ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" травня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/148/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., розглянувши заяву Фермерського господарства "П`ятигірське" про забезпечення зустрічного позову

у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" (вул. Замлинок, 91, Устя, Корецький район, Рівненська область, 34710, )

до Фермерського господарства "П`ятигірське" (с. П`ятигори, Здолбунівський район, Рівненська область, 35764, )

про визнання недійсним Договору поставки № 02-ФГ-200401/2 від 01.04.2020

та за зустрічним позовом Фермерського господарства "П`ятигірське" (с. П`ятигори, Здолбунівський район, Рівненська область, 35764, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" (вул. Замлинок, 91, Устя, Корецький район, Рівненська область, 34710, )

про стягнення 707 812 грн 96 коп.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" до Господарського суду Рівненської області надійшов позов до Фермерського господарства "П`ятигірське" про визнання недійсним Договору поставки № 02-ФГ-200401/2 від 01.04.2020.

Ухвалою від 20.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Встановлено строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач усунув недоліки позовної заяви в межах встановленого процесуального строку.

Ухвалою від 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/148/23. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 21.03.2023.

15.03.2023 від Фермерського господарства "П`ятигірське" надійшов відзив.

15.03.2023 від Фермерського господарства "П`ятигірське" надійшов зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" про стягнення 707 812 грн 96 коп. за Договором поставки № 02-ФГ-200401/2 від 01.04.2020 (з яких - 277 408 грн 00 коп. - основний борг, 23 907 грн 70 коп. - 3 % річних, 115 610 грн 36 коп. - інфляційні втрати, 290 886 грн 90 коп. пеня у розмірі 0, 1 % за кожен день прострочення).

Ухвалою від 20.03.2023 прийнято зустрічну позовну заяву Фермерського господарства "П`ятигірське" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" про стягнення 707 812 грн 96 коп. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 918/148/23. Підготовче засідання відбудеться 21.03.2023.

Ухвалою від 21.03.2023 відкладено підготовче засідання на 04.04.2023.

03.04.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву та клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, адже у провадженні іншого суду є справа № 918/148/21 із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою від 04.04.2023 відкладено підготовче засідання на 18.04.2023.

Ухвалою від 18.04.2023 продовжено за ініціативою суду процесуальний строк підготовчого провадження на 30 днів - до 29.05.2023. Відкладено підготовче засідання на 02.05.2023.

Ухвалою від 02.05.2023 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду - відмовлено. Відкладено підготовче засідання на 16.05.2023. Постановлено провести судове засідання 16.05.2023 по справі № 918/148/23 у Господарському суді Рівненської області із представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" адвокатом Арамом Казаряном (електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції.

02.05.2023 від Фермерського господарства "П`ятигірське" надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою від 02.05.2023 заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 918/148/23 та додані до неї документи повернуто заявнику - Фермерському господарству "П`ятигірське".

04.05.2023 від Фермерського господарства "П`ятигірське" надійшла заява про забезпечення зустрічного позову.

У заяві про забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на кошти у розмірі ціни зустрічного позову - 707 812,96 грн. та судового збору - 10 617,21 грн., які обліковуються на розрахункових рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «Устя Агро» ();

- накладення арешту на майбутній урожай, що знаходиться на земельних ділянках, котрі належать ТОВ «Устя Агро» на праві оренди, згідно відомостей з державного реєстру речових прав та ідентифікуються за кадастровими номерами згідно з переліком у кількості 1344 штуки.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову Фермерське господарство "П`ятигірське" вказує, що ТОВ «Устя Агро» порушуючи вимоги ст. 265 ГК та ст. 712 ЦК України, ухиляється від виконання своїх обов`язків передбачених договором поставки від 01.04.2020 року №02-ФГ-200401/2, а саме від здійснення оплати за вже поставлений Товар.

Також, як стверджує заявник, свідченням ухиляння ТОВ «Устя Агро» від виконання обов`язків є затягування судових процесів шляхом зупинки провадження у справі № 918/148/21 за позовом фермерського господарства «П`ятигірське» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Устя Агро» про стягнення 3 306 425,48 грн. та почергове подання аналогічних позовів про визнання недійсними договорів, укладених між ФГ «П`ятигірське» та ТОВ «Устя Агро». У справі 918/84/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Устя Агро" до Фермерського господарства "П`ятигірське" про визнання недійсним договору поставки сільськогосподарської продукції № 200716/1 від 16.07.2020 винесено кінцеве рішення у вигляді постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2023. Проте ТОВ «Устя Агро» знову ж таки подає позов до Господарського суду Рівненської області з аналогічних підстав, про визнання недійсним договору поставки від 01.04.2020 року №02-ФГ-200401/2. Заявник звертає увагу суду на ту обставину, що предметом даного позову є визнання недійсним договору, який повністю виконаний Продавцем (ФГ «П`ятигірське») та частково виконаний Покупцем (ТОВ «Устя Агро»). А тому Фермерське господарство "П`ятигірське" вважає, що невжиття заходів щодо накладення арешту на грошові суми, що належать ТОВ «Устя Агро» може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Забезпечення позову допускається в будь - якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Фермерського господарства "П`ятигірське" зазначає, що за ТОВ «Устя Агро», згідно з даними з державного реєстру речових прав рахується право оренди на 1344 земельні ділянки. В матеріалах справи відсутні докази того, що на рахунку ТОВ «Устя - Агро» є кошти. А тому задля забезпечення виконання рішення суду необхідно накласти арешт на кошти в сумі стягнення та майбутній урожай, що знаходиться на земельних ділянках, котрі належать ТОВ «Устя Агро» на праві оренди, згідно відомостей з державного реєстру речових прав.

Позивач наголошує, що невжиття зазначених заходів забезпечення зустрічного позову в свою чергу може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Зазначені висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК України узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Положення ст. ст. 136, 137 ГПК України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п. 6.2 постанови від 25.02.2019 у справі № 908/685/18, п. 13 постанови від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом з тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Однак підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість реалізації відповідачем належного йому на праві власності нерухомого майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76 -79 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні приписи викладені у ч. 3 ст. 13 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач припускає, що невжиття заходів щодо накладення арешту на грошові суми, що належать ТОВ «Устя Агро» може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у справі № 918/148/23.

Із вказаного вбачається, що позивач за зустрічним позовом припускає, що на рахунку ТОВ «Устя Агро» відсутні кошти, а тому на переконання заявника задля забезпечення виконання рішення суду необхідно накласти арешт на кошти в сумі стягнення та майбутній урожай, що знаходиться на земельних ділянках, котрі належать ТОВ «Устя Агро» на праві оренди, згідно відомостей з державного реєстру речових прав.

Крім того, заявник просить враховувати той факт, що статутний капітал ТОВ «Устя Агро» становить 10 000,00 грн, активи - 2 921 400 грн., зобов`язання - 2 878 100 грн., чистий прибуток у 2022 році -7400,00 грн., що значно менше суми боргу.

Як вбачається з долученої позивачем за зустрічним позовом до заяви про забезпечення позову витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.05.2023, що стосується ТОВ «Устя Агро» - товариство має статутний капітал 10 000 грн 00 коп.

Суд зазначає, що розмір статутного капіталу не може ототожнюватися із платоспроможністю юридичної особи та не може свідчити про можливість такої особи виконувати грошове зобов`язання. А інформація з мережі Інтернет, надана позивачем за зустрічним позовом, а саме - витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.05.2023, що стосується ТОВ «Устя Агро», не може вважатися належним та допустимим доказом платоспроможності ТОВ «Устя Агро».

Як встановлено судом, по суті подана Фермерським господарством "П`ятигірське" заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого утруднення виконання судового рішення у справі № 918/148/23 (у випадку задоволення зустрічного позову), а відтак і щодо неможливості ефективного захисту порушених прав позивача за зустрічним позовом.

При цьому заявник посилається на вірогідність того, що у ТОВ «Устя Агро» відсутні грошові кошти на рахунках, а відтак просить суд накласти арешт і на грошові кошти і на майбутній врожай, що знаходиться на 1344 земельних ділянках.

Водночас заявником не надано суду доказів того, що на 1344 земельних ділянках згідно з переліком знаходиться майбутній врожай, який належить ТОВ «Устя Агро» на праві власності.

Крім того, заявником не надано доказів того, що ТОВ «Устя Агро» має речові права на 1344 земельні ділянки згідно з переліком.

Відтак як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, остання ґрунтується виключно на припущеннях заявника щодо можливого утруднення виконання судового рішення у справі № 918/148/23, водночас позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність у ТОВ «Устя Агро» наміру вчинення чи вчинення ним дій, спрямованих, зокрема, на відчуження належного йому майна, безпідставне витрачання відповідачами коштів для розрахунків не з позивачем тощо, а також інших доказів, з якими діюче законодавство пов`язує необхідність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за зустрічним позовом, за захистом яких він звернувся.

Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності обґрунтованого припущення, що майно, належне відповідачу на праві власності на момент пред`явлення позову, може вибути/зменшитись після подання позивачем даного зустрічного позову до відповідача без вжиття судом заходів забезпечення позову, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача) або ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Господарський суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову носить загальний характер та побудована виключно на припущеннях позивача.

Заявником не зазначено та не додано доказів, що відповідачем вчиняються дії, які спрямовані на термінове відчуження або іншим чином реалізацію майна чи грошових коштів та заявником не наведено доцільності та необхідності невідкладного забезпечення позову, адже, як вбачається із позовної заяви, право позивача за зустрічним позовом порушене із 2020 року, а зустрічний позов пред`явлений до Господарського суду Рівненської області у березні 2023 року, заява про забезпечення позову - 04.05.2023.

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованість позову на етапі вирішення заяви про забезпечення позову по суті не досліджується.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.17 постанови від 26.02.2019 у справі №914/1353/16, в п.6.3. постанови від 25.02.2019 у справі №924/789/18, в п.14 постанови від 25.02.2019 у справі №922/2673/18; постанові від 18.10.2021 у справі № 910/7029/21.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням наведених законодавчих приписів, за відсутності доказів у підтвердження припущень, викладених у заяві про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для її задоволення.

Припущення ФГ "П`ятигірське" викладені у заяві не містять переконливої та підтвердженої доказами наявності підстав для забезпечення позову, адже сама наявність у відповідача заборгованості перед позивачем, не може вважатися безумовною і достатньою підставою для забезпечення позову. При цьому обґрунтованість позовних вимог на даному етапі судом не досліджується.

Доводи заявника у даному випадку є лише його оціночними судженнями, побоюваннями, що не підтверджені належними засобами доказування, та не можуть бути прийняті судом як доказ, що свідчить про реальну загрозу невиконання рішення суду по даній справі за зустрічним позовом.

Отже, враховуючи, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, у разі задоволення зустрічного позову, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для застосування судом заходів, спрямованих на обмеження відповідача у розпорядженні належним йому майном, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову - слід відмовити.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (постанова Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20 неодноразово наголошував на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Суд враховує, що майно, на яке заявник просить накласти арешт - майбутній врожай, що знаходиться на 1344 земельних ділянках, не стосується та не належить до предмета спору, за вирішенням якого заявник звернувся до господарського суду. Водночас, встановити, чи такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майбутній врожай є співмірним із ціною позову, який пред`явлено ФГ "П`ятигірське" до ТОВ "Устя Агро" про стягнення 707 812 грн 96 коп. - з поданих заявником доказів не вбачається можливим.

Суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача, в той час як згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТОВ "Устя Агро" є:

- основний 01.11. вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;

- додаткові: 01.61. допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 77.31 надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування; 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

На переконання суду існує ймовірність того, що накладення арешту на майбутній врожай ТОВ "Устя Агро", що імовірно знаходиться на 1344 земельних ділянках (адже заявником не надано доказів того, що справді на цих земельних ділянках знаходиться майбутній врожай ТОВ "Устя Агро", взагалі блокуватиме здійснення господарської діяльності ТОВ "Устя Агро", що є неприпустимим.

За ч.ч. 1, 6, 8 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Відхиляючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід звернути увагу позивача, що заява про забезпечення позову, яку раніше було відхилено повністю або частково, може бути подана повторно, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 139, 140, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Фермерського господарства "П`ятигірське" про забезпечення зустрічного позову у справі № 918/148/23 - відмовити.

Ухвала згідно з ч. 2 ст. 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Романюк Ю.Г.