародної товаро-транспортної накладної CMR №б/н від 19.01.2022, що підтверджується рахунком №27 від 22.02.2023 на суму 300,00 грн та платіжною інструкцією №2037 від 22.02.2023, оскільки докази до справи стороною мають подаватися з перекладом на українську мову, у випадку, якщо такі документи були вкладені іноземною мовою.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 29; ідентифікаційний код 31111758) на користь Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 51 295,00 грн (п`ятдесят одну тисячу двісті дев`яносто п`ять гривень 00 коп.) заборгованості, 12 307,95 грн (дванадцять тисяч триста сім гривень 95 коп.) інфляційних втрат та 1 420,80 грн (одну тисячу чотириста двадцять гривень 80 коп.) 3 % річних, 300,00 грн (триста гривень 00 коп.) судових витрат на оплату послуг перекладача, 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу та 2 671,04 грн (дві тисячі шістсот сімдесят одну гривню 04 коп.) судового збору.

3. Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 в справі №910/2219/23, в порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3 % річних на суму основного боргу в розмірі 51 295,00 грн, починаючи з 09.02.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 29; ідентифікаційний код 31111758) на користь Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 10.05.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА