ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2023 р. м. ХарківСправа № 922/863/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк"
доФізичної особи-підприємця Мусієнка Владислава Станіславовича
простягнення коштів

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Укргазбанк" в особі Харківської дирекції АБ "Укргазбанк" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Мусієнка В.С., в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про приєднання до правил надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк" від 27.05.2021 №270/2021/МС-4 у сумі 108.612,83 грн, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.03.2023 з урахуванням малозначності справи №922/863/23 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив.

Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 13.03.2023 року, що підтверджується довідкою про доставку ухвали до Електронного кабінету.

Від відповідача ухвала про відкриття провадження у справі повернулась за зворотною адресою з відміткою пошти "адресат відсутній".

Проте, з матеріалів справи вбачається, що 31.03.2023 року відповідачем було подано відзив на позов, який прийнято судом, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач обізнаний про розгляд даної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сторони повідомлені про розгляд даної справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

31.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. №7885), в якому просить суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач не мав права нараховувати йому збільшену процентну ставку за кредитом, а також не мав права нараховувати відсотки відповідно до статті 625 ЦК України.

17.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №9316), в якій зазначає про те, що підвищена процентна ставка за кредитом відповідачеві не нараховувалася. Також зазначає про помилковість посилання відповідача на положення статті 625 ЦК України, оскільки позовні вимоги щодо стягнення 3% річних позивачем не заявлялися.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Між АБ "Укргазбанк" (банк) та ФОП Мусієнком В.С. (позичальник) був укладений Договір про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк" від 27.05.2021 №270/2021/МС-4 (далі - Договір). Згідно з його умовами загальний ліміт кредитної лінії становить 200.000,00 грн. Кредитна лінія відкривається з 27.05.2021 по 26.05.2023 (включно). За користування кредитом в межах строку кредитування, з урахуванням встановленого графіку зменшення ліміту кредитної лінії, позичальник сплачує банку проценти, виходячи з встановленої банком базової процентної ставки в розмірі 19,3%.

Згідно 2.1. Правил надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк" (надалі - Правила) банк надає позичальнику кредитні кошти (кредит) у розмірі та на умовах визначених договором про надання мікрокредиту, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених договором про надання мікрокредиту.

Основні умови кредитування зазначаються в Договорі про приєднання (пункт 2.4. Правил).

На підставі заяви ФОП Мусієнка В.С. на отримання кредитних коштів від 27.05.2021 позивач надав відповідачеві кредитні кошти в сумі 200.000,00 грн.

Як зазначає позивач відповідач свої зобов`язання за Договором виконує неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 14.02.2023 наявна заборгованість у загальному розмірі 108.612,83 грн, яка складається з: 66.656,00 грн - строкова заборгованість по кредиту; 23.680,82 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 2.036,43 грн - строкова заборгованість по процентам; 16.239,58 грн - прострочена заборгованість по процентам, що і стало підставою звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що позивач не мав права нараховувати йому збільшену процентну ставку за кредитом, а також не мав права нараховувати відсотки відповідно до статті 625 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

З огляду на встановлений статтею 204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, у межах кредитного договору позичальник отримує кредитні кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, АБ "Укргазбанк" виконало взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві кредиту, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання з його повернення та станом на 14.02.2023 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить всього 90.336,82 грн, яка складається з: 66.656,00 грн - строкова заборгованість по кредиту; 23.680,82 грн - прострочена заборгованість по кредиту.

Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини, суд зазначає наступне.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина перша статті 617 ЦК України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за договором про приєднання до правил надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк" від 27.05.2021 №270/2021/МС-4, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між перебуванням Куп`янської міської територіальної громади Харківської області під окупацією з 27 лютого по жовтень 2022 та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Крім того, як вже було зазначено морс-мажорні обставини є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому основного зобов`язання.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Всупереч положень статей 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом) доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано та разом із тим, поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за кредитом останнім не спростований.

Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги приписи статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України, якими передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та діючого законодавства, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 90.336,82 грн.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернені позики.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 2.8. Правил Нарахування процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, визначеного Договором про приєднання, здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за наданими кредитними коштами (строкової заборгованості), виходячи з процентної ставки за користування кредитними коштами, визначеної Договорі про приєднання.

Пунктом 3 Договору встановлений розмір базової відсоткової ставки, який становить 19,3%.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за процентами становить всього 18.276,01 грн, з яких: 2.036,43 грн - строкова заборгованість по процентам; 16.239,58 грн - прострочена заборгованість по процентам.

Заперечення відповідача щодо нарахування позивачем процентів за підвищеною процентною ставкою в розмірі 29,3% судом відхиляються. Оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку проценти за кредитом нараховувалися за ставкою 19,3%, про що також зазначено позивачем у відповіді на відзив.

Щодо заперечень відповідача стосовно нарахування відсотків, то суд зазначає наступне.

Як вбачається, відповідач посилається на прикінцеві та перехідні положення ЦКУ, щодо звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, виходячи з вищезазначеного випливає, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Проте, як вбачається, питання щодо нарахування процентів за кредитом регулюється положеннями статті 1048 ЦК України та безпосередньо умовами кредитного договору, а не статтею 625 ЦК України, крім з розрахунку наданого позивачем вбачається, що позивачем нараховані відсотки у відповідності до ст. 1048 ЦКУ та умов договору, тому посилання відповідача на положення статті 625 ЦК України є безпідставним.

Перевіривши розрахунок у частині нарахування процентів, суд встановив, що їх здійснено правильно. Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами на загальну суму 18.276,01 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2.147,20 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мусієнка Владислава Станіславовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" ( м. Киів вул. Єреванська,1 код ЄДРПО 23697280) в особі Харківської дирекції АБ "Укргазбанк" (61145, м. Харків, вул. Космічна,20, ) заборгованість за договором про приєднання до правил надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк" від 27.05.2021 №270/2021/МС-4 у сумі 66.656,00 грн - строкова заборгованість по кредиту; 23.680,82 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 2.036,43 грн - строкова заборгованість по процентам; 16.239,58 грн - прострочена заборгованість по процентам та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2.147,20 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "08" травня 2023 р.

Суддя Н.С. Добреля