ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2121/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Рясний В.О.

розглянувши справу №916/2121/22

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" (68111, Одеська область, Татарбунарський район, с. Баштанівка, вул. Василя Антоновича Вєтрогона, 48, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" (67730, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Журавльова, 5, )

про стягнення 3 218 706,24грн.

Представники сторін:

від позивача - Мадриченко Ж.В. - ордер;

від відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство "Вікторія" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" про стягнення 3 218 706,24грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу продукції №27082019 від 27.08.2019р. в частині належної оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою від 05.09.2022р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" було залишено без руху.

13.09.2022р. до господарського суду надійшла заява (вх. №19271/22) від Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.09.2022р. провадження по справі №916/2121/22 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

18.10.2022р. за вх. №2-919/22 до суду від Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" в межах суми заборгованості, що становить 3 218 706,24грн. та очікуваного розміру судових витрат в розмірі 45 000грн.; накладання арешту на обладнання та устаткування комплексу переробки томатів, а саме: котел паровий MINGAZZINI, накопичувальні водні резервуари, лебідка ручна канатна 1,15т, 12м, пальник, градирні, Бойлер BOSCH Tronik 1000, автомобільні ваги, вагон-дім, причеп-човен, водяні фільтри приймання сировини, резервуар дощових вод, машина для нарізання кабачків, АБД Karcher без підігріву води HD/615-4 КАР, углошліфмашина BOSCH GWS 1000 1кВт/125 ), інвертор сварочний, бойлер ARISTON SG-1-50V, сито конічне, цифровий мультиметр, тунель термічний, накопичувач для томатів, устаткування для фасування томатної пасти, лінія виробництва томатної пасти Manzini evaporator model MHV.300.3, бойлер ARISTON SB R 50V, накопичувач сировини, що розміщені за адресою: вул. Журавльова, 5, с. Старокозаче, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67730 та належить ТОВ "Консервний завод "Дар Бесарабії" в межах суми заборгованості, що становить 3 218 706,24грн. та очікуваного розміру судових витрат в розмірі 45 000грн.

Ухвалою суду від 20.10.2022р. заяву Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" від 18.10.2022р. за вх.№2-919/22 про забезпечення позову було задоволено частково, накладено арешт на обладнання та устаткування комплексу переробки томатів, а саме: котел паровий MINGAZZINI, накопичувальні водні резервуари, лебідка ручна канатна 1,15т, 12м, пальник, градирні, Бойлер BOSCH Tronik 1000, автомобільні ваги, вагон-дім, причеп-човен, водяні фільтри приймання сировини, резервуар дощових вод, машина для нарізання кабачків, АБД Karcher без підігріву води HD/615-4 КАР, углошліфмашина BOSCH GWS 1000 1кВт/125 ), інвертор сварочний, бойлер ARISTON SG-1-50V, сито конічне, цифровий мультиметр, тунель термічний, накопичувач для томатів, устаткування для фасування томатної пасти, лінія виробництва томатної пасти Manzini evaporator model MHV.300.3, бойлер ARISTON SB R 50V, накопичувач сировини, що розміщені за адресою: вул. Журавльова, 5, с. Старокозаче, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67730 та належить ТОВ "Консервний завод "Дар Бесарабії" в межах суми заборгованості, що становить 3 218 706,24грн. та очікуваного розміру судових витрат в розмірі 45 000грн.

07.11.2022р. за вх.№2-1026/22 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" надійшла заява про скасування заходів до забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 20.10.2022р.

Ухвалою суду від 14.11.2022р. в задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2022р. по справі №916/2121/22 було відмовлено. Вказана ухвала суду була залишена без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023р.

Ухвалою суду від 21.12.2022р. підготовче провадження було закрито, справу було призначено до розгляду по суті в засіданні суду.

21.03.2023р. за вх. № 8984/22 до суду відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача ТОВ «Торговий Дім «Фреш Маркет».

Судом з урахуванням положень ч.1 ст. 50 ГПК України в задоволенні відповідного клопотання було відмолено, оскільки зазначене клопотання було з порушенням строків передбачених ч.1 ст. 50 ГПК України, без клопотання про їх поновлення в порядку ст. 118, ст. 119 ГПК України.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, від 03.11.2022р. (вх. ГСОО №20357/22 від 09.12.2022р.). При цьому, Відповідачем до суду неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи, які судом задовольнялись.

19.01.2023р. за вх. №1899/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, який був залучений судом до матеріалів справи, проте до уваги судом не приймається оскільки відзив був поданий до суду з порушенням строків передбачених ч. 8 ст. 165 ГПК України, без клопотання про його поновлення.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

27.08.2019р. між Селянським (фермерським) господарством "Вікторія" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу продукції №270820119, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність (повне господарське відання) покупцю помідори (надалі - Продукція), а покупець зобов`язується прийняти цю продукції та здійснювати оплату, згідно умов договору (п.1.1 договору).

Найменування, одиниця виміру продукції, що підлягає поставці за цим Договором, визначаються у видаткових накладних, що складають невід`ємну частину цього Договору (п. 1.2 договору).

Загальна вартість продукції визначається виходячи із вартості фактично поставленого продукції, в строк дії цього Договору, на підставі видаткових накладних (п. 1.3 договору).

Вартість товару, вказана у рахунках, є остаточною та не може бути зміненою протягом строку поставки (п. 1.4 договору).

Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним в Україні законодавством (п. 1.5 договору).

Постачальник підтверджує, що укладення і виконання ним цього договору відповідає вимогам та нормам чинного в Україні законодавства (зокрема, щодо отримання усіх необхідних дозволів та погоджень), а також підтверджує те, що укладання та виконання ним цього договору не суперечить цілям діяльності постачальника, положенням його установчих документів чи інших локальних актів (п. 1.6 договору).

За умовами пункту 2.2 договору поставка здійснюється за згодою сторін на умовах: FCA склад Продавця за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, село Баштанівка, вулиця Миру, будинок 46, відповідно до Міжнародних правил по інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС.

Перехід права власності на продукцію, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) Продукції від Продавця до Покупця відбувається в момент фактичної передачі продукції Покупцю. (п. 2.3 договору).

Згідно п. 4.1 договору, ціна Продукції, на дату укладення договору, становить 2,00 грн. (дві гривні 00 копійки) з ПДВ за 1 кг.

Відповідно до п.4.3 договору, оплата Продукції здійснюється Покупцем у національній валюті України - гривнях, шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця, що визначений у цьому Договорі.

Покупець оплачує 20 % вартості партії Продукції протягом 10-х банківських днів з моменту поставки; інші 80% вартості партії Продукції не пізніше 31 грудня 2019 року (п.4.4 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що Передання продукції Продавцем та приймання продукції Покупцем здійснюється в місці здійснення поставки, визначеному в п. 2.2 цього Договору.

Позивач вказує, що на виконання своїх обов`язків за договором поставив відповідачу Продукцію на загальну суму 3 292 594,10грн., що підтверджується видатковими накладеними: ВН №28-08-19-2 від 28 серпня 2019 р. на суму 46 681,18грн.; ВН №29-08-19-1 від 29 серпня 2019 р. на суму 139 738,92грн.; ВН №30-08-19-1 від 30 серпня 2019 р. на суму 147 316.04грн.; ВН №31-08-19-1 від 31 серпня 2019 р. на суму 149 638,68грн.; ВН №01-09-19-1 від 01 вересня 2019р. на суму 185 753,77грн.; ВН №02-09-19-1 від 02 вересня 2019р. на суму 215 053,25грн.; ВН №03-09-19-1 від 03 вересня 2019р. на суму 218 023,18грн., ВН №04-09-19-1 від 04 вересня 2019 р. на суму 128 011,51грн.; ВН №05-09-19-1 від 05 вересня 2019 р. на суму 172 370,05грн.; ВН №06-09-19-2 від 06 вересня 2019 р. на суму 171 627,58грн.; ВН №07-09-19-2 від 07 вересня 2019 р. на суму 169 038,41грн.: ВН №08-09-19-2 від 08 вересня 2019 р. на суму 114 170,89грн.: ВН №09-09-19-2 від 09 вересня 2019 р. на суму 153 636,66грн.; ВН №10-09-19-2 від 10 вересня 2019 р. на суму 169 609,55грн.; ВН № 11-09-19-2 від 11 вересня 2019 р. на суму 101 206,01грн.; ВН №13-09-19-3 від 13 вересня 2019 р. на суму 119 863,25грн.; ВН №14-09-19-2 від 14 вересня 2019 р. на суму 206 904,98грн.; ВН №15-09-19-1 від 15 вересня 2019 р. на суму 157 653,68 грн.; ВН №16-09-19-3 від 16 вересня 2019 р. на суму 47 709,23грн.; ВН №19-09-19-2 від 19 вересня 2019 р. на суму 45 386,59грн.; ВН №20-09-19-1 від 20 вересня 2019 р. на суму 114 475,50грн.; ВН №21-09-19-1 від 21 вересня 2019 р. на суму 46 890,60грн.; ВН №22-09-19-1 від 22 вересня 2019 р. на суму 156 149,68грн.; ВН №23-09-19-2 від 23 вересня 2019 р. на суму 115 684,91грн., які були підписані представниками сторін та скріплені печатками, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте відповідач, як вказує позивач, своїх зобов`язання щодо оплати вартості отриманої продукції належним чином та в повному обсязі не здійснив, оплата вартість поставленої Продукції була здійснена частково на суму 1 155 000грн., а саме накладні ВН №28-08-19-2 від 28 серпня 2019 р. на суму 46 681,18грн.; ВН №29-08-19-1 від 29 серпня 2019 р. на суму 139 738,92грн.; ВН №30-08-19-1 від 30 серпня 2019 р. на суму 147 316.04грн.; ВН №31-08-19-1 від 31 серпня 2019 р. на суму 149 638,68грн.; ВН №01-09-19-1 від 01 вересня 2019р. на суму 185 753,77грн.; ВН №02-09-19-1 від 02 вересня 2019р. на суму 215 053,25грн.; ВН №03-09-19-1 від 03 вересня 2019р. на суму 218 023,18грн. були оплачені в повному обсязі.

Накладна ВН №04-09-19-1 від 04 вересня 2019 р. на суму 128 011,51грн. була оплачена частково в сумі 52 794,98грн., в зв`язку з чим заборгованість на ній склала 75 216,24грн.

Накладні ВН №05-09-19-1 від 05 вересня 2019 р. на суму 172 370,05грн.; ВН №06-09-19-2 від 06 вересня 2019 р. на суму 171 627,58грн.; ВН №07-09-19-2 від 07 вересня 2019 р. на суму 169 038,41грн.: ВН №08-09-19-2 від 08 вересня 2019 р. на суму 114 170,89грн.: ВН №09-09-19-2 від 09 вересня 2019 р. на суму 153 636,66грн.; ВН №10-09-19-2 від 10 вересня 2019 р. на суму 169 609,55грн.; ВН № 11-09-19-2 від 11 вересня 2019 р. на суму 101 206,01грн.; ВН №13-09-19-3 від 13 вересня 2019 р. на суму 119 863,25грн.; ВН №14-09-19-2 від 14 вересня 2019 р. на суму 206 904,98грн.; ВН №15-09-19-1 від 15 вересня 2019 р. на суму 157 653,68 грн.; ВН №16-09-19-3 від 16 вересня 2019 р. на суму 47 709,23грн.; ВН №19-09-19-2 від 19 вересня 2019 р. на суму 45 386,59грн.; ВН №20-09-19-1 від 20 вересня 2019 р. на суму 114 475,50грн.; ВН №21-09-19-1 від 21 вересня 2019 р. на суму 46 890,60грн.; ВН №22-09-19-1 від 22 вересня 2019 р. на суму 156 149,68грн.; ВН №23-09-19-2 від 23 вересня 2019 р. на суму 115 684,91грн. на загальну суму 2 062 377,57грн. взагалі не оплачені, в зв`язку з чим заборгованість по ним склала 2 062 377,57грн.

Відповідно до п.6.1 договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору (надалі іменується "порушення Договору"), Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.6.2 договору)

Згідно п. 6.5 договору, за несвоєчасну оплату за отриману продукцію , покупець сплачує продавцю до 01.03.2020 року- штраф в розмірі 2 % від суми зобов`язання , а після вказаної дати штраф становить 3 %.

В зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу продукції №27082019 від 27.08.2019р., позивачем відповідно до умов договору п.6.5 та положень ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу штраф в сумі 85 277,82грн., інфляційні витрати в розмірі 805 955,63грн. та 3% річних в сумі 189 878,69грн.

Крім того, як вказує позивач, 15.08.2022р. ним на адресу відповідача була направлена претензія щодо сплати заборгованості та нарахованих штрафних санкцій, яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу продукції №27082019 від 27.08.2019р. стало підставою для звернення Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 27.08.2019р. між Селянським (фермерським) господарством "Вікторія" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу продукції №270820119, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність (повне господарське відання) покупцю помідори (надалі - Продукція), а покупець зобов`язується прийняти цю продукції та здійснювати оплату, згідно умов договору (п.1.1 договору).

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу продукції №27082019 від 27.08.2019 року Позивач здійснив поставку Продукцію на загальну суму 3 292 594,10грн., що підтверджується видатковими накладеними: ВН №28-08-19-2 від 28 серпня 2019 р. на суму 46 681,18грн.; ВН №29-08-19-1 від 29 серпня 2019 р. на суму 139 738,92грн.; ВН №30-08-19-1 від 30 серпня 2019 р. на суму 147 316.04грн.; ВН №31-08-19-1 від 31 серпня 2019 р. на суму 149 638,68грн.; ВН №01-09-19-1 від 01 вересня 2019р. на суму 185 753,77грн.; ВН №02-09-19-1 від 02 вересня 2019р. на суму 215 053,25грн.; ВН №03-09-19-1 від 03 вересня 2019р. на суму 218 023,18грн., ВН №04-09-19-1 від 04 вересня 2019 р. на суму 128 011,51грн.; ВН №05-09-19-1 від 05 вересня 2019 р. на суму 172 370,05грн.; ВН №06-09-19-2 від 06 вересня 2019 р. на суму 171 627,58грн.; ВН №07-09-19-2 від 07 вересня 2019 р. на суму 169 038,41грн.: ВН №08-09-19-2 від 08 вересня 2019 р. на суму 114 170,89грн.: ВН №09-09-19-2 від 09 вересня 2019 р. на суму 153 636,66грн.; ВН №10-09-19-2 від 10 вересня 2019 р. на суму 169 609,55грн.; ВН № 11-09-19-2 від 11 вересня 2019 р. на суму 101 206,01грн.; ВН №13-09-19-3 від 13 вересня 2019 р. на суму 119 863,25грн.; ВН №14-09-19-2 від 14 вересня 2019 р. на суму 206 904,98грн.; ВН №15-09-19-1 від 15 вересня 2019 р. на суму 157 653,68 грн.; ВН №16-09-19-3 від 16 вересня 2019 р. на суму 47 709,23грн.; ВН №19-09-19-2 від 19 вересня 2019 р. на суму 45 386,59грн.; ВН №20-09-19-1 від 20 вересня 2019 р. на суму 114 475,50грн.; ВН №21-09-19-1 від 21 вересня 2019 р. на суму 46 890,60грн.; ВН №22-09-19-1 від 22 вересня 2019 р. на суму 156 149,68грн.; ВН №23-09-19-2 від 23 вересня 2019 р. на суму 115 684,91грн., які були підписані представниками сторін та скріплені печатками, копії яких містяться в матеріалах справи.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.3 договору, оплата Продукції здійснюється Покупцем у національній валюті України - гривнях, шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця, що визначений у цьому Договорі.

Покупець оплачує 20 % вартості партії Продукції протягом 10-х банківських днів з моменту поставки; інші 80% вартості партії Продукції не пізніше 31 грудня 2019 року (п.4.4 договору).

В той же час, як встановлено судом, відповідач в обумовлені договором строки оплату вартості отриманої продукції належним чином та в повному обсязі не здійснив.

Так, як встановлено судом накладні ВН №28-08-19-2 від 28 серпня 2019 р. на суму 46 681,18грн.; ВН №29-08-19-1 від 29 серпня 2019 р. на суму 139 738,92грн.; ВН №30-08-19-1 від 30 серпня 2019 р. на суму 147 316.04грн.; ВН №31-08-19-1 від 31 серпня 2019 р. на суму 149 638,68грн.; ВН №01-09-19-1 від 01 вересня 2019р. на суму 185 753,77грн.; ВН №02-09-19-1 від 02 вересня 2019р. на суму 215 053,25грн.; ВН №03-09-19-1 від 03 вересня 2019р. на суму 218 023,18грн. були оплачені в повному обсязі.

Накладна ВН №04-09-19-1 від 04 вересня 2019 р. на суму 128 011,51грн. була оплачена частково в сумі 52 794,98грн., в зв`язку з чим заборгованість по відповідній накладній на становить 75 216,24грн.

Накладні ВН №05-09-19-1 від 05 вересня 2019 р. на суму 172 370,05грн.; ВН №06-09-19-2 від 06 вересня 2019 р. на суму 171 627,58грн.; ВН №07-09-19-2 від 07 вересня 2019 р. на суму 169 038,41грн.: ВН №08-09-19-2 від 08 вересня 2019 р. на суму 114 170,89грн.: ВН №09-09-19-2 від 09 вересня 2019 р. на суму 153 636,66грн.; ВН №10-09-19-2 від 10 вересня 2019 р. на суму 169 609,55грн.; ВН № 11-09-19-2 від 11 вересня 2019 р. на суму 101 206,01грн.; ВН №13-09-19-3 від 13 вересня 2019 р. на суму 119 863,25грн.; ВН №14-09-19-2 від 14 вересня 2019 р. на суму 206 904,98грн.; ВН №15-09-19-1 від 15 вересня 2019 р. на суму 157 653,68 грн.; ВН №16-09-19-3 від 16 вересня 2019 р. на суму 47 709,23грн.; ВН №19-09-19-2 від 19 вересня 2019 р. на суму 45 386,59грн.; ВН №20-09-19-1 від 20 вересня 2019 р. на суму 114 475,50грн.; ВН №21-09-19-1 від 21 вересня 2019 р. на суму 46 890,60грн.; ВН №22-09-19-1 від 22 вересня 2019 р. на суму 156 149,68грн.; ВН №23-09-19-2 від 23 вересня 2019 р. на суму 115 684,91грн. взагалі не оплачені, в зв`язку з чим заборгованість по повністю неоплаченим накладним 2 062 377,57грн.

При цьому відповідачем відповідні встановлені сдуом обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Отже, враховуючи встановлення судом факт неналежного виконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості отриманої продукції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по повністю неоплачених видаткових накладних в сумі 2 062 377,57грн. та заборгованості по видатковій накладній від 04.09.2019 в розмірі 75 216,53грн. є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленого товару не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Так, позивачем в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу продукції №27082019 від 27.08.2019р., нараховано останньому штрафу в розмірі 85 277,82грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Відповідно до п.6.1 договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору (надалі іменується "порушення Договору"), Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.6.2 договору)

Згідно п. 6.5 договору, за несвоєчасну оплату за отриману продукцію , покупець сплачує продавцю до 01.03.2020 року- штраф в розмірі 2 % від суми зобов`язання , а після вказаної дати штраф буде становити 3 %.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок штрафу, господарський суд відзначає його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" в частині стягнення з відповідача штрафу 3% в розмірі 85 277,82грн. за порушення грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу продукції №27082019 від 27.08.2019р. підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних в сумі 189 878,69грн. та інфляційних втрат в розмірі 805 955,63грн. суд зазначає наступне.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленої продукції за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 189 878,69грн., судом встановлено, його помилковість.

Так, здійснивши перерахунок пені за допомогою системи "Ліга Закон", судом встановлено, що загальна сума 3% річних яка підлягає задоволенню становить 189 865,62грн..

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленої продукції за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні втрати. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних втрат в розмірі 805 955,63грн., судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 805 955,63грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, проте враховуючи перерахунок 3% річних підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у 1,5% ціни позову, але менше ПМДПО та не більше 350 розмірів ПМДПО, немайнового характеру - 1 розмір ПМДПО.

Проте, до позовної заяви надано платіжне доручення № 1120від 23.08.2022р. про сплату судового збору у розмірі 33 344,44 грн., тоді як з урахуванням коефіцієнту 0,8 при поданні позову через електронний суд, слід було сплатити 38 624,47грн.

Отже, позивачем не доплачено 5 280,03грн., які підлягають стягнення в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" (68111, Одеська область, Татарбунарський район, с. Баштанівка, вул. Василя Антоновича Вєтрогона, 48, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" (67730, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Журавльова, 5, ) - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Дар Бесарабії" (67730, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Журавльова, 5, ) на користь Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" (68111, Одеська область, Татарбунарський район, с. Баштанівка, вул. Василя Антоновича Вєтрогона, 48, ) борг по повністю неоплачених видаткових накладних в сумі 2 062 377 (два мільйони шістдесят дві триста сімдесят сім) грн. 57 коп., боргу по видатковій накладній від 04.09.2019 в розмірі 75 216 (сімдесят п`ять тисяч двісті шістнадцять)грн. 53коп., штрафу в сумі 85 277 (вісімдесят п`ять тисяч двісті сімдесят сім) грн. 82коп., інфляційні витрати в розмірі 805 955 (вісімсот п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 63коп., 3% річних у розмірі 189 865 (сто вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн. 62коп., судовий збір в сумі 38 624 (тридцять вісім тисяч шістсот двадцять чотири)грн. 32коп.

3. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" (68111, Одеська область, Татарбунарський район, с. Баштанівка, вул. Василя Антоновича Вєтрогона, 48, ) на користь Державного бюджету України (рахунок № UA0026001 в ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ отримувача - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 5 280 (п`ять тисяч двісті вісімдесят)грн. 03коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 травня 2023 р.

Суддя К.Ф. Погребна