УХВАЛА

м. Київ

09.05.2023Справа № 910/13308/22

Суддя Привалов А.І., розглянувши матеріали

заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"

про забезпечення позову

у справі № 910/13308/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ХОЛД"

про стягнення 3147480,22 грн.

без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва через систему "Електронний суд" звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ХОЛД" про стягнення 3 147 480,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором №БГ-22/0500 про участь у балансуючій групі від 28.04.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 26.01.2023.

В судових засіданнях 26.01.2023, 02.03.2023 розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.

У судовому засіданні 23.03.2023 суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.04.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 розгляд справи відкладено на 11.05.2023, у зв`язку з клопотанням представника відповідача про неможливість з`явитися у судове засідання.

08.05.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ХОЛД», які знаходяться на всіх рахунках ТОВ «ЕНЕРГО ХОЛД» в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ХОЛД», у межах суми позову 7 503 153,42 гри.

Заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову мотивована протиправністю поведінки відповідача, яка полягає у непогашенні значної суми заборгованості за Договором № БГ-22/0500 про участь у балансуючій групі від 28.04.2022, а також відсутності реагування на вимоги позивача щодо сплати виниклої простроченої заборгованості або погодження графіку погашення останньої, що свідчить про свідоме ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ХОЛД» від виконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості електричної енергії для врегулювання небалансів за період липень-листопад 2022 року, а також вартості послуг з адміністрування фінансової гарантії за 1 квартал 2022 року у загальному розмірі 7 503 153,42 грн.

Зважаючи на тривале невиконання своїх зобов`язань ТОВ «ЕНЕРГО ХОЛД» у ТОВ «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП» є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач спробує ухилитись від виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позовним вимог судом у даній справі, та може укласти фраудаторні (фіктивні) правочини з метою виведення коштів зі своїх рахунків або відчуження майна, яким володіє відповідач.

Крім того, ТОВ «ЕНЕРГО ХОЛД» істотно зменшило обсяг господарської діяльності та навмисно не виконує свої зобов`язання перед контрагентами, про що свідчить значна кількість судових процесів у Господарському суді міста Києва, в яких ТОВ «ЕНЕРГО ХОЛД» виступає в якості відповідача, зокрема, у справах № 910/10124/22, № 910/12512/22, № 910/10864/22, № 910/11996/22.

Також, як свідчать матеріали даної справи, відповідач навмисно затягує розгляд справи № 910/13308/22, подаючи до суду необґрунтовані клопотання.

Така бездіяльність та протиправна поведінка відповідача негативно впливає на фінансовий стан позивача, оскільки сума простроченої заборгованості є значною.

Наявне навмисне ухилення відповідача від погашення простроченої заборгованості та подальше зволікання із забезпеченням дієвого захисту майнових інтересів позивача, призведе до утворення безнадійної заборгованості.

Отже, посилаючись на вказані обставини, позивач зазначає, що накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах суми заявлених позовних вимог, є єдиним процесуальним заходом, який в майбутньому зможе забезпечити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" про забезпечення позову та проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зазначеним у заяві позивача, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

А також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та додані до заяви про забезпечення позову докази, судом встановлено обґрунтованість посилань позивача у справі на факт наявності великої кількості судових спорів про стягнення грошових коштів, відповідачем у яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ХОЛД».

Крім того, суд погоджується з твердженнями позивача, враховуючи зібрані у справі докази та матеріали, щодо навмисного затягування останнім розгляду справи №910/13308/22 та вирішення спору по суті.

Щодо обраних відповідачем заходів забезпечення позову, суд відзначає наступне.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення грошових коштів з відповідача, у зв`язку з порушенням умов Договору № БГ-22/0500 про участь у балансуючій групі від 28.04.2022.

Запропоновані позивачем заходи забезпечення позову стосуються саме коштів та майна відповідача - як накладення арешту на такі кошти, так й на все майно відповідача у межах суми позову у розмірі 7 503 153,42 грн.

Таким чином, ТОВ «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП» вважає, що саме такі заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в майбутньому, у разі задоволення позову.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

При зверненні із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22 та від 14.12.2022 у справі №922/1369/22.

Окрім того, у пункті 24 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, Верховним Судом зроблено висновок, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ніш. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, іцо рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вішог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матіше безумовну можливість розрахуватись із Позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Таким чином, при вирішенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову судом враховується те, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З урахуванням наведених вище обставин, а також того, що предмет спору (стягнення грошових коштів) відповідає обраному позивачем способу забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах суми позову), суд доходить висновку про обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку.Позивачем належними та допустимими доказами обґрунтовано дійсну можливість утруднення чи неможливість виконання рішення в майбутньому, у разі задоволення позовних вимог.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

Враховуючи наявну можливість здійснити відповідачем розпорядчі дії щодо грошових коштів та майна на користь третіх осіб, оскільки сума позову є досить значною для позивача, є підстави вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Відповідно частині 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" задовольнити.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ХОЛД» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд. 7, оф. 4, ), які знаходяться на всіх рахунках ТОВ «ЕНЕРГО ХОЛД» в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ХОЛД» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд. 7, оф. 4, ), у межах суми позову 7 503 153 грн. 42 коп.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"

(04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 14; ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО ХОЛД» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд. 7, оф. 4, ).

4. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 09.05.2023, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 09.05.2026.

5. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа.

6. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Артем Ігорович Привалов