РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.05.2023Справа № 910/3022/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт Інвест - Рокитне"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад"

про стягнення 843 051,74 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 843 051,74 грн. за Договором купівлі - продажу товару № 0702-2020 від 07.02.2020, з яких: 615 006,62 грн. - сума основної заборгованості, 197 665,48 грн. - інфляція, 27 346,73 грн. - 3 % річних, 3 032,91 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було поставлено на адресу відповідача товар, проте відповідач не оплатив поставлений товар, чим, порушив умови договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про здійснення розгляду справи.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 07.03.2023 відповідач отримав - 15.03.2023.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Граніт Інвест - Рокитне" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу товару №0702-2020.

Відповідно до п. 1.1. Договору, ТОВ "Граніт Інвест - Рокитне" прийняло на себе зобов`язання передати у власність ТОВ "Зеніт Склад" товар, а ТОВ "Зеніт Склад" прийняти товар та оплатити на умовах Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору, найменування, бажана кількість товару, бажаний строк передачі кожної партії заявляється Покупцем у відповідній заявці, що направляється Покупцем Продавцю факсимільним зв`язком, а кожну партію товару, що передається за даним договором.

Згідно п. 2.3. Договору, ціна заданим Договором узгоджується Сторонами у Специфікації (за формою встановленою у Додатку № 1 до даного Договору).

Кількість товару у партії, та строк передачі партії товару за даним Договором Покупцю, встановлюється Продавцем та погоджується з Покупцем усно (п. 2.4 Договору).

Передача товару Покупцю здійснюється Продавцем лише після надходження коштів за товар на поточний рахунок Продавця (п. 2.6. Договору).

Розділом 4 Договору, сторонами погоджено порядок розрахунків за Договором.

Так, п. 4.1. Договору, встановлено, що Покупець оплачує Продавцю 100 % згідно виставленого рахунку - фактури.

Оплата партії товару проводиться Покупцем на протязі трьох банківських днів з дня виставлення Продавцем рахунку - фактури на оплату партії товару (п. 4.2. Договору).

Також, згідно п. 4.4. Договору, за окремою письмовою угодою сторін, оплата товару може здійснюватися Покупцем після отримання товару.

Форма розрахунків: безготівкова (п. 4.5. Договору).

Розділом 5 договору, встановлено порядок передачі товару.

Початок передачі партії товару відбувається на протязі дох робочих днів з моменту зарахування 100 % попередньої оплати сплаченої Покупцем на поточний рахунок Продавця (п. 5.1. Договору).

Передача товару здійснюється між Сторонами за накладною на відпуск товару, підписаною уповноваженими сторонами сторін (п. 5.2. Договору).

Датою отримання партії товару Покупцем вважається дата, вказана у накладних документах на товар (видаткових накладних/або актів прийому - передачі) (п. 5.3. Договору).

Претензії до Продавця по кількості та якості товару після передачі товару (партії товару) не приймаються та задоволенню не підлягають (п. 5.4. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до остаточного виконання Сторонами зобов`язань за даним Договором.

Даний договір продовжується на наступні 12 календарних місяців, якщо жодна із сторін письмово не повідомить іншу Сторону про закінчення терміну дії даного Договору на протязі 30 календарних днів до закінчення терміну дії (п. 6.2.).

Суд зауважує, що доказів повідомлення жодної із сторін вказаного правочину щодо закінчення терміну дії Договору, матеріали справи не містять, а судом не встановлено, з огляду на що, станом на час вирішення спору, такий є чинним.

Також, матеріали справи свідчать, що сторонами Договору було підписано Специфікації: від 07.02.2020 №1, №2, №3, №4, №5, від 27.07.2020 № 6, від 04.12.2020 № 7, від 06.12.2020 №8, в яких визначено найменування товару, який поставляється відповідачу та його ціна.

На виконання Договору купівлі-продажу товару №0702-2020 від 07.02.2020 ТОВ "Граніт Інвест - Рокитне" було передано у власність ТОВ "Зеніт Склад" товар на загальну суму 2 988 489,47 гривень.

Вказані обставини підтверджені належним чином оформленими (підписані уповноваженими представниками сторін та засвідчені підписами та відбитками печаток сторін Договору) з посиланням на реквізити Договору, видатковими накладними:

Видатковою накладною № 488 від 31.03.2020 року на загальну суму 9275,00 грн.;

Видатковою накладною № 529 від 6.04.2020 року на загальну суму 20178,00 грн.;

Видатковою накладною № 538 від 7.04.2020 року на загальну суму 68229,00 грн.;

Видатковою накладною № 548 від 8.04.2020 року на загальну суму 20417,00 грн.;

Видатковою накладною № 561 від 9.04.2020 року на загальну суму 18430,00 грн.;

Видатковою накладною № 589 від 13.04.2020 року на загальну суму 40534,60грн.;

Видатковою накладною № 600 від 13.04.2020 року на загальну суму 47055,00 грн.;

Видатковою накладною № 605 від 13.04.2020 року на загальну суму 71968,20 грн.-

Видатковою накладною № 617 від 14.04.2020 року на загальну суму 50323,40 грн.;

Видатковою накладною № 633 від 15.04.2020 року на загальну суму 49525,40 грн.;

Видатковою накладною № 647 від 16.04.2020 року на загальну суму 43449,20 грн.;

Видатковою накладною № 659 від 17.04.2020 року на загальну суму 56764,40 грн.;

Видатковою накладною № 671 від 21.04.2020 року на загальну суму 54150,00 грн.;

Видатковою накладною № 676 від 21.04.2020 року на загальну суму 13216,40 грн.;

Видатковою накладною № 681 від 21.04.2020 року на загальну суму 62156,60 грн.;

Видатковою накладною № 743 від 22.04.2020 року на загальну суму 70786,40 грн.;

Видатковою накладною № 753 від 23.04.2020 року на загальну суму 33656,60 грн.;

Видатковою накладною № 779 від 27.04.2020 року на загальну суму 27736,20 грн.;

Видатковою накладною № 786 від 27.04.2020 року на загальну суму 29199,20 грн.;

Видатковою накладною № 790 від 27.04.2020 року на загальну суму 59044,40 грн.;

Видатковою накладною № 804 від 28.04.2020 року на загальну суму 22123,60 грн.;

Видатковою накладною № 820 від 29.04.2020 року на загальну суму 43221,20 грн.;

Видатковою накладною № 835 від 30.04.2020 року на загальну суму 35131,00 грн.;

Видатковою накладною № 850 від 1.05.2020 року на загальну суму 45858,40 грн.;

Видатковою накладною № 861 від 2.05.2020 року на загальну суму 44931,20 грн.;

Видатковою накладною № 865 від 2.05.2020 року на загальну суму 45258,00 грн.;

Видатковою накладною № 872 від 4.05.2020 року на загальну суму 37323,60 грн.;

Видатковою накладною № 882 від 5.05.2020 року на загальну суму 55404,00 грн.;

Видатковою накладною № 928 від 9.05.2020 року на загальну суму 21618,00 грн.;

Видатковою накладною № 937 від 10.05.2020 року на загальну суму 13543,00 грн.;

Видатковою накладною № 1151 від 31.05.2020 року на загальну суму 6650,00 грн.;

Видатковою накладною № 1156 від 1.06.2020 року на загальну суму 28541,80 грн.;

Видатковою накладною № 1169 від 2.06.2020 року на загальну суму 35134,80 грн.;

Видатковою накладною № 1192 від 3.06.2020 року на загальну суму 56342,60 грн.;

Видатковою накладною № 1210 від 4.06.2020 року на загальну суму 57387,60 грн.;

Видатковою накладною № 1245 від 5.06.2020 року на загальну суму 15165,80 грн.;

Видатковою накладною № 1258 від 6.06.2020 року на загальну суму 13752,20 грн.;

Видатковою накладною № 5494 від 6.12.2020 року на загальну суму 50894,67 грн.;

Видатковою накладною № 5220 від 8.12.2020 року на загальну суму 95019,20 грн.;

Видатковою накладною № 5241 від 9.12.2020 року на загальну суму 30380,70 грн.;

Видатковою накладною № 5360 від 17.12.2020 року на загальну суму 68817,90 грн.;

Видатковою накладною № 5374 від 18.12.2020 року на загальну суму 103567,37 грн.;

Видатковою накладною № 5388 від 19.12.2020 року на загальну суму 236871,71 грн.;

Видатковою накладною № 5398 від 20.12.2020 року на загальну суму 209000,90 грн.;

Видатковою накладною № 5413 від 21.12.2020 року на загальну суму 249399,49 грн.;

Видатковою накладною № 5424 від 22.12.2020 року на загальну суму 268076,39 грн.;

Видатковою накладною № 5439 від 23.12.2020 року на загальну суму 154882,80 грн.;

Видатковою накладною № 5342 від 16.12.2020 року на загальну суму 92916,41 грн.

При цьому, Відповідач отримавши від Позивача на підставі Договору купівлі-продажу товару №0702-2020 від 07.02.2023, товар, на загальну суму 2 988 489,47 гривень, оплатив його лише частково на суму 2 373 482,85 грн. Решта поставленого позивачем відповідачу товару на суму 615 006,62 грн. відповідачем не оплачена.

Обставини сплати відповідачем 2 373 482,85 грн. вартості товару підтверджуються наступними платіжними дорученнями: № 642 від 14.04.2020 року, № 700 від 04.05.2020 року, № 766 від 13.05.2020 року, № 836 від 21.05.2020 року, № 863 від 28.05.2020 року, № 893 від 09.06.2020 року, № 977 від 28.06.2020 року, № 1031 від 14.08.2020 року, № 642 від 14.04.2020 року, № 224 від 12.02.2021, № 1046 від 19.08.2020 року, № 1245 від 25.03.2021 року, № 438 від 09.07.2021 року, № 479 від 03.08.2021 року, № 558 від 28.08.2021 року.

Матеріали справи свідчать, що позивач вживав заходів досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу Претензій про сплату суми боргу від 20.10.2021 № 272, від 18.01.2022 № 7 про сплату заборгованості за Договором купівлі-продажу товару №0702-2020 від 07.02.2020 у сумі 615 006,62 грн.

Проте, такі залишені відповідачем без відповіді та задоволення, сума поставленого товару у розмірі 615 006,52 грн. за частину поставленого товару не сплачена.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Як було вказано судом вище, Відповідач до господарського суду відзив чи заперечення на позовну заяву не подав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з пунктом першим частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Господарським судом міста Києва встановлено, що в силу умов укладеного договору, оплата товару здійснюється на умовах попередньої оплати (п. 4.1. Договору).

Стаття 693 ЦК України регулює питання попередньої оплати товару, з якої вбачається, що попередньою оплатою визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (абз. 2 ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Статтею 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Отже, за зазначеними вимогами закону (стаття 538 ЦК України), у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає. Відповідно, у разі здійснення поставки товару без внесення попередньої оплати, у продавця виникає право вимагати у покупця здійснення оплати за товар.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 903/333/17, від 08.08.2018 у справі № 904/10083/15, від 20.05.2019 у справі № 908/523/18, від 03.09.2019 у справі № 910/2849/18, від 29.01.2020 у справі № 903/154/19).

Отже, в зв`язку з відсутністю попередньої оплати за договором, стягнення її з відповідача можливе в разі постачання продавцем товару.

Варто зазначити, що згідно наявних у справі копій видаткових накладних, відповідачем самостійно отриманий товар за місцезнаходженням позивача (с. Острів), тобто добровільно з наявністю власного волевиявлення на вчинення таких дій.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач у порушення умов договору, а саме п. 4.1., не здійснив 100 % попередню оплату вартості товару, який має поставитися позивачем.

При цьому, судом встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на суму 2 988 489,47 гривень. Суд зауважує, що видаткові накладні на отримання відповідачем товару на вказану суму, підписані уповноваженою особою відповідача без зауважень, а також скріплені печаткою.

Також, після поставки товару на вказану суму, відповідачем частково здійснена товару на суму 2 373 482,85 грн.

Решта поставленого позивачем відповідачу товару на суму 615 006,62 грн. відповідачем не оплачена. Зворотного відповідачем не доведено, та судом не встановлено.

Отже, суду доведено що відповідач, як покупець не виконав свого договірного зобов`язання щодо попередньої оплати товару, з огляду на що, слід застосувати положення статті 538 цього Кодексу, а саме обов`язок відповідачем виконання зустрічного зобов`язання по оплаті товару.

Вказані положення слід застосовувати у взаємозв`язку з нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України, а саме,покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України, яка кореспондуються із статтею 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 631 ЦК України передбачає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу товару №0702-2020 від 07.02.2020 станом на час розгляду справи чинний, зворотного матеріали справ не містять.

Отже, в контексті встановлених обставин у взаємозв`язку із вказаними нормами положень ст. 538, 692 ЦК України, у даному конкретному випадку у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем а договором по оплаті отриманого товару, з дати прийняття такого товару, відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних.

Більше того, слід дійти висновку, що відповідач розумів свій обов`язок оплати товару негайно після його прийняття згідно видаткових накладних, з огляду на часткову оплату поставленого товару.

При цьому, доказів виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем за Договором купівлі-продажу товару №0702-2020 від 07.02.2020 на суму 615 006,62 грн. відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами договору, а також положення ч. 2 ст. 692 ЦК України, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав з моменту отримання відповідачем поставленого товару.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, шляхом стягнення на користь позивача з відповідача 615 006,62 грн.

Позивач за прострочення строків оплати за поставлений товар, нарахував та просить стягнути з відповідача 197 665,48 грн інфляційних втрат та 27 346,73 грн 3 % річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 197 665,48 грн інфляційних втрат та 27 346,73 грн 3 % річних за користування чужими грошовими коштами.

Суд зауважує, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних та інфляційної складової має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає отриманні компенсації від боржника.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12 та постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 520/12469/5-ц.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3 032,91 грн. пені, суд виходить з такого.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 7.2 Договору, покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує продавцю пеню у розмір подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення такої оплати.

Отже, сторони досягли домовленості в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату товару.

При цьому, преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки заявлений до стягнення розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені та розрахунок пені (з урахуванням періоду такого нарахування) є вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 032,91 грн. також підлягає задоволенню судом.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт Інвест - Рокитне" (09631, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Острів, вул. Садова, 2/1, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт Інвест - Рокитне" (09631, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Острів, вул. Садова, 2/1, ) 615 006 (шістсот п`ятнадцять тисяч шість) грн. 62 коп. - основної заборгованості, 197 665 (сто дев`яносто сім тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн. 48 коп. - інфляційних втрат, 27 346 (двадцять сім тисяч триста сорок шість) грн. 73 коп. - 3 % річних, 3 032 (три тисячі тридцять дві) грн. 91 коп. - пені та 12 645 (дванадцять тисяч шістсот сорок п`ять) грн. 79 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко