ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. Справа№ 911/2730/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д,

від позивача: Драгун А.С.;

від відповідача: не з`явились;

від третьої особи: Шутов О.О.

за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 (повний текст - 11.07.2022)

у справі №911/2730/21 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 252 447,07 грн

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі - відповідач) про стягнення 252 447,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю проведення відкритих електронних торгів в частині продажу лоту - право вимоги за Кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008, оскільки, як зазначає позивач, зобов`язання за вказаним договором були виконані ще у 2016 році, внаслідок чого діями відповідача було завдано майнової шкоди позивачу.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС завдану майнову шкоду в розмірі 106 182 грн 50 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 592 грн 74 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 193,97 грн покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС".

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" 03.08.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду звернулося з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №911/2730/21 та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" повністю. Також скаржник ставив питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що судове рішення ним було отримано 18.07.2022, що підтверджується витягом з реєстру відстеження поштових відправлень.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 08.08.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду звернулося з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №911/2730/21 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відмовити повністю. Також скаржник ставив питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" 22.08.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду звернулося з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №911/2730/21 в частині відмови в стягненні на його користь майнової шкоди у вигляді понесених судових витрат при розгляді справ №520/9469/19 та №947/7823/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 252 447,07 грн. Також скаржник ставив питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Попереднім складом суду всі три апеляційні скарги були об`єднані в одне апеляційне провадження та призначені до розгляду в судове засідання.

Справа розглядалась різними складами суду.

17.03.2023 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу про задоволення заяви судді Суліма В.В. про самовідвід від розгляду справи № 911/2730/21 за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022. Матеріали справи № 911/2730/21 було передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.04.2022 було прийнято справу № 911/2730/21 до провадження за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г., та призначено до розгляду апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" на 18.04.2023. Вказаною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 розгляд справи було призначено на 09.05.2023.

В судовому засіданні 09.05.2023 було оголошено перерву до 11.05.2023.

В судовому засіданні 11.05.2023 представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову скасувати з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні 11.05.2023 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувавши рішення в частині задоволення позовних вимог з відмовою в позові в цій частині. Представник відповідача в судове засідання 1105.2023 не з`явився, однак представник Чубун Т.О. була присутньою на судовому засіданні 09.05.2023, що підтверджується розпискою та протоколом судового засідання від 09.05.2023 та надала пояснення, підтримавши свою апеляційну скаргу.

Справа була розглянута в розумний строк в розумінні ст. 6 Конвенції з незалежних від суду причин: в тому числі через неможливість повідомлення учасників апеляційного провадження про час та місце судового засідання, зокрема, через відсутність фінансування на здійснення судом відправки поштової кореспонденції через збройну агресію росії проти України; поведінку сторін та з метою забезпечення рівності сторін; враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та неможливість проведення судових засідань через перебої з електроживленням.

4. Вимоги апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, відповідач зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що обґрунтовується наступним.

Апелянт зазначає, що перед укладенням договору про відступлення майнових права банк надавав потенційному покупцю проект договору купівлі-продажу активів (майна) та забезпечував можливість ознайомлення з документами щодо активу(ів) (майна) на період до дати проведення відкритих торгів (аукціону), а також щодо активів (майна), визначених Фондом, на спеціальному захищеному веб-сайті, доступ до якого забезпечується Фондом цілодобово.

3а доводами скаржника, з наведеного слідує, що перед продажем активу позивачеві, як потенційному покупцю, надавалась можливість ознайомитись з документами активу, зокрема матеріалами кредитної справи по кредитному договору, а також поточною претензійно-позовної роботою (справи № 520/7185/13-ц та № 520/17508/15-ц).

У даному контексті, скаржник також звертав увагу, що станом на момент організації продажу активу, проведення торгів та укладання з позивачем, як переможцем торгів, договорів купівлі-продажу майнових прав та відступлення права вимоги були такими, що набрали законної сили рішення Апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 у справі № 520/7185/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.05.2017 у справі № 520/17508/15-ц про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» про скасування обтяження, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна на підставі іпотечного договору, яке належало на праві власності ОСОБА_2 та скасування обтяження іпотекою, внесеного до Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою та зобов?язання АТ «Дельта Банк» повернути документи.

В той же час, як зазначає скаржник, судові рішення, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, були прийняті вже після продажу активу та укладання договорів купівлі-продажу майнових прав / відступлення права вимоги.

Отже, рішення щодо участі в торгах з продажу майнових прав (прав вимоги) за кредитним договором приймалося позивачем вільно та на власний розсуд. Таким чином, останній був обізнаний з фактичними обставинами та наявним станом проведення претензійно-позовної роботи за активом (прав вимоги за кредитним договором), та мав змогу сформувати власне уявлення щодо його подальших дій по роботі з таким активом, ураховуючи притаманні йому ризики.

А тому апелянт зазначив, що наведене свідчить про те, що ТОВ «ІСАГІС» приймаючи рішення про участь в торгах щодо продажу майнових прав (прав вимоги) за кредитним договором та договорами забезпечення до нього, діяв вільно та на власний розсуд, маючи повний обсяг інформації по активу до його продажу для прийняття рішення по роботі з таким активом.

При цьому, зазначив, що укладанням договору купівлі-продажу майнових прав від 15.01.2019 (проект якого до торгів попередньо надався позивачеві) ТОВ «ІСАГІС» на підставі п. 5.2. договору погодив / підтвердив, до моменту укладання цього договору він ознайомився з фактичним станом майнових прав, усвідомлює та погоджується із обсягом та специфікою майнових прав, які ним набуваються за цим договором, тим, що покупець може не отримати на підставі набутих за цим договором майнових прав жодних коштів, майна або інших благ, які покупець очікував потенційно отримати, укладаючи цей договір. Крім того, ТОВ «ІСАГІС» підписанням договору купівлі-продажу майнових прав у пункті 4.2. та 5.4. погодив умови про те, що: продавець не відповідає перед покупцем за неотримання покупцем грошових коштів або іншого майна, які покупець очікував отримати від майнових прав (включно із правами вимоги), укладаючи цей договір та набуваючи у власність майнові права; недійсність (нікчемність), припинення всіх або будь-якого із прав, що складають майнові права за цим договором або неможливість реалізації покупцем будь-якого із майнових прав, набутих за цим договором, не вплине на дійсність цього договору та покупець погоджується, що продавець не несе жодної відповідальності за такі наслідки.

А тому апелянт зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач був обізнаний з фактичними обставинами та про наявний стан проведення претензійно-позовної роботи за активом (правом вимоги за кредитним договором), мав змогу сформувати власне уявлення щодо подальших його дій по роботі з таким активом, враховуючи притаманні їй ризики. Також Товариству з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС", як потенційному покупцю, надавалась можливість ознайомитись з документами активу, зокрема, матеріалами кредитної справи по кредитному договору, а також поточною претензійно-позовної роботою.

5. Вимоги апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та короткий зміст наведених в ній доводів

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 911/2730/21 в частині задоволених позовних вимог таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, які мали бути застосовані до спірних правовідносин, та таким, що ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що потягло за собою невідповідність висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи та недоведеність тих обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Викладене у сукупності, за доводами третьої особи, є підставою для його скасування в частині задоволених вимог на підставі статті 277 ГПК України, через наступне.

Також скаржник зазначив, що, незважаючи на виконання спадкоємцями боржника рішення суду від 01.04.2015 року (у справі № 520/17508/15-ц) про стягнення 230518,12 гривень (еквівалент 10471,66 доларів США), станом на лютий 2016 року за кредитним договором від 15.08.2008 існувала заборгованість з погашення кредиту у розмірі 18363,80 доларів США, а також заборгованість по відсоткам.

Разом з тим, за доводами скаржника, матеріали даної господарської справи не містять доказів того, що укладений 15.01.2019 за результатам аукціону (торгів) між відповідачем та позивачем договір купівлі-продажу майнових прав № 1103/K (за умовами якого відповідач передав, а позивач - прийняв у власність майнові права за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 та похідними від нього договорами забезпечення) на момент порушення провадження даної господарської справи не визнаний недійсним у судовому порядку або встановлено нікчемність такого правочину. Це, в свою чергу, унеможливлює відшкодування збитків, завданих вчиненням такого правочину в розумінні ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 22 та ч. 2 ст. 216 ЦК України у спосіб, визначений позивачем у позові.

Таким чином, третя особа зазначила, що наведене вище дає підстави для висновку про обрання позивачем неналежного способу судового захисту своїх прав, що є окремою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, про що неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (зокрема у постановах від 26.01.2021 по справі № 522/1528/15-ц, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 по справі № 910/10011/19 тощо).

Крім цього, за доводами скаржника, як підтверджується матеріалами даної господарської справи, відкриті електронні торги (аукціон) з реалізації майнових прав банку відбулись 18 грудня 2018 року, а договір купівлі-продажу майнових прав був укладений з ТОВ «САГІС» як переможцем цих торгів 15 січня 2019 року. Остаточне рішення у справі № 520/17508/15-ц було ухвалено Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду лише 30.01.2019 (тобто після проведення аукціону (торгів) та укладання договору купівлі-продажу майнових прав) шляхом прийняття постанови про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 .

Таким чином, апелянт зазначив, що наведені вище обставини дають підстави для висновку про те, що реалізація майнових прав АТ «Дельта Банк» за кредитним договором (включаючи процедуру проведення торгів та укладання договору купівлі-продажу майнових прав з переможцем) було проведено в період чинності рішень Апеляційного суду Одеської області у справі № 520/7185/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором та у справі № 520/17508/15-ц про відмову у позові про скасування обтяжень. Тобто є очевидним, що 15.01.2019 на момент підписання договору купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором та похідними від нього іпотечного договору та договору поруки, дані правочини були чинними, зобов`язання за ними не припиненими. Отже, та право розпоряджатися правами вимоги за ними належало виключно ПАТ «Дельта Банк».

Окрім цього, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було враховано положення п. 4.2, 5.2 та п. 5.4 укладеного договору, відповідно до якого позивач був обізнаний про специфіку майнових прав, які було відчужено за спірним договором.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового - про відмову в позові повністю.

6. Вимоги апеляційної скарги ТОВ «ІСАГІС» та короткий зміст наведених в ній доводів

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог є необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, що є підставою для його скасування в оскаржуваній частині.

Так, позивач зазначає, що враховуючи той факт, що відповідачем і третьою особою у справі фактично реалізовано на аукціоні права вимоги за іпотечним договором, який був припинений у зв`язку з виконанням основного зобов`язання, ТОВ «ІСАГІС» і змушено було понести судові витрати, пов`язані з розглядом справ № 520/9469/19 та № 947/7823/20, що є збитками з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 910/11820/20.

А тому позивач просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, скасувати рішення в частині відмови в задоволенні у стягненні майнової шкоди у вигляді понесених судових витрат при розгляді справ № 520/9469/19 та № 947/7823/20.

7. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Правом на подання відзивів сторони не скористались.

8. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.08.2008 між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1501/0808/71-167 (надалі - кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 45000,00 доларів США, з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом, на строк з 15.08.2008 до 15.08.2028.

В забезпечення виконання позичальником договірних зобов`язань перед кредитором, цього ж дня між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладеного договір поруки № 1501/0808/71-Р-1 (надалі - договір поруки), за яким ОСОБА_1 поручилась перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором. Умовами вказаного договору передбачено, що поручитель і позичальник несуть перед кредитором солідарну відповідальність за виконання кредитного зобов`язання.

Окрім того, в забезпечення виконання кредитного договору укладено іпотечний договір №1501/0808/71-167-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований у реєстрі за №4656 (надалі - іпотечний договір). За умовами даного договору на забезпечення виконання умов кредитного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю ПАТ "Сведбанк" належне йому на праві власності майно: житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.05.2012 між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Сведбанк" передало ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінило ПАТ "Сведбанк" як кредитора у зазначених зобов`язаннях, у зв`язку з чим до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Оскільки взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконував, перед банком станом на 25.04.2013 утворилась заборгованість в розмірі 233 795,25 грн, у зв`язку з чим ПАТ "Дельта Банк" у червні 2013 року звернулось до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції правомірно встновлено, що розгляд вказаного позову здійснювався Київським районним судом міста Одеси в рамках цивільної справи №520/7185/13-ц.

Під час розгляду вказаної справи, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідач ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.

11.05.2012 Третьою одеською державною нотаріальною конторою на підставі претензії ПАТ "Сведбанк" про наявність заборгованості за договором була заведена спадкова справа до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.09.2012 до нотаріальної контори надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про прийняття останніми спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 та яка складається з: частки квартири під АДРЕСА_2 та частки квартири під АДРЕСА_3 . Цього ж дня мати померлого - ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь доньки померлого - відповідача ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - є єдиними спадкоємцями майна померлого позичальника ОСОБА_2 .

Також в межах вказаної справи було встановлено, що згідно листа Третьої одеської державної нотаріальної контори від 25.12.2014 року № 6835/01-16, свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачам не видавались.

За наслідком розгляду вказаної справи, Апеляційним судом Одеської області від 01.04.2015 ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 230 518,12 грн в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_2 , у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині.

Також зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами заборгованість ОСОБА_2 на час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 складає за тілом кредиту в розмірі 28840 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-799,3 грн.) становила 230 518,12 грн.

Водночас, суд в указаній справі не прийняв до уваги розрахунок заборгованості позивача щодо суми заборгованості померлого ОСОБА_2 , який був складений після його смерті станом на 25.04.2013 за відсотками в розмірі 410 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-799,3 грн.) складає 3 277,13 грн.

В подальшому, ОСОБА_1 25 грудня 2015 року звернулась до суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк" про скасування та вилучення заборон щодо нерухомого майна. Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просила: скасувати обтяження, внесене до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, про обтяження на підставі договору іпотеки від 15 серпня 2008 року щодо квартири АДРЕСА_3 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 ; скасувати обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек, про обтяження іпотекою зазначеної квартири та зобов`язання ПАТ "Дельта Банк" повернути правовстановлюючі документи на квартиру.

Зазначений позов розглядався Київським районним судом міста Одеси в межах цивільної справи №520/17508/15-ц.

За наслідком розгляду вказаної справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2016, позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано обтяження, що внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 7751702 від 15 серпня 2008 року, зареєстроване приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В.; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: договір іпотеки, 4656, 15 серпня 2008 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В.; об`єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_2 . Судом скасовано обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек від 19 листопада 2012 року під реєстраційним номером 7752245, зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С.; тип обтяження: іпотека; підстава обтяження: договір купівлі-продажу прав вимог між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк", 1306, 25 травня 2012 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г.; об`єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, номер РПВН: 12738003; іпотекодержатель: ПАТ "Дельта Банк", код: 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36Б; іпотекодавець - ОСОБА_2 . Зобов`язано ПАТ "Дельта Банк" повернути ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 30.01.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року скасовано, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року залишено в силі.

Вказаним судовим рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 добровільно, до відкриття виконавчого провадження, виконала рішення Апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 в справі №520/7185/13-ц у повному обсязі, про що свідчать надані суду квитанції про сплату боргу від 16 липня 2015 року № 52592715, від 22 липня 2015 року № 53081765, від 23 липня 2015 року № 53157893, від 27 липня 2015 року № 53427657, від 31 липня 2015 року № 55112063, від 31 липня 2015 року № 54396205.

Верховний Суд також зазначив, що виконання спадкоємцями зобов`язання спадкодавця за кредитним договором у межах вартості успадкованих прав та обов`язків свідчить про виконання зобов`язань спадкоємцем боржника у повному обсязі, що дає підстави для висновку про припинення як основного зобов`язання з наданого кредиту, так і похідного зобов`язання з іпотеки за іпотечним договором від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167-Z-1 у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.

На підставі Постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" строком на 3 місяці з 03.03.2015 до 02.06.2015, з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. У подальшому згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду № 71 від 08.04.2015, № 147 від 03.08.2015 строки проведення тимчасової адміністрації у банку продовжувались.

Відповідно до Постанови Правління НБУ № 664 від 02.10.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку Кадирову В.В. на два роки; у подальшому цей строк подовжувався до 04.10.2020.

18.12.2018 відбувся аукціон стосовно лоту - право вимоги за Кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 та Договором поруки № 1501/0808/71- 167-Р-1 від 15.08.2008. Переможцем вказаного аукціону визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС", що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-3 l-000204-b.

На підставі проведеного аукціону, 15.01.2019 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ІСАГІС" укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 1103/К, за умовами якого ПАТ "Дельта Банк" передало, а ТОВ "ІСАГІС" прийняло у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникати у майбутньому.

У додатку № 1 до зазначеного договору наводиться перелік договорів за якими право вимоги переходить до ТОВ "ІСАГІС", а саме: Кредитний договір № 1501/0808/71- 167 від 15.08.2008, Іпотечний договір № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 та договір поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008.

Також, 15.01.2019 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ІСАГІС" укладено Договір відступлення прав вимоги за договором поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008, за яким до ТОВ "ІСАГІС" перейшло право вимоги за даним договором.

15 січня 2019 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ІСАГІС" укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 13. Згідно умов цього договору до ТОВ "ІСАГІС" перейшло право вимоги за Іпотечним договором № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

9. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До спірних правовідносин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правомірно застосував наступні норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частини друга, третя статті 656 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, з урахуванням наведених вище норм права та правових позицій Верховного Суду, що за договорами відступлення права вимоги може здійснюватись лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Водночас, як встановлено в рішенні Київського районного суду міста Одеси (залишеним в силі постановою Верховного Суду від 19.01.2019 у справі № 520/17508/15-ц), рішення Апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 в справі №520/7185/13-ц (спір про стягнення заборгованості за кредитним договором) виконано у повному обсязі, про що свідчать надані до суду квитанції про сплату боргу від 16 липня 2015 року № 52592715, від 22 липня 2015 року № 53081765, від 23 липня 2015 року № 53157893, від 27 липня 2015 року № 53427657, від 31 липня 2015 року № 55112063, від 31 липня 2015 року № 54396205.

Таким чином, у зв`язку з внесенням останнього платежу, у межах вартості успадкованих прав та обов`язків, зобов`язання спадкоємцями боржника було виконано у повному обсязі, внаслідок чого припинились як основне зобов`язання з повернення кредиту, так і похідне зобов`язання з іпотеки за Іпотечним договором від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167-Z-1 у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

А отже, як на момент проведення електронних торгів 18.12.2018, так і на момент укладення договору відступлення права вимоги від 15.01.2019 зобов`язання боржника перед відповідачем за кредитним договором були припинені, тобто відповідачем здійснено реалізацію майнових прав, які у нього були відсутні. А тому доводи апеляційних скарг відповідача та третьої особи не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду.

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача та третьої особи, що постанова Верховним Судом у справі № 520/17508/15-ц була ухвалена лише 30.01.2019, а отже її не існувало на момент укладення спірного договору 15.01.2019, оскільки у вказаній постанові надана оцінка обставин погашення боргу за кредитним договором у 2015 році. Факт оплати боргу мав місце на момент укладення спірного договору, а рішення Верховного Суду лише відображає цей факт.

Щодо доводів апелянтів з посиланням на пункти 4.2., 5.2. та 5.4. договору № 1103/К від 15.01.2019, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції правомірно враховано положення пункту 4.2 договору купівлі-продажу майнових прав № 1103/К від 15.01.2019, за яким покупець підписанням цього договору погодився, що продавець не відповідає перед покупцем за неотримання покупцем грошових коштів або іншого майна, які покупець очікував отримати від майнових прав (включно із правами вимоги), укладаючи цей договір та набуваючи у власність майнові права.

Згідно з п. 5.2 договору визначено, що до моменту укладення останнього покупець ознайомився із фактичним станом майнових прав, усвідомлював та погодився із обсягом та специфікою майнових прав, які ним набуваються за цим договором, тим, що покупець може не отримати на підставі набутих за цим договором майнових право жодних коштів, майна або інших благ, які покупець очікував потенційно отримати, укладаючи цей договір.

Також у пункті 5.4 цього договору сторони погодились, що недійсність (нікчемність), припинення всіх або будь-якого із прав, що складають майнові права за цим договором або неможливість реалізації покупцем будь-якого із майнових прав, набутих за цим договором, не вплине на дійсність цього договору та покупець погодився з тим, що продавець не несе жодної відповідальності за такі наслідки.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть з урахуванням наявності у договорі № 1103/К від 15.01.2019 вказаних застережень, не спростовується висновок про припинення майнових прав (об`єкту договору) на момент його укладення. Тоді як вказані застереження не дають право відповідачеві відчужувати майнові права, які у нього відсутні. В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційних скарг відповідача та третьої особи, оскільки положення пунктів 4.2., 5.2. та 5.4. договору № 1103/К від 15.01.2019 фактично зводиться до застереження про можливість неотримання покупцем (позивачем) грошових коштів або інших майнових права на майно, яке він очікував отримати за кредитним, іпотечним договорами чи договором поруки. Однак, в даному випадку відсутні майнові права, які відповідач міг би передати, оскільки припинені зобов`язання за кредитним договором.

А тому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку в цій частині. Тоді як доводи відповідача та третьої особи не спростовують зазначеного, що є підставою для відмови у задоволенні їх апеляційних скарг.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача в частині оскарження рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення 146 564,57 грн з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/11820/20, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Так, у справі, на правову позицію в якій посилався позивач (№ 910/11820/20), ТОВ «Ґудвеллі Україна» звернулось до господарського суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України та ГУ ДКСУ у м. Києві про стягнення з державного бюджету 806 366,42 грн збитків.

В обґрунтування позову заявник зазначив, що за результатами оскарження в адміністративному порядку податкового повідомлення-рішення № від 7 березня 2018 року про донарахування Західним міжрегіональним управлінням ДПС позивачу ПДВ в сумі 79 359 369,78 грн та 39 679 684,89 грн штрафних санкцій Державна фіскальна служба України скасувала ППР в частині донарахувань по реалізації товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам та у відповідній частині застосованих штрафних санкцій у загальному розмірі 806 366,42 грн. На решту суми Державна фіскальна служба України надіслала виправлене повідомлення-рішення. З метою захисту своїх прав у межах процедури адміністративного оскарження позивач уклав договір з кваліфікованим юристом, який має досвід оскарження податкових повідомлень-рішень на великі суми і який здійснював аналіз доказів, підготовку документів для оскарження та представництво позивача у Державній фіскальній службі. На підставі цього договору позивач сплатив адвокату вартість наданих юридичних послуг в сумі 806 366,42 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 січня 2021 року позов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Ґудвеллі Україна» 806 366,42 грн збитків та стягнуто з Західного міжрегіонального управління ДПС на користь позивача 12 095,50 грн судового збору. Північний апеляційний господарський суд постановою від 1 квітня 2021 року задовольнив апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС, рішення Господарського суду міста Києва скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Ґудвеллі Україна» до Західного міжрегіонального управління ДПС, ГУ ДКСУ у м. Києві про стягнення 806 366,42 грн відмовив повністю.

Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2021 року у справі № 910/11820/20 Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» задовольнив частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 12 січня 2021 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 1 квітня 2021 року у справі № 910/11820/20 скасував та ухвалив нове рішення, яким стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» 186 150 гривень та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» на користь Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 5 580 гривень 86 копійок судового збору.

При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що у спірному випадку витрати на юридичний супровід є витратами на відновлення майнового стану та умов діяльності управленої особи, що є ширшим за визначення збитків як витрат для відновлення свого порушеного права у контексті визначення збитків, що міститься у статті 22 ЦК України, і законодавче обмеження розміру таких витрат, відповідальність за відшкодування яких перед платником взяла на себе держава, також не суперечить загальному принципу повного відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, статей 17 та 21 ПК України.

Суд апеляційної інстанції, наводячи зазначену позицію Верховного Суду, зазначає, що в указаній справі позивач просив стягнути витрати, які особа зазнала в результаті оскарження податкового повідомлення-рішення. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд касаційної інстанції керувався положеннями статей 1173, 1174 ЦК України, а також податкового законодавства.

Натомість у даній справі, позивач просить стягнути судовий збір, понесений при розгляді справ №520/9469/19 та № 947/7823/20.

Так, в рамках судового процесу у справі № 520/9469/19, позивач, за його доводами поніс наступні витрати:

- 5 763,00 грн - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги;

- 20 000,00 грн - судові витрати на правову допомогу у справі №520/9469/19 в суді першої інстанції;

- 40 000,00 грн - судові витрати на правову допомогу у справі №520/9469/19 в суді апеляційної інстанції;

В рамках судового процесу у справі №947/7823/20 ТОВ «ІСАГІС» здійснило наступні витрати:

- 7 891,65 грн - витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у справі № 947/7823/20;

- 1 072,45 грн - витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову;

- 11 837,47 грн - витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 947/7823/20;

- 20 000,00 витрати на правову допомогу у справі № 947/7823/20 в суді першої інстанції;

- 40 000,00 грн витрати на правову допомогу у справі № 947/7823/20 в суді апеляційної інстанції.

А тому позивач просив стягнути 146 564,57 грн судових витрат за розгляд № 520/9469/19 та № 947/7823/20, які сторона вважає збитками.

Водночас, заявлена до стягнення майнова шкода у вигляді понесених судових витрат при розгляді справ № 520/9469/19 та № 947/7823/20 правомірно не була визнана судом першої інстанції обґрунтованою, оскільки понесення цих витрат не пов`язані безпосередньо із протиправною поведінкою відповідача, а тому в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення.

Більше того, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець передбачив механізм компенсації сум сплаченого судового збору, витрат на правову допомогу, за результатами розгляду судової справи в порядку ст. 129 ГПК України в межах справи, яка розглядалася. Тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

11. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційних скарг у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

12. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржників в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСАГІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №911/2730/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №911/2730/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржників.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.05.2023.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк