10.05.2023Справа № 910/1366/23
За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"
про стягнення 67 170,74 грн,
Суддя О.В. Гумега
секретар судового засідання
Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - позивач, ПРАТ "УПСК") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (далі - відповідач, ТДВ "СГ "Оберіг") про стягнення 67 170,74 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 позовну заяву ПРАТ "УПСК" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1366/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 у справі № 910/1366/23 (повне рішення складено 19.04.2023) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" 44 484,50 грн страхового відшкодування, 669,76 грн інфляційних втрат, 237,66 грн 3% річних та 1 813,76 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

26.04.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат № 1001/03 від 24.04.2023, відповідно до якої позивач просить суд винести додаткове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн (далі - заява про ухвалення додаткового рішення).

09.05.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення проти ухвалення додаткового рішення № 0205-01 від 02.05.2023 (далі - заперечення).

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, заперечення та додані до них докази, суд

УСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 3 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки розгляд справи № 910/1366/23 здійснювався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України в тому самому порядку.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 124 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що безпосередньо у позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який складається з суми судового збору в розмірі 2 684,00 грн та з суми витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, в розмірі 6 000,00 грн. Позивач також зазначив види наданої правової допомоги та вартість однієї години, кількість витрачених годин, загальну вартість цих видів правової допомоги.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що документи на обгрунтування понесених судових витрат (правнича допомога) будуть надані до суду у строки, визначені ГПК України.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву також наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який складається з суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

При ухваленні рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 у справі № 910/1366/23, суд відповідно до приписів ст. 238 ГПК України вирішив питання стосовно розподілу судових витрат в частині судового збору, поклавши судовий збір у сумі 1 813,76 грн на відповідача, а в сумі 870,24 грн - на позивача.

При ухваленні рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 у справі № 910/1366/23, суд також вирішив питання стосовно розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу, поклавши понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу на відповідача.

Водночас, стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу, проаналізувавши наявні в матеріалах справи станом на час ухвалення рішення докази, суд дійшов висновку, що "позивачем не надано жодного акту про надання правової допомоги, а тому у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу".

Отже, станом на час ухвалення рішення, у суду були відсутні підстави для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу. Однак, з огляду на зроблену позивачем у відповіді на відзив заяву про те, що документи на обгрунтування понесених судових витрат (правнича допомога) будуть надані до суду у строки, визначені ГПК України, судом не вирішено питання про судові витрати в частині витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Виходячи з приписів ч. 1, 3 ст. 124, ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 244, ч. 1, 8 ст. 252 ГПК України та зроблену позивачем у відповіді на відзив відповідну заяву, суд відзначає, що позивач мав право подати докази на підтвердження розміру судових витрат (в частині витрат на професійну правничу допомогу) у порядку та строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

За приписами ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом враховано, що оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

Розгляд справи № 910/1366/23 здійснювався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/1366/22 ухвалено 19.04.2023, а заява про ухвалення додаткового рішення з вимогою про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 500,00 грн та доданими до неї доказами направлена до суду засобами поштового зв`язку 24.04.2023, тобто в межах встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку на її подання.

Приписами ст. 126 ГПК України встановлено:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 8 500,00 грн позивачем було подано такі документи (з урахуванням документів, доданих до заяви про ухвалення додаткового рішення):

- Договір № 1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладений між ПРАТ "УПСК" (клієнт, позивач) та адвокатським бюро "ЮХИМЕНКО ТА ПАРТНЕРИ" (адвокатське бюро);

- Додаткову угоду №3 від 21.05.2022 до Договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019;

- ордер серія АІ №1099978 від 25.03.2021, виданий адвокатським бюро "ЮХИМЕНКО ТА ПАРТНЕРИ" адвокату Юхименко Сергію Юрійовичу на надання правничої (правової) допомоги ПРАТ "УПСК";

- Акт про надання правової допомоги № 175 до Договору № 1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019 від 06.03.2023 на суму 6 000,00 грн;

- Акт про надання правової допомоги № 177 до Договору № 1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019 від 06.03.2023 на суму 2 500,00 грн;

- платіжна інструкція № 162221821 від 08.03.2023 на суму 6 000,00 грн з призначенням платежу: "надання правової допомоги згідно акту № 175 від 06.03.2023р. (до дог № 1/05 від 21.05.2019р.) без ПДВ";

- платіжна інструкція № 162221819 від 08.03.2023 на суму 2 500,00 грн з призначенням платежу: "надання правової допомоги згідно акту № 177 від 06.03.2023р. (до дог № 1/05 від 21.05.2019р.) без ПДВ".

Відповідно до п. 3.3. Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019 визначено, що для визначення розміру гонорару за надання правової допомоги сторонами (ПРАТ "УПСК" та адвокатським бюро "ЮХИМЕНКО ТА ПАРТНЕРИ") складаються Акти про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 3.5. Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019 визначено, що акти про надання правової допомоги повинні бути розглянуті, підписані, завірені печаткою (за наявності) та повернуті клієнтом адвокатському бюро протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання відповідного Акту про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що відповідно до умов п. 3.3 Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019 сторони склали та підписали Акт про надання правової допомоги № 175 від 06.03.2023 та Акт про надання правової допомоги № 177 від 06.03.2023 до наведеного Договору, згідно яких адвокатське бюро надало, а позивач прийняв правничі послуги у вигляді підготовки та складання позовної заяви до ТДВ "СГ "Оберіг" по договору ЕР/205265844 на загальну суму 6 000,00 грн та правничі послуги у вигляді підготовки та складання відповіді на відзив у судовій справі № 910/1366/23 на загальну суму 2 500,00 грн. Наведені акти містять зазначення вартості однієї години, кількості витрачених годин та загальної вартості наданих адвокатським бюро відповідних послуг.

Відповідно до п. 3.6 Договору встановлено, що гонорар сплачується у безготівковій формі на поточний рахунок адвокатського бюро протягом 3-х днів з моменту підписання відповідного Акту про надання правової допомоги.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій № 162221821 від 08.03.2023 на суму 6 000,00 грн та № 162221819 від 08.03.2023 на суму 2 500,00 грн підтверджується здійснення позивачем оплати за надання правової допомоги згідно вищенаведених актів про надання правової допомоги на підставі Договору про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019 на загальну суму 8 500,00 грн.

Судом враховано, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд відзначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідний висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідач подав заперечення проти ухвалення додаткового рішення, згідно яких просив суд відмовити позивачу у стягненні з відповідача судових витрат у повному обсязі з огляду на таке:

- судом вже було вирішено питання розподілу судових витрат, відтак подання окремої заяви про ухвалення додаткового рішення не є правомірним;

- позивач не скористався своїм правом на подання суду усіх наявних у нього документів разом із заявами по суті справи, тобто з позовною заявою та відповіддю на відзив;

- докази, які долучає позивач (акти про надання правової допомоги від 06.03.2023, платіжні інструкції від 08.03.2023), були у нього ще під час розгляду справи, однак не були подані у встановлений строк;

- оскільки дана справа була розглянута судом за правилами спрощеного провадження, то з урахуванням ст. 252 ГПК України відповідач вважає, що вчинення всіх процесуальних дій зі сторони позивача мало бути реалізоване протягом тридцяти днів від дати відкриття провадження у справі, тобто до 16.03.2023 включно, однак додаткові докази позивач намагається долучити 24.04.2023.

Суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач мав заперечення.

Доводи відповідача про те, що судом вже було вирішено питання розподілу судових витрат в частині витрат позивача на професійну правничу допомогу, судом відхиляються з огляду на таке.

З огляду на зроблену позивачем у відповіді на відзив заяву про те, що документи на обгрунтування понесених судових витрат (правнича допомога) будуть надані до суду у строки, визначені ГПК України, судом при ухваленні рішення не було вирішено питання про судові витрати в частині витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Враховуючи приписи ч. 1, 3 ст. 124, ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 244, ч. 1, 8 ст. 252 ГПК України та зроблену позивачем у відповіді на відзив відповідну заяву, позивач мав право подати докази на підтвердження розміру судових витрат (в частині витрат на професійну правничу допомогу) у порядку та строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України, а також подати заяву про ухвалення додаткового рішення згідно ч. 1 ст. 244 ГПК України.

Посилання відповідача на приписи ст. 80, 161 ГПК України, з урахуванням яких відповідач стверджує, що позивач мав подати суду всі наявні у нього документи разом із заявами по суті справи (позовною заявою та відповіддю на відзив), судом відхиляються як безпідставні з огляду на таке.

Статтею 80 ГПК України врегульовано порядок подання доказів. Наведена статті розміщена у параграфі 1 "Основні положення про докази" (статті 73 - 86) глави 5 ("Докази та доказування") ГПК України.

За визначенням ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Розподіл судових витрат визначено приписами статті 129 ГПК України, яка входить до глави 8 ("Судові витрати") ГПК України.

Частиною 8 статті 129 ГПК України чітко встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, статтею 129 ГПК України встановлено порядок та строк подання саме доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

З наданих позивачем разом із заявою про ухвалення додаткового рішення актів про надання правової допомоги дійсно вбачається, що вони були складені та підписані сторонами 06.03.2023, а платіжні інструкції згідно яких позивачем здійснено оплату за надання правової допомоги були проведені банком 08.03.2023, тобто такі докази були наявні у позивача станом на час вирішення справи. Водночас, такі обставини не перешкоджають поданню цих доказів суду у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України. Як встановлено судом, заява про ухвалення додаткового рішення та додані до неї докази подана до суду в межах встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку на її подання.

Стосовно доводів відповідача про те, що вчинення всіх процесуальних дій зі сторони позивача мало бути реалізоване протягом тридцяти днів від дати відкриття провадження у справі, тобто до 16.03.2023, однак додаткові докази позивач намагається долучити 24.04.2023, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за змістом наведених приписів статті 252 ГПК України, на яку посилається відповідач, фактично йдеться про "вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі", тоді як строк на подання доказів, які підтверджують розмір судових витрат, встановлено ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене, заперечення відповідача проти покладення на нього судових витрат на професійну правничу допомогу судом відхиляються як безпідставні.

За змістом ст. 126, 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 8 500,00 грн є співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт; ціною позову; розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідає критеріям розумності, необхідності, співмірності та справедливості.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справі доказам, беручи до уваги ступінь складності справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), принципи справедливості та верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 744,04 грн відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 74, 86, 123, 126, 129, 233, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/1366/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (Україна, 03040, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 14; ідентифікаційний код 39433769) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (Україна, 04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 40; ідентифікаційний код 20602681) 5 744,04 грн (п`ять тисяч сімсот сорок чотири гривні 04 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті суми вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/1366/23 відмовити.

4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 253, 2554, 256-259 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення складено 10.05.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА