ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2023 р. Справа№ 910/19624/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третіх осіб 1, 2: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

на рішенння Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 (повний текст рішення складено 30.06.2022)

у справі №910/19624/21 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

за участю третіх осіб, які не заявляють самстійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

про стягнення 19 489,83 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» (далі - відповідач) про стягнення 20 489, 83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №50748a0к3 від 14.04.2020, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 20 489, 83 грн.

Протокольною ухвалою від 19.01.2022 суд задовольнив усне клопотання позивача про залучення до участі у справі третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.06.2022 у справі № 910/19624/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та вірогідних доказів вини водія КІА, державний номерний знак НОМЕР_1 , у вчиненні ДТП, а отже, і підстав для настання відповідальності ТОВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» за спричинену шкоду немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з постановленим рішенням позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не з`ясовано обставин, що мають значення для справи; висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції невідповідні, встановленим обставинам справи; порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Крім того, апелянт зазначає, що учасниками ДТП було складено повідомлення про ДТП у відповідності до Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Інструкції щодо заповнення про дорожньо-транспортну пригоду від 31.08.2011, якими не передбачено обов`язку вказувати винну особу, про що свідчить відсутність відповідного пункту повідомлення про ДТП та в даному випадку учасники ДТП просто зазначають обставини, за яких трапилося дорожньо-транспортна пригода. Натомість, як вказує апелянт, зі схеми ДТП, що міститься у повідомленні про ДТП вбачається, що водій транспортного засобу «КІА» державний номерний знак НОМЕР_1 перетнув подвійну осьову, чим порушив вимоги пункту 1.3 розділу 34 ПДР, після чого трапилось ДТП з транспортним засобом «Тoyota», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Скаржник зауважує, що чинне законодавство не містить положень, які б надавали право страховику: встановлювати вину особи в ДТП; встановлювати порушення водієм Правил дорожнього руху; встановлювати причинно-наслідковий зв`язок між вчиненим ДТП та порушенням правил дорожнього руху; встановлювати порушення правил дорожнього руху з технічної точки зору.

Отже, учасниками ДТП було складено повідомлення про ДТП у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відповідач, як страховик не має права самостійно встановлювати вину осіб внаслідок ДТП. Так, на думку апелянта, зі схеми ДТП можливо визначити характер ДТП та відповідність дій учасників ПДР України.

Апелянт вважає, що складене відповідно до Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомлення про ДТП може підтверджувати вину особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, у завданні шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу потерпілого, і тому така ДТП є страховим випадком. Таким чином, якщо водії транспортних засобів скористались правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону.

Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи та в порушення принципу змагальності сторін не було призначено автотехнічну експертизу, яка б за допомогою спеціальних знань визначила правомірність або навпаки неправомірність визначення вини учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд клопотань.

Водночас позивач в апеляційній скарзі просив призначити автотехнічну експертизу, з метою встановлення всіх обставин ДТП, які мали місце, усунення суперечностей у поясненнях учасників ДТП, встановлення вини особи, яка повинна нести деліктну відповідальність, а також встановлення обставин, які підтвердять право вимоги відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Просив доручити проведення експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Розглянувши зазначене вище клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частини 1 - 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Із сукупності наведених норм вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи не потребують спеціальних знань для повного, об`єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість клопотання про призначення автотехничної експертизи.

При цьому, слід зауважити, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення автотехнічної експертизи у справі №910/19642/21.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 01.08.2022, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Майданевича А.Г., суддів: Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/19624/22 - залишено без руху.

12.08.2022 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, копії платіжних доручень про оплату судового збору № 902976 від 26.07.2022 на суму 3 194,00 грн та №902737 від 22.07.2022 на суму 211 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 поновлено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС» процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/19624/22 та призначено до розгляду апеляційну скаргу на 10.10.2022.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2022, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. на лікарняному, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Майданевича А.Г., суддів: Сулім В.В., Коротун О.М.

Судове засідання 10.10.2022 не відбулось через загрозу ракетних обстрілів та призначену справу було знято з розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 прийнято справу № 910/19624/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М. та призначено до розгляду на 21.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/19624/22 на 19.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2022 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/19624/22 на 06.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/19624/22 на 20.03.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/19624/22 на 24.04.2023.

Явка учасників справи

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 надіслана апелянту та третім особам поштовим відправленням, позивачу вручене 10.04.2023 за довіреністю; третім особам відправлення не вручене під час доставки.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 24.04.2023 не з`явився, проте від нього 23.12.2022 надійшли додаткові пояснення в яких він просив розглянути справу без участі представника відповідача.

Враховуючи те, що явка учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.04.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (далі - Позивач) та ОСОБА_3 (далі - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №50748a0к3, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом - легковим автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 .

13.08.2020 об 10 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Милославській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами даної дорожньо-транспортної пригоди її учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол).

З наявного у матеріалах справі Європротоколу вбачається, що відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду жоден з водіїв не визнав свою вину у скоєнні ДТП.

Згідно з письмовими поясненями ОСОБА_3 щодо обставин ДТП, вона виїжджала задом, тому загальмувала перед основною дорогою та, не побачивши праворуч інших транспортних засобів, продовжила рух. Другий учасник ДТП рухався з протилежного боку дороги, і перетнувши подвійну осьову, почав повертати в бік, звідки рухалась ОСОБА_1 . Не чекаючи машини зі свого боку, ОСОБА_1 дивилась тільки праворуч. ОСОБА_1 стверджує, що розворот на ділянці дороги, де сталась ДТП, заборонений, проте після здійсненого ремонту роботи дорожньою службою не було нанесено осьові полоси. Працівники ДАІ роз`яснили їй, що другий учасник порушив Правила дорожнього руху, проте ДТП сталась з її вини. Також, ОСОБА_1 стверджує, що на неї відбувався тиск з боку іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди та співробітників поліції, що саме вона є винною у ДТП.

Відповідно до рахунку-фактури № СМУ00021262 від 21.08.2020, виставленим ТОВ «Саміт Моторз Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП склала 22 589,83 грн.

Позивач з урахуванням умов договору добровільного страхування наземного транспорту, склав страховий акт № ARX2627569 від 22.09.2020, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 20 489,83 грн.

На підставі складеного страхового акту № ARX2627569 від 22.09.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 20 489,83 грн на рахунок ТОВ «Саміт Моторз Україна», що підтверджується платіжним дорученням № 707192 від 23.09.2020 на суму 20 489,83 грн, копія якого долучена до матеріалів справи.

На підставі викладеного, позивач вважає, що, оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована відповідачем, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 20 489,83 грн.

Позивач звертався до відповідача із листом від 19.11.2020 №0014501/ІНС про сплату страхового відшкодування, проте, відповідач залишив вказану вимогу без задоволення; страхове відшкодування на день подання позову не сплатив.

З відповіді відповідача від 19.01.2021 №12/18 про відмову відшкодування на підставі ч. 1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик послався на відсутність доказів вини водія автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Предметом даного спору є зворотна вимога страховика до особи, відповідальної за завдану шкоду, про стягнення компенсації страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику за договором добровільного страхування.

Частиною другою статті 1187 цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду жоден з водіїв не визнав свою вину у скоєні ДТП.

Позивач вважає, що винною у ДТП особою є водій автомобіля «КІА» ОСОБА_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 .

Однак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку та не погодився з такими доводами позивача з огляду на наступне.

З набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("Європротокол") без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Відповідно до абз. 3 п. 2.11 Правил дорожнього руху України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Умови заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке надається страховику чи Моторному (транспортному) страховому бюро України водієм транспортного засобу на виконання підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також застосування Типових схем дорожньо-транспортних пригод та розподілу відповідальності учасників дорожньо-транспортної пригоди за заподіяну ними шкоду при оформленні документів по дорожньо-транспортним пригодам без участі уповноважених на те працівників міліції визначено Інструкцією щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція), затверджена протоколом Президії МТСБУ від 11.08.11 №274/2011.

Відповідно до п. 1 вказаної Інструкції, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Повідомлення) це письмове повідомлення встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі -МТСБУ) зразка, яке надається страховику чи МТСБУ водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із п. 2 Інструкції, повідомлення заповнюється та підписується водіями транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Повідомлення може оформлятися одним із водіїв транспортних засобів виключно у разі, якщо оформлення ДТП здійснювалося уповноваженими на те працівниками міліції.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є, відповідно, підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Як встановлено судом, за фактом настання ДТП 13.08.2020 водій «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , та водій автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , скористались своїм правом скласти повідомлення про ДТП (європротокол).

Даний європротокол був заповнений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби, у його відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, протокол не містить виправлень, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку водіїв зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Водночас, вину у вчиненні ДТП ні водієм автомобіля «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , ні водієм автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , у європротоколі визнано не було.

Також, у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколі) від 13.08.2020 не встановлено факту порушення водієм транспортного засобу «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , вимог Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, суд зазначає, що складанням європротоколу на місці ДТП водії транспортних засобів дійшли згоди щодо обставин скоєння пригоди.

Відповідно до наявних матеріалів судом встановлено, що зіткнення транспортних засобів відбулося, під час того, як транспортний засіб «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснював рух заднім ходом.

Дана обставина підтверджується схемою пригоди, що зображена у повідомленні про ДТП, а також поясненнями водія автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Так, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що водій «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , безпосередньо перед зіткненням здійснював рух заднім ходом не впевнившись в безпечності, чим порушив п.10.9. Правил дорожнього руху України, та внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Твердження позивача про порушення Правил дорожнього руху України «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , щодо перетину подвійної осьової та, що таке порушення призвело до ДТП 13.08.2020, не підтверджується матеріалами справи.

Крім того, відсутність подвійної осьової на місці та в момент ДТП визнається безпосередньо самою ОСОБА_1 у її письмових поясненнях.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, до компетенції господарського суду не входить вирішення питань про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, зокрема вини цієї особи у скоєнні ДТП, оскільки згідно зі ст. 221 КпАП України уповноваженим судом на вирішення вказаних питань (відповідних справ) є суд цивільної юрисдикції.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних, допустимих та вірогідних доказів вини водія «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , у вчиненні ДТП, а отже, і підстав для настання відповідальності ТОВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» за спричинену шкоду немає.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, надавши оцінку доказам наданим сторонами у сукупності із встановленими у справі обставинами, колегія суддів вважає, позивач не довів належними та вірогідними доказами вини водія «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , у вчиненні ДТП, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що у відповідача не виникло обов`язку щодо сплати страхового відшкодування позивачу, тому відмовляє у задоволенні позову.

Інші доводи, наведені учасниками справи, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони не спростовують вищевикладеного та не впливають на висновки суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19624/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19624/21 слід залишити без змін.

З огляду на ст. 129 ГПК України, оскільки апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишено без задоволення, відповідно судовий збір покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішенння Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19624/21, залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/19624/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС».

4. Матеріали справи №910/19624/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 08.05.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко