ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 травня 2023 року Справа № 903/77/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", м. Волочиськ, Хмельницька обл.

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", с. Озеряни, Волинська обл.

2. ОСОБА_1 , м. Київ

про солідарне стягнення 2 956 609 грн. 60 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульська Л.В.

Представники:

від позивача: Лотоцька О.Б., ордер №ВХ 1038769

від відповідача: ОСОБА_1, директор

Судове засідання проведене в режимі відеоконференції відповідно до ухвали суду від 01.05.2023, 03.05.2023.

встановив: 19.01.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", ОСОБА_1 про солідарне стягнення 2 956 609 грн. 60 коп., з яких: 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. курсової різниці, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 13 285 грн. 27 коп. 3% річних, 221 437 грн. 59 коп. пені, 62 283 грн. 78 коп. інфляційних втрат та судових витрат по справі.

Ухвалою суду від 20.01.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", ОСОБА_1 про солідарне стягнення 2 95 609 грн. 60 коп. залишено без руху. Зобов`язано позивача не пізніше 5-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви та подати суду докази сплати судового збору в сумі 44 349 грн. 14 коп.

Позивач ухвалу суду отримав 25.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №077.

Строк для усунення недоліків - по 30.01.2023.

30.01.2023 на адресу суду надійшла заява позивача від 24.01.2023 про усунення недоліків позовної заяви та долучення доказів сплати судового збору в сумі 44 349 грн. 14 коп.

Ухвалою суду від 31.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.03.2023 о 10 год. 30 хв. Запропоновано відповідачам подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу - відповідь на відзиви не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзивів з доказами надіслання відповідачам; відповідачам - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

ОСОБА_1 ухвалу суду отримав 08.02.2023, ТОВ "Волинська аграрна компанія" - 11.02.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 78, 81).

Строк для подання відзиву для ОСОБА_1 - по 23.02.2023, ТОВ "Волинська аграрна компанія" - по 27.02.2023.

27.02.2023 на адресу суду надійшов відзив ТОВ "Волинська аграрна компанія", згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що заборгованість товариства за договором поставки з врахуванням часткової оплати становить 1 879 437 грн. 51 коп., а тому відповідні розрахунки позивача, нараховані на основну суму боргу, є хибними. Позивач не підтвердив наявність заборгованості відповідача з курсової різниці у зв`язку з відсутністю будь якого юридичного/фінансового/бухгалтерського документа щодо нарахування/коригування суми зобов`язань за договором. Сума штрафних санкцій становить майже 30% суми боргу, а тому є надмірним тягарем для товариства. Нарахування курсової різниці та інфляційних втрат є взаємовиключними (а.с. 86-142).

Докази отримання позивачем відзиву ТОВ "Волинська аграрна компанія" відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні 01.03.2023 підтвердила ненадходження відзиву відповідача на адресу товариства.

Відзив ОСОБА_1 на адресу суду не надходив.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів отримання позивачем відзиву ТОВ "Волинська аграрна компанія", з метою повного та всебічного розгляду справи, надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами у підготовчому провадженні щодо подання заяв по суті спору, суд протокольною ухвалою від 01.03.2023 підготовче засідання відклав на 15.03.2023 о 12 год. 30 хв.

Позивач відзив ТОВ "Волинська аграрна компанія" отримав 02.03.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №502.

Строк для подання відповіді на відзив - по 06.03.2023.

13.03.2023 на адресу суду надійшла відповідь позивача від 06.03.2023 на відзив ТОВ "Волинська аграрна компанія" (яка засобом поштового зв`язку надіслана 07.03.2023). Клопотання про поновлення строку на її подання відсутнє.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 118 ГПК України).

Враховуючи, що відповідь на відзив позивач подав до суду після настання терміну, який визначив суд в ухвалі про відкриття провадження у справі від 31.01.2023, відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку і можливість такого поновлення лише за заявою учасника справи (стаття 119 ГПК України), суд залишає відповідь позивача на відзив без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №903/1030/19 від 31.08.2021.

При цьому судом враховано строки розгляду справи у підготовчому провадженні, право сторін на судовий розгляд упродовж розумного строку.

03.03.2023 на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Станом на 15.03.2023 ОСОБА_1 своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи не скористався.

Враховуючи вищевикладене, рівність всіх учасників судового процесу, з метою розгляду справи у розумні строки, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд протокольною ухвалою від 15.03.2023 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 29.03.2023 о 14 год. 00 хв.

20.03.2023 на адресу суду надійшло клопотання ТОВ "Волинська аграрна компанія" про відкладення розгляду справи з метою врегулювання спору в добровільному порядку.

У судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи підтримали. Підтвердили ведення переговорів між сторонами щодо можливого врегулювання спору в добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, рівність всіх учасників судового процесу, з метою повного та всебічного розгляду справи, надання можливості сторонам врегулювати спір в добровільному порядку, суд не починаючи розгляд справи по суті протокольною ухвалою від 29.03.2023 розгляд справи по суті відклав на 19.04.2023 о 10 год. 30 хв.

На адресу суду надійшли заява позивача від 18.04.2023, клопотання відповідача ТОВ "Волинська аграрна компанія" від 19.04.2023 про відкладення розгляду справи для надання можливості сторонам оформити результати домовленостей сторін щодо врегулювання спору в добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, рівність всіх учасників судового процесу, з метою повного та всебічного розгляду справи, надання можливості сторонам врегулювати спір в добровільному порядку, суд не починаючи розгляд справи по суті протокольною ухвалою від 19.04.2023 розгляд справи по суті відклав.

Ухвалою суду від 19.04.203 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи по суті на 03.05.2023 о 12 год. 00 хв.

01.05.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «Волинська аграрна компанія» (а.с. 222-226).

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що вони подані з метою повідомлення суду про не врегулювання спору сторонами та причини такого не врегулювання.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав, передбачених ГПК України, в тому рахунку, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції (відзиву, тощо) щодо поданої позовної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 917/1369/17 від 11.06.2020.

У судовому засіданні 03.05.2023 учасники справи дали свої пояснення, доводи, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 20.04.2023 (а.с. 221). Крім того він був обізнаний про відкриття провадження у справі, брав участь у судовому засіданні 29.03.2023. Правом на подання відзиву не скористався.

Суд вважає за необхідне зазначити, що інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою як контакт-центру Суду так і за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду №910/14120/19 від 12.07.2021.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

25.04.2022 між ТОВ "Вітагро Партнер" (постачальник) та ТОВ "Волинська аграрна компанія" (покупець) укладено договір поставки №В288-04/22ВЛ-С (а.с. 13-16).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022.

Згідно умов договору в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо, а покупець - прийняти та оплатити товар (п. 1.1). Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови будуть визначені в додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору (п. 1.2). Загальна сума договору вираховується як сума вартостей усіх партій товару, переданих постачальником покупцю (п. 2.1). Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатись у відповідних додатках, які є невід`ємними частинами договору (п.2.2). Сторони встановлюють, що протягом строку дії договору грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях (п. 2.3). Сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної (а.с. 2.3.1). Сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплату вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній у додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти відповідно до п. 2.3.3 договору. Однак ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем, менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної (п. 2.3.2). Правило визначення курсу валют за договором - курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долара США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором (п. 2.3.3). Сторони погодили, що у разі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ "Ощадбанк" (п.2.3.4). У випадку, коли покупець не оплатить товар (відповідну партію товару) за договором у строки та на умовах, передбачених договором та додатку до договору, постачальник буде вирішувати спір в судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості відповідно до ціни товару, яка може збільшуватися у випадках, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар (п. 2.3.5). Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами (п. 5.1). Покупець несе відповідальність за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 15% від суми боргу (його неоплаченої частини) на десятий день прострочення платежу, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати (п. 7.2.1). Строк нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 ГК України. Штрафні санкції нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов`язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій постачальник може звернутися в межах строку загальної позовної давності. За прострочення виконання зобов`язання за цим договором строк позовної давності припиняється через три роки від дня, коли це зобов`язання повинно було бути виконане (п. 7.4).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Сторонами підписано додатки №№1-8, 10 (а.с. 17-25), якими встановлено назву, кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів, курс долара США.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 68 200,06 доларів США, що у гривні на день продажу еквівалентно 2 015 311 грн. 72 коп. (а.с. 28-39), зокрема:

- 25.04.2022 на суму 3 087,02 долара США, що становить 91 221 грн. 30 коп.,

- 30.04.2022 на суму 31 431,13 долара США, що становить 928 790 грн. 02 коп.,

- 02.05.2022 на суму 11 819,03 долара США, що становить 349 252 грн. 20 коп.,

- 02.05.2022 на суму 566,87 долара США, що становить 16 750 грн. 98 коп.,

- 02.05.2022 на суму 650,90 долара США, що становить 19 234 грн. 08 коп.,

- 17.05.2022 на суму 671,03 долара США, що становить 19 828 грн. 80 коп.,

- 17.05.2022 на суму 5 987,48 долара США, що становить 176 929 грн. 92 коп.,

- 18.05.2022 на суму 7 308,77 долара США, що становить 215 974 грн. 08 коп.,

- 18.05.2022 на суму 2 396,20 долара США, що становить 70 807 грн. 68 коп.,

- 30.05.2022 на суму 2 803,21 долара США, що становить 82 834 грн. 92 коп.,

- 22.06.2022 на суму 546,40 долара США, що становить 16 146 грн. 12 коп.,

- 18.07.2022 на суму 932,03 долара США, що становить 27 541 грн. 62 коп.,

Видаткові накладні містять посилання на договір, підписані представниками сторін, підписи скріплені печатками товариств.

У зв`язку зі зміною посівних площ ТОВ «Волинська аграрна компанія» здійснено повернення товару на загальну суму 79 529 грн. 76 коп. (59 700 ,96 грн. накладна №2047 від 02.05.2022, 19 828,80 грн. накладна №2774 від 17.05.2022), що підтверджується листами від 15.06.2022, 29.06.2022, накладними щодо поверненнями від покупця від 16.06.2022, 29.06.2022 (а.с. 40-43).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково в сумі 50 000 грн. 00 коп. (15.12.2022 №2434) з порушенням строків оплати, визначених додатками до договору, що підтверджується актом звірки, рухом коштів.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 1 885 781 грн. 96 коп., підтверджується матеріалами, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

У судовому засіданні директор ТОВ «Волинська аграрна компанія» підтвердила зарахування сплачених 6 344 грн. 45 коп. за погодженням з позивачем в рахунок погашення боргу за іншим договором, спір за яким розглядається в межах судової справи №903/85/23.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

Отже гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Умовами договору передбачено безготівковий курс продажу валют до гривні, встановлений на Міжбанківському валютному ринку України.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

З огляду на викладене норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Отже умови укладеного між сторонами у справі договору поставки передбачають можливість зміни ціни договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями статті 632 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене грошове зобов`язання покупця хоча і виражене у гривні, проте має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. При цьому визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. Встановлена п. 2.3.5 договору поставки умова (у випадку, коли покупець не оплатить товар (відповідну партію товару) за договором у строки та на умовах, передбачених договором та додатками до договору, постачальник буде вирішувати спір в судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості відповідно до ціни товару, яка може збільшуватися у випадках, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар) має на меті поновити увесь обсяг втрат вартості товару, які позивач як постачальник отримав унаслідок зміни курсу гривні до долара США. Отже враховуючи те, що орієнтовна вартість товару перераховується (коригується) відповідачем станом на дату, що передує даті саме фактичної оплати товару (незалежно від того, чи своєчасно, чи ні була здійснена ця оплата) з урахуванням курсу долара США до гривні, втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орієнтовної вартості товару, відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 №910/11077/20.

Суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що нараховані позивачем 64 154,78 доларів США, що еквівалентно 483 453 грн. 70 коп. (68 200,06 - 2 691,37 (вартість поверненого товару з врахуванням курсової різниці на момент поставки 29,550) - 1 353,91 (50 000 грн. оплата боргу з врахуванням курсової різниці на момент оплати 36,93) = 64 154,78 доларів США) коригованої вартості оплаченого товару до курсу валют арифметично правильні, підставні та підлягають до стягнення з відповідача.

При цьому судом встановлено, що позивачем застосований правильний курс продажу валют до гривні станом на 05.01.2023 - 36,93 грн., встановлений на Міжбанківському валютному ринку України.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, не приймаються судом, оскільки порядок розрахунків чітко визначений умовами договору, відповідач мав можливість і зобов`язаний був провести оплату на умовах, на які погодився при укладенні договору, зокрема і щодо коригування ціни з урахуванням зміни курсу гривні до долара США. Вся необхідна інформація для цього є загальновідомою і не потребує надання її позивачем. Порядок коригування визначений договором, жодних спорів щодо цього під час укладення договору не встановлено.

При цьому необхідно враховувати, що ТОВ «Вітагро Партнер» та ТОВ «Волинська аграрна компанія» укладали договір поставки як суб`єкти господарської (підприємницької) діяльності.

Відповідно до ст. ст. 42, 44 ГК підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19.

Передбачаючи в договорі порядок нарахування курсової різниці, сторони шляхом вільного волевиявлення приймали на себе ризик настання обставин, що унеможливлять виконання ним взятих на себе зобов`язань. Тому наслідки реалізації такого ризику мають бути покладені на сторін рівною мірою.

Посилання відповідача на відсутність у позивача бухгалтерського документу щодо нарахування курсової різниці не приймається судом.

Судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові №905/49/15 від 04.11.2019, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Відповідачем не заперечено постачання/отримання товару на підставі договору від 25.04.2022.

Оскільки курсова різниця виникла та обрахована позивачем на підставі п. 2.3.5 договору поставки від 25.04.2022 лише в момент подання даної позовної заяви, дані кошти позивачем не отримані, тому підстав для формування податкових накладних на вказану суму не було.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З нарахованих позивачем 13 285 грн. 27 коп. 3% річних підставними та підлягають до стягнення 12 806 грн. 70 коп., з яких:

- на суму 15 146,12 грн. за період з 04.10.2022 (останній день оплати 01.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 03.10.2022) по 14.10.2022 - 13,69 грн.;

- на суму 1 935 781,96 грн. за період з 18.10.2022 (останній день оплати 15.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 17.10.2022) по 14.12.2022 - 9 228,11 грн.;

- на суму 1 885 781,96 за період з 15.12.2022 по 06.01.2023 - 3 564,90 грн.

У позові на суму 478 грн. 57 коп. 3% річних слід відмовити у зв`язку з помилкою позивача у визначенні строку нарахування.

Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другої статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, у зв`язку з чим заявлені позивачем 62 283 грн. 78 коп. інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду №910/11077/20 від 29.04.2021.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідні положення Господарського кодексу України також передбачають, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання він зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню). Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання (ст. 230).

За змістом частини 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7.2.1 договору покупець несе відповідальність за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 15% від суми боргу (його неоплаченої частини) на десятий день прострочення платежу, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Враховуючи протермінування оплати відповідачем суми боргу більше ніж на 10 днів, нараховані позивачем 290 367 грн. 30 коп. 15% штрафу підставні відповідно до п. 7.2.1 договору.

З нарахованих позивачем 221 437 грн. 59 коп. пені підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі п. 7.2.1 договору 213 520 грн. 20 коп., з яких:

- на суму 16 146,12 грн. за період з 04.10.2022 (останній день оплати 01.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 03.10.2022) по 14.10.2022 - 243,30 грн.;

- на суму 1 935 781,96 грн. за період з 18.10.2022 (останній день оплати 15.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 17.10.2022) по 14.12.2022 - 153 861,85 грн.;

- на суму 1 885 781,96 за період з 15.12.2022 по 06.01.2023 - 59 415,05 грн.

У позові на суму 7 917 грн. 39 коп. пені слід відмовити у зв`язку з помилкою позивача у визначенні строку нарахування.

Заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування позивачем штрафних санкцій, оскільки сторонами продовжено строки оплати боргу не приймається судом до уваги у зв`язку з відсутністю таких доказів.

20.05.2022 між ОСОБА_1 (поручитель) та ТОВ «Вітагро Партнер» (кредитор) укладено договір поруки №В326-05/22ВЛ (а.с. 26), згідно умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ТОВ «Волинська аграрна компанія», що виникли з договору поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 (п. 1.1). Порукою забезпечуються в тому числі такі зобов`язання боржника: здійснити оплату за всі поставлені засоби захисту рослин, інокулянт, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (товар) в обсязі та на умовах договору поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 з подальшими змінами та доповненнями; відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції, передбачені договором №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 (п. 2.1). Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобов`язання (п. 3.1). У разі порушення зобов`язання боржником, кредитор має право на власний вибір направити поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання або пред`явити до поручителя позов (п. 4.1.2). Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення зобов`язань за основним договором №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 (п. 6.1).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Ст. 553 ЦК України передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарний обов`язок боржників (відповідачі) встановлено ст. 543 ЦК України. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідачі мають відповідати перед позивачем за невиконання грошових зобов`язань за договором поставки від 25.04.2022 як солідарні боржники у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Судом враховано, що ТОВ «Волинська аграрна компанія» у відзиві від 24.02.2023 посилається на ст. 233 ГК України, згідно якої суд має право зменшити розмір заявлених санкцій.

Згідно ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру штрафних санкцій є саме правом, а не обов`язком суду, хоча суд зобов`язаний розглянути доводи боржника, яким він обґрунтовує необхідність зменшення судом розміру штрафних санкцій (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 р.).

В той же час, обґрунтування з посиланням на докази щодо наявності виключних підстав для зменшення штрафних санкцій товариством не викладені, докази не подані, клопотання про зменшення штрафних санкцій не заявлене. З поданого відзиву не вбачається, що відповідач однозначно просить зменшити штрафні санкції. Наголошує, що звертався до позивача для узгодження пролонгації договору. Натомість позивач не повідомляв про відмову в такій пролонгації.

В резолютивній частині відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, в тому числі штрафу, пені.

У відзиві відповідач зазначає про затримку зі збором врожаю у зв`язку з блекаутами та погодними умовами, фінансові збитки через здорожчання витрат на посівну, логістичні перевезення, пов`язані з введенням воєнного стану, проте жодного обґрунтування з посиланням на докази на підтвердження, зокрема не можливості виконати зобов`язання, перешкоджання у зборі врожаю на землях товариства через погодні умови, наявністю не зібраного урожаю сої, фінансових збитків не наводить, жодних доказів не зазначає та не подає.

Позивач у судовому засіданні вказує, що знаходиться у рівнозначних зазначених відповідачем умовах, укладення договору вже під час дії воєнного стану.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 43 288 грн. 95 коп. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська аграрна компанія» (вул. Шкільна, буд. 21, с. Озеряни, Турійський р-н., Волинська обл., ), ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія/номер НОМЕР_1 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 22.05.2022, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» (вул. Котляревського, буд. 7, м. Волочиськ, Волочиський р-н., Хмельницька обл., )

- 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 213 520 грн. 20 коп. пені та 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 2 929 218 грн. 81 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч двісті вісімнадцять грн. 81 коп.)

4. У позові на суму 70 679 грн. 74 коп. відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 08.05.2023.

Суддя А. М. Кравчук