ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.05.2023м. ДніпроСправа № 1/904/302/2013

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Барабанова Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву від 12.04.2023 № б/н Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2013 та видачу дублікату наказу по справі № 1/904/302/2013:

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астіо", м. Дніпро

про стягнення 23 363 грн. 47 коп.

Представники:

від заявника (стягувача): Васюта К.С., довіреність №ДП24701/23-0053 від 09.02.2023, адвокат;

від відповідача (боржника): не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2013 по справі № 1/904/302/2013 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астіо" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 23 318 грн. 12 коп. заборгованості по сплаті кредиту, 45 грн. 35 коп. заборгованості по сплаті відсотків, 1 720 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання зазначеного рішення господарським судом 05.04.2013 видано наказ.

14.04.2023 Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до господарського суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2013 по справі № 1/904/302/2013 та видачу дублікату наказу від 05.04.2013.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що стягувач своєчасно звернувся до органів виконавчої служби із заявою про примусове виконання наказу від 05.04.2013 у справі № 1/904/302/2013. Але про те, що постановою державного виконавця від 11.08.2016 зазначений наказ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", дізнався лише з відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.02.2023 № 44885/18. Проте, за період з 11.08.2016 по 29.03.2023 наказ від 05.04.2013 по даній справі на адресу позивача не надходив, що підтверджується довідкою позивача від 30.03.2023 № 0500180/10137-23. Таким чином, заявник стверджує, що наказ було втрачено при пересилці, строк пред`явлення спірного наказу до виконання сплив 16.08.2019.

Ухвалою господарського суду від 17.04.2023 заяву Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" прийнято та призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.05.2023.

01.05.2023 на електронну адресу суду надійшла заява банку про долучення до матеріалів справи копії відповіді виконавчої служби від 16.02.2023 № 44885/18 з додатками.

Того ж дня заявник подав до суду письмові пояснення від 01.05.2023 № 0000606/13885-23 на виконання вимог ухвали господарського суду від 17.04.2023, в яких, зокрема, зазначив, таке:

- стосовно вимоги суду про надання доказів на підтвердження звернення до виконавчої служби із заявами про примусове виконання спірного наказу (виконавчі провадження № № 37635270, 41690083, 44133054, 47437598, 49862141), а також щодо контролю за ходом вказаних виконавчих проваджень - заявник стверджує, що ним та органом виконавчої служби підтверджується та визнаються факти звернення стягувача до органів виконавчої служби з заявами про відкриття виконавчих проваджень, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження № № 37635270, 41690083, 44133054, 47437598, 49862141, а отже такі обставини не підлягають доказуванню; вказані заяви у заявника, як і у ДВС не збереглися;

- стосовно вимоги суду про надання доказів на підтвердження неможливості надати звернення банку до органів виконавчої служби для отримання інформації стосовно виконання наказу від 05.04.2013 у справі № 1/904/302/2013 через збройну агресію Російської Федерації та постійні обстріли громадської інфраструктури м. Дніпро - заявник зазначив, що факти збройної (військової) агресії російської федерації щодо України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню, згідно з приписами ч. 3 ст. 75 ГПК України; стягувачем не може бути надано інших доказів замість загальновідомих фактів і довідки про неотримання виконавчого документу, яка вже наявна в матеріалах справи;

- відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.08.2020 у справі № 904/9718/13, ГПК УКраїни не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дублікату наказу з мотивів її необгрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу;

- сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та органа державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

До письмових пояснень від 01.05.2023 № 0000606/13885-23 заявником, крім іншого, додане клопотання про витребування доказів від 01.05.2023 № б/н, відповідно до якого заявник просить суд:

- витребувати у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відомості відносно реєстрації/ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю "Астіо" ();

- витребувати у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради інформацію стосовно реєстрації/ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю "Астіо" ().

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що оскільки, ухвала суду від 17.04.2023 надійшла на адресу заявника 18.04.2023, а судове засідання призначено на 02.05.2023, то з врахуванням ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", якою визначено, що звернення розглядаються та вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, то для найскорішого отримання запитуваної судом інформації виникла необхідність просити суд витребувати запитувану інформацію від органів, які нею володіють по причині, що у разі направлення запитів стягувачем, то відповідь з врахуванням терміну на поштову доставку не встигне надійти до заявника до судового засідання.

У призначене судове засідання боржник явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

На адресу суду повернувся конверт з копією ухвали від 17.04.2023, що надсилалась на адресу боржника, зазначену у позові та заяві стягувача про видачу дублікату наказу, із довідкою відділення поштового зв`язку про причини повернення: "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що на запит суду від 18.04.2023 наданий витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого у реєстрі відсутні записи про реєстрацію юридичної особи і ідентифікаційним кодом боржника: 21878066.

Господарський суд, враховуючи обмежений ст. 329 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду заяв про поновлення пропущеного строку пред`явлення наказу до виконання, вважає за можливе розглянути заяву за відсутності представника боржника, який повідомлявся про час та місце розгляду заяви відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 02.05.2023 представник заявник підтримав клопотання про витребування доказів, просив його задовольнити.

Розглянувши вказане клопотання стягувача господарський суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки в порушення вимог ст. 81 ГПК України заявником не доведено вжиття банком заходів для отримання зазначених доказів самостійно, не надано докази вжиття таких заходів та не наведено причини неможливості самостійного отримання таких доказів.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, господарський суд дійшов висновку, що заява Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2013 та видачу дублікату наказу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За статтею 1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 (із змін. і доп.) "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі "Матківська проти України" (заява № 38683/04) зазначено, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін.

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (частина 2 статті 12 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 12 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення наказу стягувачу з підстав пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII відбулося на підставі постанови державного виконавця від 11.08.2016, після чого строк його пред`явлення до примусового виконання почав свій новий відлік зі строком пред`явлення до 12.08.2019 включно.

Отже, на час звернення Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про надання інформації від 10.02.2023 № б/н та на час звернення заявника до суду з цією заявою - 14.04.2023, строк пред`явлення ним наказу до виконання сплив.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону № 1404-VIII стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За змістом пункту 19.4 розділу ХІ "Перехідні положення" цього Кодексу у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання. Можливість його поновлення не виключається за наявності поважних для того причин.

Зазначений висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (пп. 35, 47).

Водночас, поважною причиною визнається така обставина, яка є об`єктивно непереборною та пов`язаною з дійсними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.12.2019 у справі № 904/10099/13.

Питання щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання (у розумінні частини 1 статті 329 ГПК України), тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від стягувача підстав унеможливили або істотно утруднювали своєчасне пред`явлення наказу до виконання, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред`явити відповідний наказ до виконання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 917/1431/14.

Оцінюючи доводи стягувача, наведені в обґрунтування причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання, суд вважає їх непереконливими для поновлення такого строку.

Як вбачається з довідок зі спецпідрозділу, наданих органом виконавчої служби у відповідь на запит стягувача від 10.02.2023 № б/н (лист від 16.02.2023 № 44885/18), виконавче провадження № 49862141 з виконання наказу суду відкрито постановою державного виконавця від 20.01.2016 .

За частиною 1 статті 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, в якій відповідно до статті 8 цього Закону здійснюється реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина 8 статті 19 Закону № 1404-VIII).

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження мають вільний та безоплатний доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, якою ним забезпечується надання інформації про виконавче провадження.

Отже, з моменту направлення стягувачем спірного наказу до виконавчої служби для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження № 49862141 стягувач мав можливість в будь-який час отримувати інформацію про стан виконавчого провадження, в тому числі ознайомлюватися з усіма документами виконавчого провадження та діями, вчиненими державним виконавцем в його межах.

Поважність пропуску строку пред`явлення наказу до виконання пов`язується заявником лише з однією обставиною, а саме необізнаністю його про повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу

Так, у поданій заяві заявник стверджує про те, що про постанову державного виконавця від 11.08.2016 про повернення наказу суду він дізнався з відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.02.2023 № 44885/18, наданої на запит стягувача від 10.02.2023 № б/н, тобто поза межами пред`явлення наказу до виконання.

При цьому, заявник стверджує, що банк постійно звертався до органів виконавчої служби для отримання інформації стосовно виконання спірного виконавчого документу, проте, самі запити не збереглися у стягувача по причині збройної агресії російської федерації проти України і постійних обстрілів громадської інфраструктури м. Дніпра.

Разом з тим, ані на вимогу суду, викладену в ухвалі від 17.04.2023, ані у судовому засіданні 02.05.2023, стягувач не зміг довести суду яким саме чином збройна агресія російської федерації проти України та оголошення воєнного стану в Україні з 24.02.2023 вплинуло на втрату листування із виконавчою службою з огляду на те, що м. Дніпро не перебувало в окупації та на його території не велись активні бойові дії.

Викладене є свідченням недопустимої суперечливої поведінки стягувача, його недобросовісності.

Очевидно, що після пред`явлення наказу до виконання та відкриття виконавчого провадження (20.01.2016) та до зазначеної в заяві дати (27.02.2023) отримання від виконавчої служби інформації на запит стягувача від 10.02.2023 про повернення наказу суду стягувач понад шість років не вчиняв жодних дій для з`ясування стану виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду.

Докази протилежного в матеріалах справи відсутні та стягувачем на вимогу суду не надані.

Отже, станом на 27.02.2023 (дата отримання відповіді ДВС, згідно зі штампом банку вх. № 6422-29) період прострочення для пред`явлення наказу до виконання становить 1 296 днів (3 роки та майже 7 місяців).

Виходячи із встановлених обставин справи, суд доходить висновку про недоведеність заявником поважності причин пропуску строку пред`явлення до примусового виконання наказу господарського суду від 05.04.2013 у даній справі, у зв`язку із чим у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в цій частині слід відмовити.

Враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання і, як наслідок, відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви і в частині вимог щодо видачі дубліката наказу у даній справі.

У судовому засіданні 02.05.2023 оголошені вступна та резолютивна частини ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 234, 329, п. 19.4 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви від 12.04.2023 № б/н Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2013 та видачу дублікату наказу по справі № 1/904/302/2013 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 02.05.2023.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь