ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 травня 2023 року Справа № 903/85/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: адвоката Лотоцької О.Б.,

представника відповідача-1: Гораєвської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер"

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія",

2) ОСОБА_1

про стягнення 237188грн 94коп

встановив: позивач - ТОВ "Вітагро Партнер" звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ "Волинська аграрна компанія" (відповідач-1) та ОСОБА_1 (відповідач-2), в якому просить стягнути солідарно з ТОВ "Волинська аграрна компанія" та ОСОБА_1 237188,94грн, що складається з: 22833,17грн основного боргу за поставлений товар згідно договору поставки №В286-04/22ВЛ від 25.04.2022, забезпеченого договором поруки №В326-05/22ВЛ від 20.05.2022, 194165,66грн курсової різниці, 1006,81грн 3% річних, 16780,55грн пені та 2402,75грн інфляційних втрат. Також, просить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань згідно договору поставки №В286-04/22ВЛ від 25.04.2022р. та договору поруки №В326-05/22ВЛ від 20.05.2022р.

Ухвалою суду від 02.02.2023 відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвала суду від 02.02.2023р. отримана сторонами, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

27.02.2023р. відповідач 1- ТОВ "Волинська аграрна компанія" надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№01-75/1190/23), в якому заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач повідомив, що ТОВ «Волинська аграрна компанія» здійснила оплату визначеної позивачем суми заборгованості в розмірі 22833,17грн. (згідно акту звірки взаєморозрахунків станом на 17.01.2023 року), що підтверджується платіжним дорученням №2522 від 14.02.2023. Зазначив, що коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. За відсутності жодного юридичного/ фінансового/бухгалтерського документу щодо нарахування/коригування суми зобов`язань за договором поставки позивач не підтвердив наявність заборгованості ТОВ «Волинська аграрна компанія» за зазначеним договором, а вимоги є надуманими і передчасними. Вимога по нарахування пені є не етичною, оскільки прострочення в терміні оплати було не значне. Усної або письмової вимоги ТОВ «Волинська аграрна компанія» щодо нарахування курсової різниці та пені від позивача не отримувало. Щодо нарахування інфляційних втрат відповідач вказав, що одночасно заявлені вимоги про стягнення курсової різниці за договором поставки та інфляційного збільшення суми договору є взаємовиключними, а тому вимоги щодо стягнення інфляційного збільшення не можуть підлягати задоволенню.

10.03.2023р. представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вх.№01-75/1453/23), в якій заперечив щодо доводів відповідача, викладених у відзиві. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому позивач зазначив, що дійсно, після подачі позову, 14.02.2023, товариство сплатило суму основного боргу у розмірі 22833,17грн. Заперечення відповідача-1 щодо нарахування курсової різниці та пені є безпідставними, оскільки таке право передбачене сторонами у договорі поставки. Оскільки відповідач не сплатив курсову різницю, дані кошти не були отримані позивачем, а тому на ці суми не були сформовані податкові накладні.

20.03.2023р. відповідач 2 - ОСОБА_1 також надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№01-75/1681/23), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач-2 вказав, що жодних вимог чи повідомлень про прострочення ТОВ "Волинська аграрна компанія" зобов`язань за договором поставки перед позивачем ОСОБА_1 не отримував. Заперечив щодо нарахування курсової різниці, пені та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 21.03.2023р. продовжено строк підготовчого провадження до 03.05.2023р.

18.04.2023р. у підготовчому судовому засіданні представники сторін заявили усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для укладення мирової угоди.

28.04.2023р. представник ТОВ "Волинська аграрна компанія" (відповідача-1) надіслав на адресу суду додаткові пояснення (вх.№01-75/2551/23), в яких зазначив, що між сторонами велись переговори щодо мирного врегулювання спору. Однак, враховуючи, що позивач значно не поступився у вимогах щодо нарахування штрафних санкцій, а відповідач ТОВ Волинська аграрна компанія не погоджується з їх розміром, оскільки дії останнього не є умисними, а запропоноване майно в рахунок грошових зобов`язань, а саме Трактор New Holland 2018 року випуску, орієнтовною вартістю 4 000 000грн. не влаштував позивача, то сторони таки не дійшли згоди у вирішенні спору.

Ухвалою суду від 02.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті "08" травня 2023 р. з повідомленням сторін.

08.09.2023 в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 - Гораєвська А.В. проти позову заперечила, просила в позові відмовити.

Відповідач 2 - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті за відсутності відповідача-2.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

25.04.2022 ТОВ "Вітагро Партнер" (постачальник) та ТОВ "Волинська аграрна компанія" (покупець) укладено договір поставки № №В286-04/22ВЛ (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1, 1.2. Договору в строки, визначені Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість. Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки Покупцю та базис поставки, вартість Товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що загальна ціна договору вираховується, як сума вартостей усіх партій Товару (згідно відповідних додатків), переданих Постачальником у власність Покупцю.

Покупець проводить оплату вартості Товару шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії Товару будуть обговорюватись Сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних додатках, які є невід`ємними частинами цього Договору (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 2.3. Договору сторони встановлюють, що протягом строку дії договору, грошові зобов`язання Покупця існують і підлягають сплаті у гривнях.

У п. 2.3.1 договору сторони встановили, що Постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної. Однак сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на момент підписання додатку, в цьому випадку вартість Товару визначається за ціною, яка була встановлена в момент підписання відповідного додатку до Договору.

Згідно п. 2.3.2. Договору сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору на курс продажу іноземної валюти відповідно до п.2.3.3 Договору. Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати Покупцем, менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на Товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування Видаткової накладної.

Пунктом 2.3.3. Договору встановлено правило визначення курсу валют за Договором - курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за Договором.

Сторони погодили, що у разі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним Сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ «Ощадбанк» (МФО 315784) (п. 2.3.4. Договору).

Відповідно до п. 2.3.5. Договору Сторонами передбачено, що у випадку, коли Покупець не оплатить товар (відповідну(ні) партію(тії) товару) за Договором у строки та на умовах, передбачені Договором, і Постачальник буде вирішувати спір у судовому порядку, Постачальник має право визначити розмір заборгованості Покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення Постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на Товар.

Датою виконання грошових зобов`язань Покупця за даним Договором, є дата зарахування у повному обсязі відповідної необхідної суми коштів на банківський рахунок Постачальника (п.2.3.6).

Згідно з п. 5.1. Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами.

За затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, покупець несе відповідальність сплачуючи штраф у розмірі 15 % від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати (п. 7.2.1 Договору).

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України за порушення грошовоого зобов`язання Покупцеь зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми (п.7.2.3).

Договір підписаний сторонами та завірений печатками сторін.

Відповідно до Договору поставки №В8-09/22ВЛ-ПШ від 06.09.2021 року та укладених між сторонами додатків до даного договору, сторони погодили поставку за графіком. У період 25.04.2022 по 10.10.2022 між сторонами було підписано додатки №1-№21, з кінцевим строком оплати - до 14.10.2022.

Згідно складених, підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних у період з 25.04.2022 по 20.10.2022 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 39817,70 доларів США, що у гривні на день формування додатків еквівалентно 1237392,90грн.

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар частково з порушенням строків розрахунків, визначених додатками до Договору. Згідно довідки банку про рух коштів ТОВ "Вітагро Партнер" та виписки з рахунку ТОВ "Волинська аграрна компанія" всього оплатило 1214559,73грн., що в еквіваленті на день оплати становило 33941,75 доларів США.

Однак, як вказує позивач, при оплаті вартості товару, відповідачем не було враховано умови п. 2.3.2 та 2.3.3. Договору, а тому позивач вправі визначити суму боргу за поставку товару за курсом продажу іноземної валюти - долара США, який був встановлений на момент підписання сторонами додатків до договору.

Відповідно до довідки №19 від 17.01.2023 про курс продажу іноземних валют на день підписання сторонами видаткових накладних на товар та на дату звернення з позовом до суду за даними сайту http://finance.ua, станом на 17.01.2023 курс долара становив 36,93грн.

Згідно розрахунку позивача станом на 17.01.2023 року основна сума заборгованості відповідача склала 5875,95 доларів США, що еквівалентно 216998,83 грн., з яких 22833,17грн основного боргу та курсова різниця у розмірі 194165,66грн. Розрахунок курсової різниці здійснювався з врахуванням курсу валют, що визначено згідно довідки, сформованої за даними сайту http://finance.ua: 5875,95 доларів США (вартість поставленого та неоплаченого товару у доларах США) х 36,93 грн (курс долара США) = 216998,83 грн. Розмір курсової різниці: 216998,83 грн - 22833,17 грн (сума основного боргу) = 194165,66 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 6 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої стаття 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга цієї норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України (Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі N 910/10191/17). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 у справі N 910/763/13 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі N 916/706/17.

Курсова різниця є недоотриманою позивачем вартістю товару у зв`язку зі зміною його ціни за рахунок валютних коливань в бік збільшення.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем та відсутність заперечень щодо його прийняття, здійсненою частковою оплатою за отриманий товар відповідачем, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

На день подання позову розмір основного боргу відповідача становив 22833,17грн. Водночас, як вбачається з наданого відповідачем платіжного доручення №2522 від 14.02.2023, ТОВ "Волинська аграрна компанія" повністю погасила основний борг, сплативши позивачу 22833,17грн., що не заперечується ТОВ "Вітагро Партнер".

Отже, спірні правовідносини в частині стягнення основного боргу, які потребували судового врегулювання, фактично були врегульовані, шляхом погашення заборгованості відповідачем в повному обсязі, а тому правовідносини між сторонами щодо стягнення оснорвного боргу у розмірі 22833,17грн. втратили характер спірних, в свою чергу предмет та підстави позову в цій частині зникли.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 Кодексу, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки, існування предмета спору припинилось після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, провадження у справі в частині стягнення 22833,17грн. основного боргу необхідно закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Нарахування в частині 194165,66 грн. курсової різниці визначено умовами договору, є підставною та підлягає до стягнення. А тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача за прострочення виконання грошових зобов`язань ТОВ "Волинська аграрна компанія" нараховано 1006,81грн 3% річних, 16780,55грн пені згідно п.7.2.1 Договору за період 06.06.2022 по 17.01.2023 та 2402,75грн інфляційних втрат за період червень 2022 - січень 2023, з розрахунку від кожної несвоєчасно оплаченої вартості товару окремо, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, з урахуванням строків оплати по кожному додатку до Договору та здійснених проплат..

Нарахування 1006,81грн 3% річних та 16780,55грн пені за період 06.06.2022 по 17.01.2023 є арифметично вірними та підставними.

Щодо стягнення з відповідача 2402,75грн інфляційних втрат за період червень 2022 - січень 2023 суд зазначає наступне.

За змістом ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Поте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі N 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі N 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі N 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі N 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі N 905/192/18.

Таким чином, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом нарахування позивачем курсової різниці, передбаченої умовами Договору та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення 2402грн 75коп інфляційних втрат.

Поряд із цим, 20.05.2022 року між ТОВ "Вітагро Партнер" (Кредитор) та гр. ОСОБА_1 (Поручитель) було укладено договір поруки № В326-05/22ВЛ, відповідно до якого Проручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань ТОВ "Волинська аграрна компанія" (Боржник), що виникли із Договору поставки №В286-04/22ВЛ від 25.04.2022.

Згідно із п.2.1, 2.2 Договору поруки, у відповідності до вказаних Основних договорів, порукою забезпечуються в тому числі наступні зобов`язання Боржника:

- здійснити оплату за всі поставлені засоби захисту рослин, інокулянт, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (Товар) в обсязі та на умовах Договорів поставки №В286-04/22ВЛ від 25.04.2022 з подальшими змінами та доповненнями:

- відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції, передбачені Договором поставки №В286-04/22ВЛ від 25.04.2022.

Закінчення терміну дії Основних договорів не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли у сторін під час його дії.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов`язання.

Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язань за Основними договороами, в обсязі грошових стягнень, відповідно до розділу 2 та розділу 7 Основного договору (п. 3.2. Договору поруки).

Згідно з п. 4.1.1, 4.1.2., 4.1.3. Договору поруки Поручителю добре відомі усі умови основних Договорів, в тому числі термін дії основних Договорів, строк (термін) виконання зобов`язань по основних Договорах, а також усі інші умиови, зобов`язання та обставини. У разі порушення зобов`язання Боржником, Кредитор має право, на власний вибір, направити Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину)або пред`явити до Поручителя позов. Поручитель зобов`язаний виконати вимогу (позовні вимоги) Кредитора згідно умов, що передбачені основними Договорами.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення зобов`язань за основними Договором №В286-04/22ВЛ від 25.04.2022. (п. 6.1. Договору поруки).

Договір поруки підписаний Поручителем - ОСОБА_1 та Кредитором - ТОВ "Вітагро Партнер".

До договору поруки додана нотаріально завірена заява ОСОБА_2 від 30.09.2022, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр ОСОБА_1 та дає свою згоду на укладення чоловіком в якості Поручителя договору поруки.

Згідно Витягу з ЄДР ОСОБА_2 є засновником, керівником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Волинська аграрна компанія".

Договір поруки №В326-05/22ВЛ від 20.05.2022, укладений між сторонами, вчинено в письмовій формі, як це передбачено законом.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки відповідачем-1 зобов`язання за договором поставки не були виконані своєчасно та в повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачі мають відповідати перед позивачем як солідарні боржники.

Доводи відповідача-1 про те, що позивач, у разі нарахування курсової різниці мав здійснити перерахунок, внести донарахування у фінансову звітність та здійснити коригування податкових накладних не заслуговують на увагу суду, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст. Відповідач-1 не сплатив курсову різницю, дані кошти не були отримані позивачем, а тому не було підстави формувати податкові накладні чи здійснювати їх коригування. Водночас, податкова накладна як доказ може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, заперечення відповідача-2 щодо неповідомлення його про прострочення ТОВ "Волинська аграрна компанія" зобов`язань по договору поставки та ненадіслання вимоги про оплату боргу спростовується пунктами 4.1.1 - 4.1.3 договору поруки, згідно умов яких сторони погодили, що у разі порушення зобов`язання Кредитор має право на власний вибір направити Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання або пред`явити до Поручителя позов, а Поручитель зобов`язаний виконати вимогу (позовні вимоги) згідно Договору. Тобто відповідач-2 зобов`язаний виконати свої зобов`язання не чекаючи повідомлення або вимоги позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у розмірі 211953грн 02коп (в тому числі: 194165,66грн курсової різниці, 1006,81грн - 3% річних, 16780,55грн пені). В позові в частині стягнення 2402грн 75коп інфляційних втрат відмовити. Провадження у справі в частині стягнення 22833грн 17 коп основного боргу закрити.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 202, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (44860, Волинська обл, Турійський район, с.Озеряни, вул.Шкільна, буд.21, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (31200, Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Котляревського, буд. 7, ) 211953грн 02коп (в тому числі: 194165,66грн курсової різниці, 1006,81грн - 3% річних, 16780,55грн пені), а також 3521грн. 79коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Відмовити у позові в частині стягнення 2402грн 75коп інфляційних втрат.

4. Закрити провадження у справі в частині стягнення 22833грн 17 коп основного боргу.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 10.05.2023.

Суддя О. Г. Слободян