ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.05.2023 Справа №905/991/22

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Лободи Т.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко К.І.,

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Україна", м. Київ, код 40121452,

до Донецької обласної прокуратури, м. Маріуполь Донецької області, код 25707002,

про стягнення 812 153,47 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача Орел С.С., довіреність № 22/09-22 від 22.09.2022,

відповідача Хряк О.О., довіреність №15/2-40 вих23

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Україна" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Донецької обласної прокуратури про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в грудні 2021 року та в січні 2022 року в загальному розмірі 812 153,47 грн, з якої 602 615,67 грн основного боргу, 95 872,62 грн пені, 9 916,31 грн 3% річних та 103 748,87 грн інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору постачання природного газу постачальником останньої надії в частині оплати вартості спожитого газу.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.12.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Україна" до Донецької обласної прокуратури про стягнення 812 153,47 грн залишено без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/991/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Україна" до Донецької обласної прокуратури про стягнення 812 153,47 грн. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження справи без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

12.01.2023 до суду через систему "Електронний суд" (зареєстровано 13.01.2023) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Донецька обласна прокуратура заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що позивачем не підтверджено механізм утворення суми основного зобов`язання. А саме, не надано актів приймання-передачі природного газу за розрахунковий період та доказів обсягу щоденно спожитого газу, у зв`язку з чим неможливо розрахувати вартість спожитого газу за відповідний день та підтвердити загальну суму невиконаного основного зобов`язання. Також відповідач вказує на невірне визначення позивачем строку, за який підлягає нарахуванню сума основного зобов`язання, оскільки обласною прокуратурою 25.01.2022 укладено угоду на постачання газу з іншим постачальником ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", у зв`язку з чим, нарахування основної суми зобов`язання могли проводитись лише до 24.01.2022 включно, а не до 27.01.2022. Заперечуючи проти нарахування пені, відповідач вказує, що нарахування позивачем пені з 01.02.2022 по 31.08.2022 за порушення строків оплати природного газу є необґрунтованим та суперечить Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) ", відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Крім того, зазначає про безпідставність нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції на суму боргу з ПДВ, оскільки ПДВ не входить до суми договірного зобов`язання, ці кошти не належать позивачу та підлягають сплаті до загального фонду Державного бюджету України. Також відповідач у відзиві вказує, що у жовтні 2021 року між Донецькою обласною прокуратурою та ТОВ "Маргаз" було укладено договір постачання природного газу, що діяв з 18.10.2021 по 31.12.2021. Оскільки зміни до вказаного договору не вносились, додаткові угоди не укладались, Донецька обласна прокуратура розраховувала на те, що до кінця 2021 року їй буде поставляти природній газ ТОВ "Маргаз". Однак, 28.12.2021 обласною прокуратурою отримано лист від відповідача про автоматичне підключення до постачальника "останньої надії" шляхом приєднання до публічного договору та запропоновано підписати Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії". Зазначає, що Донецька обласна прокуратура є бюджетною установою, бере бюджетні зобов`язання відповідно до Порядку реєстрації та обліком бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012. Станом на 28.12.2021 у Донецької обласної прокуратури не було додаткових коштів для взяття бюджетного зобов`язання перед позивачем. Так, кошти, передбачені у кошторисі на природний газ, обліковувалися Державною казначейською службою України за договором ТОВ "Маргаз", який був не розірваний. У 2022 році Донецька обласна прокуратура не могла взяти на себе бюджетне зобов`язання за 2021 рік. Таким чином, Донецька обласна прокуратура не мала можливості для реєстрації договірних відносин з позивачем, взяття бюджетного зобов`язання і подальшої оплати коштів з поставки природного газу. Посилаючись на те, що фінансування відповідача виключно за рахунок коштів Державного бюджету України та на неможливість обласною прокуратурою взяти на себе бюджетне зобов`язання перед позивачем з об`єктивних причин, вважає, що наявні підстави для зменшення розміру пені.

23.01.2023 на електронну пошту суду у встановлений судом строк від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Україна" не погоджується з викладеними відповідачем запереченнями та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Щодо непогодження відповідача з датою закінчення споживання газу зазначає, що враховуючи дані з Інформаційної платформи оператора ГТС в період з 06.12.2021 по 27.01.2022, саме позивач здійснював постачання природного газу відповідачу як постачальник "останньої надії", натомість в зазначений період на Інформаційній платформі відсутня інформація щодо постачання природного газу Відповідачу в той же період з боку ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". При цьому в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до Реєстру споживачів ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у спірний період з 06.12.2021 по 27.01.2022. Щодо визначення обсягів подобового споживання відповідачем природного газу зазначає, що позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи Оператора ГТС, та з урахуванням ціни, оприлюдненої на вебсайті позивача у відповідності до п. 4.1 Договору. Операція з постачання природного газу за Договором є об`єктом оподаткування за ставкою 20%, і податок додається до ціни природного газу, а тому позивач вірно нараховує пеню, 3% річних та інфляційні втрати на суму зобов`язання, яке виконується відповідачем неналежним чином. Стосовно посилань відповідача на неможливість нарахування пені через заборону такого нарахування Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) " зазначає, що на відповідача не розповсюджується дія вказаного закону. Заперечуючи проти зменшення розміру штрафних санкцій, позивач вказує, що жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують незадовільний майновий стан відповідача, матеріали справи не містять. Нараховані штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 95 872,62 грн не є надмірно великими в порівнянні із зобов`язанням за Договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 602 615,67 грн, яке не виконано належним чином протягом дії Договору.

25.01.2023 до суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У клопотанні відповідач просив суд поновити пропущений строк для подання заяви.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.02.2023 поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Прийнято до розгляду поданий відповідачем відзив на позовну заяву. Здійснено перехід до розгляду справи № 905/991/22 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого провадження, призначено підготовче засідання на 07.03.2022 року о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.03.2023, яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 11.04.2023 о 12:30 год.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.04.2023, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.05.2023 о 10:30год.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав, що викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, проти клопотання відповідача проти зменшення штрафних санкцій заперечує, вважає, що обґрунтовані підстави для такого зменшення відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, які викладені в відзиві на позов.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 195 ГПК України передбачено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Проте, вихід за межі встановленого ст. 195 ГПК України строку був обумовлений виключними загальновідомими обставинами, пов`язаними із триваючою військовою агресією Російської федерації на територію України.

Зокрема, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. На даний час Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Необхідно зазначити, що господарський суд Донецької області знаходиться на території Харківської територіальної громади, яка з першого дня військової агресії перебуває під постійними ворожими обстрілами, які становлять загрозу життю та здоров`ю всіх учасників судового процесу. Окрім того, ворогом неодноразово вчинялися дії, спрямовані на руйнування об`єктів критичної інфраструктури регіону, що, зокрема, спричиняло тривале знеструмлення електричних мереж та вихід з ладу систем зв`язку та інтернету.

Такі обставини істотно уповільнили роботу суду, як щодо організаційно-технічного забезпечення судового процесу, так і щодо безпосереднього розгляду справи.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши представників позивача та відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальній послуг (далі - НКРЕКП) № 880 від 04.07.2017 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, постачальник) здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 917-р від 22.07.2020 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Закон України "Про ринок природного газу" визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (ст. 1).

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник "останньої надії" це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Згідно з ч.1, 3 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №809 від 9 грудня 2020 року № 1236" (далі - Постанова КМУ № 1102).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Донецька обласна прокуратура є бюджетною установою згідно з нормами Бюджетного кодексу України.

Пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015, (далі Кодекс ГТС) (в редакції станом на момент споживання газу) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника "останньої надії", не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС (в редакції станом на момент споживання газу) з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником "останньої надії" здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України "Про ринок природного газу" та Правилами постачання природного газу.

Реєстрація споживача, що не є побутовим (крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператора газорозподільної системи), здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику було зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.

Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначається в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі.

Інформаційна платформа щоденно до 06:00 UTC (08:00 за київським часом) години для зимового періоду та 05:00 UTC (08:00 за київським часом) години для літнього періоду газової доби надсилає операторам газорозподільних систем, оператору газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та постачальнику "останньої надії" перелік ЕІС-кодів споживачів, які були у попередній газовій добі зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії".

Оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

До матеріалів справи додані дві довідки за формою 10, з яких вбачається номер ЕІС-коду присвоєний споживачу природного газу. В одній формі зазначено, що ЕІС-код 56ХS0000PJN02005 присвоєний споживачу природного газу Донецькій обласній прокуратурі, . В іншій формі 10 зазначено, що ЕІС-код 56ХS0000PJN02005 присвоєний споживачу природного газу прокуратурі м. Краматорська, .

У судовому засіданні з`ясовано, що прокуратура м. Краматорська підпорядковується Донецькій обласній прокуратурі та саме Донецька обласна прокуратура має повноваження щодо здійснення оплати за спожитий природний газ. Крім того, у формі 10, де зазначено, що споживачем є прокуратура м. Краматорська, зазначено код ЄДРПОУ споживача 25707002, а за вказаним кодом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань зареєстрована саме Донецька окружна прокуратура.

Таким чином, ЕІС-код споживача природного газу 56ХS0000PJN02005 належить саме Донецькій обласній прокуратурі.

В листі ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" від 28.09.2022 № ТОВВИХ-22-10430 зазначено, що в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56ХS0000PJN02005 був закріплений в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" у період з 06.12.2021 по 27.01.2022. Обсяги природного газу, використані споживачем з ЕІС-кодом 56ХS0000PJN02005 у вказаний період внесені в алокацію постачальника "останньої надії" ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та становить: з 06.12.2021 по 31.12.2021 6 313,70 куб.м, з 01.01.2022 по 27.01.2022 6 119,47 куб.м.

З матеріалів справи вбачається, що факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника "останньої надії" також підтверджується інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХS0000PJN02005 (роздруківка з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015 затверджений Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".

З огляду на матеріали справи протягом періоду з 06.12.2021 по 27.01.2022 діяв типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", укладений між Донецькою обласною прокуратурою (споживач) та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник "останньої надії").

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник "останньої надії" зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктами 3.1, 3.3 договору визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником останньої надії, крім випадків дострокового розірвання договору.

Пунктами 4.1-4.4 договору передбачено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником "останньої надії" на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником "останньої надії" відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником "останньої надії" на власному сайті.

Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник "останньої надії" зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником "останньої надії" і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником "останньої надії" відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Згідно з пунктами 11.1, 11.3 договору цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику "останньої надії" за цим договором.

Протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС).

До матеріалів справи додано копію Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", який підписаний та скріплений печаткою лише ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". Цей договір був направлений на поштову адресу відповідача 23.12.2021, про що свідчить наданий позивачем реєстр згрупованих відправлень від 21.12.2021 АТ "Укрпошта" за формою 103 "Рекомендовані листи" та чек про сплату послуг з відправлення поштової кореспонденції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з 06.12.2021 по 27.01.2022 поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 12,43317 тис.куб.м.

Згідно з пунктом 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника останньої надії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 30.09.2015 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021), для бюджетних установ (у значенні Бюджетного кодексу України), закладів охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладів охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо) постачання природного газу з 01.10.2021 по 30.11.2021 здійснюється постачальником "останньої надії" за ціною, що не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 4.1 договору ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) з 01.12.2021 оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price (роздруківка додана позивачем до позовної заяви). Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.

З урахуванням оприлюднених показників вартості природного газу позивач визначив вартість поставленого природного газу та виставив відповідачу рахунок на оплату (природний газ) № 2291 за період з 1 по 31 грудня 2021 в сумі 348 825,64 грн за спожитий з 06.12.2021 по 31.12.2021 газ в кількості 6,31370 тис.куб.м та рахунок на оплату (природний газ) № 6330 за період з 1 по 31 січня 2022 року в сумі 253 790,03 грн за спожитий з 01.01.2022 по 27.01.2022 газ в кількості 6,11947 тис.куб.м. Загальна сума заборгованості станом на 10.02.2022 склала 602 615,67 грн.

Рахунок № 2291 направлений на адресу відповідача 21.01.2022 рекомендованим листом, що підтверджується списком згрупованих відправлень та фіскальним чеком.

Рахунок № 6330 направлений на електронну адресу відповідача за допомогою програмного забезпечення 1С:Підприємство, що підтверджується скріншотом з програмного забезпечення 1С:Підприємство.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на положення пункту 4.4 договору відповідач мав сплатити вартість поставленого природного газу за період з 06.12.2021 по 31.12.2021 до 31.01.2022 та за період з 01.01.2022 по 27.01.2022 до 28.02.2022.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання зі сплати вартості природного газу, поставленого позивачем за період з 06.12.2021 по 27.01.2022 в розмірі 602 615,67 грн не виконав, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що відповідач підтвердив факт споживання газу в зазначений період, але вважає, що позивачем не доведені обсяги спожитого газу та його вартість, крім того, зазначає, що нарахування здійснено в тому числі за період, в який у відповідача був укладений договір постачання природного газу з іншим постачальником.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав непідтвердженості обсягів спожитого газу та механізму формування суми основного зобов`язання не приймаються судом, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами. Визначення позивачем обсягів спожитого відповідачем газу та його вартості за період з 06.12.2021 по 27.01.2022 відповідає нормам Правил постачання природного газу.

Стосовно заперечень відповідача щодо строку нарахування суми основного боргу суд зазначає наступне.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що оскільки обласною прокуратурою 25.01.2022 укладено угоду на постачання газу з іншим постачальником ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", нарахування основної суми зобов`язання могли проводитись лише до 24.01.2022 включно, а не до 27.01.2022.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що між Донецькою прокуратурою та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" укладено договір №04-1203/21-БО-Т від 25.01.2022.

Відповідно до пункту 13.1 договору №04-1203/21-БО-Т від 25.01.2022 цей договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2022 включно.

Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що постачання газу за цим договором здійснюється постачальником (ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг") виключно за умови внесення споживача (Донецької обласної прокуратури) до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

При цьому пунктом 6.4 цього договору визначено, що на постачальника покладений обов`язок забезпечувати відповідно до вимог Кодексу ГТС своєчасну реєстрацію споживача при дотриманні споживачем умов цього договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (Оператор ГТС) в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" (позивача) відповідач був зареєстрований за період з 06.12.2021 по 27.01.2022.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до реєстру споживачів ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у спірний період.

Таким чином, враховуючи дані з Інформаційної платформи оператора ГТС в спірний період з 06.12.2021 по 27.01.2022 саме позивач здійснював постачання природного газу відповідачу як постачальник "останньої надії".

В той же час в зазначений період, в тому числі з 25.01.2022 по 27.01.2022, на Інформаційній платформі відсутня інформація щодо постачання природного газу відповідачу в спірний період з боку ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Таким чином твердження відповідача про постачання природного газу з 25.01.2022 по 27.01.2022 саме ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" спростовано матеріалами справи.

Щодо посилань відповідача на відсутність коштів та бюджетних асигнувань на оплату природного газу позивачу, то суд зазначає, що відповідач підтверджує, що він мав укладений договір на постачання природного газу з ТОВ «Маргаз», який мав діяти до 31.12.2021 року, при цьому, 28.12.2021 відповідач отримав від позивача повідомлення, що з 06.12.2021 відповідач включений до портфелю постачальника «останньої надії». Таким чином, на грудень 2021 року відповідачу мали бути виділені кошти на оплату газу постачальнику ТОВ «Маргаз», при цьому отримавши відповідне повідомлення, з урахуванням того, що оплата за спожитий в грудні 2021 року газ має бути здійснена до 31.01.2022, відповідач протягом січня 2022 року мав можливість отримати підтверджуючі документи та подати відповідну заявку на оплату спожитого газу.

Адже, за відсутності укладеного договору з постачальником природного газу, споживаючи природний газ, відповідач автоматично включається оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" та є таким, що акцептував публічну оферту постачальника "останньої надії". Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, на письмове звернення споживача постачальник останньої надії зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу. Відповідачем же не надано доказів своєчасного звернення до позивача з питання надання йому підписаного примірника Договору.

Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також докази, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожитий у грудні 2021року - січні 2022 року природній газ, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 602 615,67 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 9 916,31 грн та інфляційні втрати в розмірі 103 748,87 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що ним здійснено нарахування 3% річних та інфляційних за період прострочення з 01.02.2022 по 31.08.2022 на суму заборгованості в розмірі 348 825,64 грн та за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 на суму заборгованості в розмірі 253 790,03 грн.

Перевіривши надані розрахунки 3% річних у розмірі 9 916,31 грн та інфляційних втрат у розмірі 103 748,87 грн, суд встановив, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично обчислення здійснені вірно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 95 872,62 грн.

Пунктом 4.5 типового договору передбачено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З наданих позивачем розрахунків пені вбачається, що ним нарахована пеня в розмірі 95 872,62 грн за період прострочення з 01.02.2022 по 31.07.2022 на суму заборгованості в розмірі 348 825,64 грн та за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 на суму заборгованості в розмірі 253 790,03 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19.

Перевіривши наданий розрахунок пені суд встановив, що таке нарахування відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично обчислення здійснені вірно, а отже позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими.

Заперечуючи проти нарахування пені, відповідач вказує, що нарахування позивачем пені з 01.02.2022 по 31.08.2022 за порушення строків оплати природного газу є необґрунтованим та суперечить Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ІІ Розділу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ст. 5 вказаного закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу.

Разом з цим, статтею 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Таким чином, дія вказаних законів не розповсюджується на спірні правовідносини.

Також відповідач не є колективним споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якого таким споживачем є юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. А тому посилання відповідача на правову позицію, викладену у рішенні Господарського суду м. Києва від 01.11.2022 у справі № 910/7370/22 є безпідставним.

Крім того, відповідач зазначає про безпідставність нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції на суму боргу з ПДВ, оскільки ПДВ не входить до суми договірного зобов`язання, ці кошти не належать позивачу та підлягають сплаті до загального фонду Державного бюджету України.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки сума ПДВ є складовою частиною ціни природного газу, яку відповідач зобов`язався оплатити за умовами спірного договору.

У відзиві на позов відповідач, посилаючись на фінансування відповідача виключно за рахунок коштів Державного бюджету України та неможливість обласною прокуратурою взяти на себе бюджетне зобов`язання перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України" з об`єктивних причин, вказує на наявність підстав для зменшення розміру пені.

Стосовно вказаного клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Суд оцінює чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючі свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Суд враховує, що відповідач є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється у межах одного фінансового року, а перенесення кредиторської заборгованості на наступний рік здійснюється за окремою бюджетною процедурою. У зв`язку з цим майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань за поточним роком, а в умовах недостатності державного фінансування в період збройної агресії тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Окрім того, суд враховує, що відповідач є неприбутковим закладом, основним видом діяльності якого діяльність у сфері юстиції та правосуддя. Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Тобто Донецька обласна прокуратура є соціально значущою установою, а відтак, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, та пропорційності, як складових елементів принципу верховенства права, несправедливо покладати на відповідача сплату всього розміру пені.

Суд також враховує, що з матеріалів справи суд не вбачає наявність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. При цьому, негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім пені, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

На переконання суду, є достатніми підстави для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, оскільки, за даних обставин, присудження до стягнення із відповідача всього розміру пені матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря, оскільки порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором є безпосереднім наслідком неможливості відповідача виконувати власні зобов`язання у зв`язку із певними обставинами. Таким чином, зменшення заявленої позивачем до стягнення пені на 70% повною мірою відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на наведене, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшення розміру пені до 30% від нарахованої суми, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією з порушеним інтересом позивача у даному конкретному випадку, та стягнути з відповідача на користь позивача 28 761,79 грн. пені, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені позивачу слід відмовити.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд зазначає, що оскільки даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а в частині позовних вимог відмовлено внаслідок зменшення судом правомірно донарахованої пені, суд повністю покладає витрати позивача по оплаті судового збору в загальній сумі 12 182,30 грн на відповідача.

Враховуючи обмежену кількість знаків поштової оплати, суд вважає можливим використати альтернативні способи вручення процесуальних документів учасникам справи, а саме шляхом направлення даного рішення на електронну адресу позивача та до особистого кабінету відповідача в системі Електронний суд.

На підставі викладеного, керуючись статями 1-5, 10, 11, 12, 20, 73-80, 86, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6, код 25707002) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код 40121452) заборгованість за спожитий в грудні 2021 року - січні 2022 року природний газ у сумі 602 615,67 грн, пеню в сумі 28 761,79 грн, 3% річних у сумі 9 916,31 грн, інфляційні втрати в сумі 103 748,87 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 12 182,30 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.05.2023.

Суддя Т. О. Лобода