ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023м. ДніпроСправа № 904/5102/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: Набоков А.М.;

від відповідача: Хандусенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Дніпропетровський стрілочний завод" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" (м. Дніпро)

про стягнення надмірно сплаченої суми грошових коштів за договором про надання правової допомоги від 08.09.2021 у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Дніпропетровський стрілочний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" (далі - відповідач) надмірно сплачену суму грошових коштів за договором про надання правової допомоги від 08.09.2021 у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем на вимогу позивача зайво сплаченої позивачем суми грошових коштів за договором про надання правової допомоги від 08.09.2021 у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп. Як на правову підставу для повернення вказаної суми грошових коштів позивач посилається на статтю 1212 Цивільного кодексу України.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Ухвалою суду від 11.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.02.2023.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 5687/23 від 03.02.2023), в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- між Товариством з обмеженою відповідальність "Адвокатська компанія "Гарант" та Акціонерним Товариством "Дніпропетровський стрілочний завод" був укладений договір про надання правової допомоги (далі - договір), у відповідності до пункту 1.1. якого компанія зобов`язується відповідно до діючого законодавства надавати правову допомогу клієнту для захисту у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів клієнта у кримінальному провадженні № 00002785 від 08.11.2018, а клієнт зобов`язується сплачувати компанії винагороду за надання правової допомоги, а також витрати пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до умов договору та інших правочинів, що є невід`ємною частиною договору;

- між компанією та клієнтом також було укладено додаток № 1 до договору в іншій редакції, в якій, окрім гонорару успіху у сумі 3 024 000 грн. 00 коп., встановлено фіксовану суму гонорару, яку клієнт щомісячно сплачує компанії кожного місяця - 270 000 грн. 00 коп.;

- додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 08.09.2021, сторони обумовили таке:

- пункт 4 додатку до договору: сторони домовились, що розмір щомісячної винагороди за юридичні послуги, що надаються компанією, згідно з основним договором та цією угодою, є фіксованим і складає 210 000 грн. 00 коп.;

- пункт 5 додатку до договору передбачає, що сторони домовились, що протягом одного робочого дня наступного за днем підписання даної угоди, клієнт додатково, понад розмір щомісячної винагороди, вказаної в пункті 4 угоди, виплачує компанії платіж, який складається з "бонусу успіху" в розмірі 2 700 000 грн. 00 коп., а також 12% від вказаної вище суми коштів, що становить витрати компанії на адміністрування, а всього: 3 024 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок компанії вказаний в основному договорі. При цьому, якщо сторони фактично доходили до згоди, що фіксована сума не відповідає об`єму наданих послуг компанією клієнту, то саме в такому випадку складались акти здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги);

- окрім оплати надання юридичних послуг за актами, у клієнта перед компанією виник обов`язок сплатити компанії гонорар успіху у сумі 3 024 000 грн. 00 коп., та кожного місяця, окрім тих, в яких складались акти здачі-приймання юридичних послуг, оплачувати фіксовану суму у розмірі 270 000 грн. 00 коп. Крім того, клієнт не надав суду та не врахував усі акти, які були складені компанією, та штучно здійснив заниження вартості наданих послуг, з метою завищення суми коштів, що підлягають поверненню. Так, позивачем не було враховано, що компанія надавала йому ще ряд юридичних послуг, акти про які надсилала на адресу клієнту;

- зокрема, 19.09.2022 компанією було направлено на адресу клієнта акт № 19_22_09 від 19.09.2022 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 на загальну суму 1 269 542 грн. 00 коп. У відповідь на вказаний акт, на адресу компанії надійшов лист клієнта від 03.10.2022 № 16-765, із змісту якого вбачається, що лист компанії з актом № 19_22_09 від 19.09.2022 він отримав 28.09.2022, та не погоджується із ним, і оплачувати послуги не збирається;

- супровідним листом від 07.10.2022 вих. № 190/1, компанією на адресу клієнта був направлений акт №07_22_10 від 07.10.2022 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 08.09.2021, в якому встановлено, що в період з 14.01.2022 по 06.05.2022 компанією було надано клієнту юридичні послуги на суму 517 000 грн. 00 коп., що підтверджується інформативною довідкою із офіційного сайту АТ "Укрпошта" за трекінг-номером 477. Відповідь на вказаний акт не надходила. При цьому, як вбачається із пункту 36 договору, отримавши, в порядку визначеному пунктом 3.5 договору, відповідний акт здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) та рахунок на оплату, клієнт зобов`язаний розглянути такий акт протягом наступних 2 робочих днів, та у разі відсутності заперечень підписати його, або в строки вказані в цьому пункті договору направити компанії письмове обґрунтоване заперечення. Пунктом 3.8. договору встановлено, що відповідний акт здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) вважається погодженим та підписаним клієнтом, якщо протягом строку вказаного в пункті 3.6. договору, клієнт не направив компанії обґрунтовані письмові зауваження на нього. З огляду на вищевказані умови договору, враховуючи, що зауваження до акту № 19_22_09 від 19.09.2022 не надійшли протягом 2-х днів з дати його отримання клієнтом (а надійшли з пропущенням вищевказаного строку) та те, що на акт № 07_22_10 від 07.10.2022 зауважень взагалі не надходило, юридичні послуги, що в них зазначені, вважаються такими, що надані, та підлягають оплаті. Тобто, фактично, компанією лише на підставі актів, були надані клієнту юридичні послуги (правова допомога) на суму 9 185 362 грн. (7 398 820 грн. 00 коп. - сума, яку визнає позивач + 517 000 грн. 00 коп. за актом № 07_22_10 від 07.10.2022 + 1 269 542 грн. 00 коп. за актом №19_22_09 від 19.09.2022);

- також між клієнтом та компанією були підписані акти, що не мали прив`язки до конкретного місяця, адже послуги, що в них зазначені, надавались безперервно: акт №1-А від 31.01.2022 на суму 966 820 грн. 00 коп.; акт № 2-А від 28.02.2022 на суму 291 675 грн. 00 коп.; акт № 3 від 28.07.2022 на суму 118 325 грн. 00 коп.; акт №19_22_09 від 19.09.2022 на суму 1 269 542 грн. 00 коп. З огляду на зазначене, шляхом арифметичного підрахунку, можна дійти до висновку, що за весь час дії договору до дати звернення позивача до суду в межах даної справи, компанія надала клієнтові юридичні послуги (правову допомогу) за договором на загальну суму: 14 099 362 грн. 00 коп., що складається з:

- гонорару за юридичні послуги (правову допомогу) у сумі 11 075 362 грн. 00 коп. - (7 398 820 грн. 00 коп. за актами, що визнаються в позовній заяві + 1 786 542 грн.00 коп. за актами, що не враховані позивачем + 1 890 000 грн. 00 коп. за фіксованим платежем згідно з додатком № 1 до договору за червень-грудень 2022 року); винагорода (гонорар успіху) - 3 024 000 грн. 00 коп.;

- також відповідач зазначає, що оскільки договір станом на дату написання даного відзиву є чинним, то суми наданих послуг клієнту за ним збільшуються, відносно складених актів здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, та фіксованої ставки за оплату послуг за договором;

- набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 5771/23 від 06.02.2023), в якому він просив суд відкласти підготовче засідання на іншу дату, у зв`язку з відрядженням представника позивача, а також для забезпечення можливості надання відповіді на відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 07.02.2023 з`явився представник відповідача, представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, яке було задоволено судом.

Крім того, судом було відзначено, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем лише 03.02.2023, у зв`язку з чим строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 07.02.2023 підготовче засідання було відкладено на 07.03.2023.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 8423/23 від 20.02.2023), в якій він не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують законні вимоги позивача, посилаючись на таке:

- надання правової допомоги відповідачем за договором обмежується правовою допомогою у кримінальному провадженні № 00002785 від 08.11.2018, або згідно з іншими правочинами, що є невід`ємною частиною даного договору;

- як зазначено в позовній заяві і підтверджено документально, 17.01.2022 прокурором Офісу Генерального прокурора була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 00002785 від 08.11.2018, у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, що було предметом договору. Інших правочинів, що є невід`ємною частиною даного договору сторонами не укладалось;

- клієнтом (позивачем) був досягнутий результат, а відповідачем виконані всі можливі та необхідні заходи згідно з договором щодо відновлення порушених чи оспорюваних прав, свобод та законних інтересів клієнта у кримінальному провадженні № 00002785 від 08.11.2018;

- 26.07.2022 позивач звернувся до відповідача з листом № 02-588 із пропозицією проведення очної зустрічі, з метою унормування правових, фінансових та бухгалтерських питань. У відповіді на вказаний лист відповідач, зокрема зазначив, що "ТОВ "АК "Гарант" відпрацьовані всі питання поставлені АТ ДнСз станом на 23.02.2022". Тобто, відповідач визнав, що надання правових послуг за договором ним завершено. Невирішеними є тільки фінансові питання, що є предметом позову;

- підстава, на якій було набуте майно (грошові кошти) відпала, а тому у відповідача виникло зобов`язання з повернення надмірно сплачених позивачем грошових коштів за договором у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп.;

- якщо відповідач посилається у відзиві на додаток № 1 в редакції, копію якої відповідач надав суду, то для повного, всебічного розгляду справи він зобов`язаний надати суду та позивачу для огляду оригінал вказаного документу;

- якщо припустити, що існує два оригінали додатку № 1 до договору в різних редакціях, то це свідчить, що сторони не дійшли згоди до визначення ціни (гонорару) договору, що є наслідком неукладеності додатку № 1 з відповідними наслідками;

- позивач зауважує, що клієнт жодних усних, письмових, або у будь-який інший спосіб, перелічених у акті № 19_22_09 від 19.09.2022, завдань компанії не давав;

- клієнт жодних усних, письмових, або у будь-який інший спосіб, перелічених у акті №07_22_10 від 07.10.2022, завдань компанії також не давав;

- з 24.02.2022 компанія не приймала участі і не залучалась клієнтом до вирішення будь-яких питань клієнта, зокрема і пов`язаних з кримінальним провадженням 0000365 від 02.06.2017. Послуги, які компанія надала у липні 2022 року, клієнтом оплачені, про що сторонами підписаний відповідний акт;

- супроводження і проведення КНІСЕ судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні 0000365 від 02.06.2017 забезпечувалось АО "Гарант", про що був складений відповідний акт і послуга оплачена АТ "ДнСЗ";

- опрацювання матеріалів, аналіз положень чинного законодавства України та інформаційних джерел, основних положень науково-технічної і довідкової літератури та інших інформаційних джерел, що перелічене в акті - це робота з підвищення кваліфікації фахівців Компанії, яка не є наданою послугою, яку клієнт не замовляв і не звертався до компанії за консультаціями. Принаймні, це обов`язок компанії згідно з пунктом 2.2.3. договору;

- клієнт не отримував від компанії ані Висновок експертів від 03.02.2022 №2435/22-61, ані Висновок експертів від 06.05.2022 №3890/22-61 КНДІСЕ, так як вказану послугу у компанії не замовляв;

- жодних додатків до договору між сторонами не укладалось, а отже, між сторонами договору не визначена сама правова допомога, яку потребує клієнт, очікуваний результат, орієнтовні строки виконання правової допомоги розмір гонорару і порядок його сплати.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 9235/23 від 23.02.2023), в яких він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- у відповідності до пункту 1.1. договору про надання правової допомоги, компанія зобов`язується відповідно до діючого законодавства надавати правову допомогу клієнту для захисту у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів клієнта, в тому числі у кримінальному провадженні № 00002785 від 08.11.2018, а клієнт зобов`язується сплачувати компанії винагороду за надання правової допомоги, а також витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до умов договору та інших правочинів, що є невід`ємною частиною договору. Тобто, словосполучення "в тому числі", яке зазначено в пункті 1.1 договору вказує на те, що відповідач зобов`язується надавати правову допомогу клієнту а також ("в тому числі") надає правову допомогу у кримінальному провадженні №00002785 від 08.11.2018;

- на підтвердження того, що надання правової допомоги позивачу не обмежувалось "наданням правової допомоги виключно у кримінальному провадженні №0002785 від 08.11.2018" відповідач нагадує, та просить повторно позивача переглянути надані акти здачі-приймання правових (юридичних) послуг, що підписані власноруч директором АТ "Дніпропетровський стрілочний завод" - Тараненко С.Д., в яких чітко підтверджується надання правової допомоги по іншим питанням клієнта;

- відповідач звертає увагу як суду, так і позивача, що останнім 28.07.2022 було підписано акт № 3 здачі-приймання правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 08.09.2021, в якому наданий перелік послуг у липні 2022 року свідчить, що відповідач залучався позивачем після 24.02.2022 до вирішення питань позивача та те, що у зв`язку із досягненням бажаного результату по кримінальному провадженні 00002785 від 08.11.2018, не припинилась дія зазначеного договору, а доводи останнього є надуманими, та такими, що вводить в оману суд;

- оскільки договір станом на дату написання даного заперечення є чинним, то суми наданих послуг клієнту за ним збільшуються, відносно складених актів здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, та фіксованої ставки за оплату послуг за договором;

- позивач зазначає, що якщо існує два оригінали додатку № 1 до договору в різних редакціях, то це свідчить, що сторони не дійшли згоди до визначення ціни (гонорару) договору, що є наслідком неукладеності додатку № 1 з відповідними наслідками;

- в свою чергу відповідач зауважує, що якщо брати до уваги додаток № 1 до договору, який надано позивачем, то вбачається, що сторони чітко визначилися із фіксованим розміром гонорару (бонусу успіху) у розмірі 3 024 000 грн. 00 коп. за надані послуги по договору. Але, сам позивач у своїй позовній заяві визнає той факт, що ним на виконання умов договору було добросовісно сплачено на користь відповідача кошти за надані послуги на суму 10 247 715 грн. 00 коп., що явно свідчить про те, що позивач протягом надання послуг відповідачем визнавав та керувався додатком № 1 до договору, який було долучено відповідачем, адже в даному додатку сторони дійшли згоди, що окрім гонорару успіху у сумі 3 024 000 грн. 00 коп., встановлено фіксовану суму гонорару, яку клієнт щомісячно сплачує компанії кожного місяця - 270 000 грн. 00 коп.;

- 19.09.2022 компанією було направлено на адресу клієнта акт №19_22_09 від 19.09.2022 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 на загальну суму 1 269 542 грн. 00 коп. У відповідь на вказаний акт, на адресу компанії надійшов лист клієнта від 03.10.2022 №16-765, із змісту якого вбачається, що лист компанії з актом № 19_22_09 від 19.09.2022 він отримав 28.09.2022, та не погоджується із ним, і оплачувати послуги не збирається;

- також, супровідним листом від 07.10.2022 вих. № 190/1, компанією на адресу клієнта був направлений акт №07_22_10 від 07.10.2022 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 08.09.2021, в якому встановлено, що в період з 14.01.2022 по 06.05.2022 компанією було надано клієнту юридичні послуги у сумі 517 000 грн. 00 коп., що підтверджується інформативною довідкою із офіційного сайту АТ "Укрпошта" за трекінг-номером 477. Відповідь на вказаний акт не надходила;

- при цьому, як вбачається із пункту 3.6. договору, отримавши, в порядку визначеному пунктом 3.5. договору, відповідний акт здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) та рахунок на оплату, клієнт зобов`язаний розглянути такий акт протягом наступних 2-х робочих днів, та у разі відсутності заперечень підписати його, або в строки вказані в цьому пункті договору направити компанії письмове обґрунтоване заперечення;

- пунктом 3.8. договору встановлено, що відповідний акт здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) вважається погодженим та підписаним клієнтом, якщо протягом строку вказаного в пункті 3.6 договору, клієнт не направив компанії обґрунтовані письмові зауваження на нього;

- з огляду на вищевказані умови договору, враховуючи, що зауваження до акту №19_22_09 від 19.09.2022 не надійшли протягом 2-х днів з дати його отримання клієнтом (а надійшли з пропущенням вищевказаного строку) та те, що на акт № 07_22__10 від 07.10.2022 зауважень взагалі не надходило, юридичні послуги, що в них зазначені вважаються такими, що надані, та підлягають оплаті.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. суду №11032/23 від 07.03.2023), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з участю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

У підготовче засідання 07.03.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

У відповідності до частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчується 20.03.2023, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, подання до суду відповіді на відзиви, заперечень, а також доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень), та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд вважав за необхідне продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 07.03.2023 строк проведення підготовчого провадження був продовжений на 30 днів, а саме: по 12.04.2023 включно; підготовче засідання було відкладено на 28.03.2023.

У підготовче засідання 28.03.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному підготовчому засіданні представники позивача та відповідача підтвердили, що ними подані всі заяви по суті справи, а також долучені всі необхідні для правильного вирішення спору докази, також представники позивача та відповідача підтвердили доцільність закриття підготовчого провадження у даній справі.

У підготовчому засіданні 28.03.2023 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене та у зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, суд вважав за можливе закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 28.03.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.04.2023.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №17478/23 від 11.04.2023), в якому він просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку з відрядженням його представника до м. Львова.

У судове засідання 11.04.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

У вказаному засіданні також була з`ясована необхідність у дослідженні оригіналів документів, а саме: оригіналу спірного договору, всіх додатків до нього та актів здачі-прийняття правових (юридичних) послуг.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 11.04.2023 у судовому засіданні було оголошено перерву до 25.04.2023; постановлено позивачу та відповідачу надати для огляду у судовому засіданні такі документи: оригінал договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 з усіма додатками до нього та оригінали актів здачі-прийняття правових (юридичних) послуг.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. суду №20023/23 від 25.04.2023), в якому він просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату та забезпечити участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (з використанням системи "EаsyCon"), посилаючись на таке:

- представником відповідача раніше було повідомлено суд, що він не має можливості бути присутнім у судовому засіданні 11.04.2023, у зв`язку з відрядженням до м. Львова, тому він просив суд забезпечити участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (з використанням системи "EаsyCon");

- представник відповідача не має можливості з`явитися у судове засідання, 25.04.2023, у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Юрків О.Р. від 13.04.2023 про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- представник відповідача зазначає, що 25.04.2023 територіально буде знаходитися у м.Львові, тому фізично не має можливості прийняти участь у судовому засіданні, на підставі чого просить суд, з метою недопущення повторного відкладення судового засідання, відкласти дане судове засідання, забезпечивши участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (з використанням системи "EаsyCon").

У судове засідання 25.04.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом враховано наявність його клопотання про відкладення судового засідання, з якого вбачається, що відповідач повідомлений про день, час та місце судового засідання 25.04.2023 належним чином.

Крім того, належне повідомлення відповідача про день, час та місце судового засідання 25.04.2023 підтверджується також Довідкою про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвалу суду від 11.04.2023 доставлено до електронної скриньки відповідача - 13.04.2023, отже завчасно (а.с. 169).

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляд у справи, суд не вбачав підстав для його задоволення, з огляду на таке:

- як встановлено судом вище та що вбачається з поданого відповідачем 25.04.2023 клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання;

- відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

- у даному випадку неявка представника відповідача у судове засідання 25.04.2023 є повторною, оскільки у попереднє судове засідання 11.04.2023 представник відповідача також не з`явився. Більше того, 11.04.2023 відповідач вже звертався з аналогічним клопотанням про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом;

- кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, судом відзначено, що ухвалою суду від 11.04.2033 було постановлено позивачу та відповідачу надати для огляду у судовому засіданні оригінали відповідних документів, огляд та дослідження яких має важливе значення для правильного вирішення спору.

Слід відзначити, що відповідачем вказані документи суду не надані та враховуючи неявку представника відповідача у судове засідання, вимоги ухвали суду не виконані відповідачем, що унеможливлює розгляду справи у судовому засідання 25.04.2023, через неможливість виконання завдання господарського судочинства щодо повного та всебічного дослідження всіх поданих сторонами доказів по справі.

З огляду на викладене, враховуючи необхідність дослідження оригіналів документів, наданих як позивачем так і відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні.

Крім того, з метою участі всіх учасників справи у розгляді справи та забезпечення права сторін на висловлення власної правової позиції, керуючись положеннями статті 197 Господарського процесуального кодексу України, суд вважав можливим задовольнити клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та оголосити перерву у судовому засіданні, продовживши останнє в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 25.04.2023 у судовому засіданні було оголошено перерву до 02.05.2023; надано можливість представнику відповідача прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon", а також роз`яснено представникам відповідача, що для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції останні зобов`язані зайти та авторизуватися в системі відеоконференцзв`язку за 10 хвилин до часу судового засідання; активувати технічні засоби (мікрофон, навушники, камеру) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою системи відеоконференцзв`язку; очікувати запрошення секретаря судового засідання до участі в судовому засіданні. Ризики технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. суду № 21000/23 від 01.05.2023), до якого були долучені витребувані ухвалою суду оригінали документів.

У судове засідання 02.05.2023 з`явилися представники позивача та відповідача (представник відповідача приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції).

У судовому засідання 02.05.2023 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на позовну заяву.

У судовому засідання 02.05.2023 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. Також у засіданні оглянуто оригінали документів, наданих позивачем, а саме: договір про надання правової допомоги від 08.09.2021; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 08.09.2021; додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 09.09.20214; акт № 1/ДнСЗ здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 30.11.2021; акт № 2/ДнСЗ здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 23.12.2021; акт №1 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 31.01.2022; акт № 1-А здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 31.01.2022; акт № 2 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.02.2022; акт № 2-А здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.02.2022; акт №3 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.07.2022. Також судом було оглянуто оригінали документів, наданих відповідачем, а саме: акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.21 по 31.12.21; договір про надання правової допомоги від 08.09.2021; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 08.09.2021; акт № 1 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 31.01.2022; акт № 1-А здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 31.01.2022; акт № 2 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.02.2022; акт № 2-А здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.02.2022; акт №3 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.07.2022.

У судовому засіданні 02.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, наявність переплати у заявлені до стягнення сумі, а також наявність підстав для повернення вказаних грошових коштів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 08.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" (далі - компанія, відповідач) та Акціонерним товариством "Дніпропетровський стрілочний завод" (далі - клієнт, позивач) укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір, а.с.15-17), відповідно до умов пункту 1.1. якого компанія зобов`язується відповідно до діючого законодавства надавати правову допомогу клієнту для захисту у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів клієнта, в тому числі у кримінальному провадженні № 00002785 від 08.11.2018, а клієнт зобов`язується сплачувати компанії винагороду за надання правової допомоги, а також витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до умов договору та інших правочинів, що є невід`ємною частиною даного договору.

У розділі 2 договору сторонами були визначені права та обов`язки сторін, зокрема, згідно з пунктом 2.1.5. договору, компанія має право створювати робочі групи, у тому числі із залученням адвокатів, які не входять до складу компанії, до вирішення окремих задач, пов`язаних з наданням правової допомоги.

У пункті 5.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, і якщо не буде розірваний з ініціативи клієнта чи компанії, з визначенням умов та наслідків його розірвання, діє до виконання всіх можливих та необхідних заходів щодо відновлення, визнання порушених чи оспорюваних прав, свобод та законних інтересів клієнта (постановлення вироку, рішення, постанови; винесення ухвали, постанови судом та/або отримання інших правовстановлюючих документів встановлених законодавством або відповідей від уповноважених органів, щодо неможливості видачі останніх), та виконання клієнтом будь-яких грошових зобов`язань, згідно з договором та діючим законодавством України.

Крім того, 09.09.2021 сторонами була підписана додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 08.09.2021, за умовами пункту 1 якої, у зв`язку з домовленістю сторін, розділ 7 "Інші умови договору" договору, вирішено доповнити пунктом 7.13. наступного змісту: "7.13. Сторони, керуючись положеннями частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення" (а.с.19).

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що між сторонами, внаслідок укладання договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи також вбачається, що до договору сторонами було підписано додаток № 1 від 08.09.2021. При цьому, позивач та відповідач в процесі розгляду справи судом надали до суду різні редакції вказаного додатку. Слід також відзначити, що як позивач так і відповідач під час розгляду справи судом не заперечували факт підписання обох (різних) редакцій додатку № 1 від 08.09.2021 до договору.

Так, позивачем до позовної заяви було долучено редакцію додатку № 1 від 08.09.2021 (оригінал вказаного додатку було оглянуто у судовому засіданні 02.05.2023), в якому зазначено, зокрема, таке:

- сторони домовилися, що протягом одного робочого дня, наступного за днем підписання даної угоди, клієнт виплачує компанії платіж, який складається з винагороди ("бонусу успіху") у розмірі 2 700 000 грн. 00 коп., а також, 12% від вказаної вище суми коштів, що становлять витрати компанії на адміністрування, а всього: 3 024 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок компанії, вказаний в основному договорі. Вказана сума коштів, у випадку не настання обставин, зазначених у пункті 1 та/або пункті 2 угоди, повертається клієнту протягом 2-х робочих днів, після ненастання обставин, вказаних у пункті 1 та/або пункті 2 угоди (пункт 4 додатку № 1 від 08.09.2021 до договору, наданого позивачем);

- виплата суми коштів, у розмірі передбаченої пунктом 4 угоди, здійснюється клієнтом протягом дня укладення даної угоди, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок компанії, вказаний у основному договорі (пункт 5 додатку № 1 від 08.09.2021 до договору, наданого позивачем).

Як убачається з матеріалів справи та було підтверджено представником позивача у судовому засіданні 02.05.2023, вказане зобов`язання позивачем було виконано у повному обсязі, а саме: передбачений пунктом 4 додатку № 1 від 08.09.2021 платіж у сумі 3 024 000 грн. 00 коп. був здійснений позивачем на користь відповідача в день підписання вказаного додатку до договору - 08.09.2021 відповідно до наступних платіжних доручень:

- платіжного доручення № 12947 від 08.09.2021 на суму 2 000 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу "за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 08.09.2021" (а.с.47);

- платіжного доручення № 2061 від 08.09.2021 на суму 1 024 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу "за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 08.09.2021" (а.с.48).

У той же час, у процесі розгляду справи судом, відповідач надав до суду іншу редакцію додатку № 1 від 08.09.2021 до договору (в оригіналі), в якій зазначено, зокрема, таке:

- сторони домовились, що розмір щомісячної винагороди за юридичні послуги, що надаються компанією, згідно з основним договором та цією угодою, є фіксованим і складає 270 000 грн. 00 коп. (пункт 4 додатку № 1 від 08.09.2021 до договору, наданого відповідачем);

- сторони домовилися, що протягом одного робочого дня, наступного за днем підписання даної угоди, клієнт додатково, понад розмір щомісячної винагороди, вказаної у пункті 4 угоди, виплачує компанії платіж, який складається з "бонусу успіху" у розмірі 2 700 000 грн. 00 коп., а також 12% від вказаної вище суми коштів, що становлять витрати компанії на адміністрування, а всього: 3 024 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок компанії, вказаний у основному договорі. Вказана вище сума коштів, у випадку не настання обставин, вказаних у пункті 1 та/або пункті 2 угоди, повертається клієнту протягом 2-х робочих днів після ненастання обставин, вказаних у пункті 1 та/або пункті 2 цієї угоди (пункт 5 додатку № 1 від 08.09.2021 до договору, наданого відповідачем);

- виплата суми коштів у розмірі передбаченої пунктом 5 цієї угоди, здійснюється клієнтом протягом дня укладення угоди, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок компанії, вказаний в основному договорі (пункт 6 додатку № 1 від 08.09.2021 до договору, наданого відповідачем).

Проаналізувавши зміст двох різних редакції додатку № 1 від 08.09.2021 до договору та фактичні правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, приймаючи до уваги ділову практику, що склалася між сторонами в процесі виконання спірного договору, суд дійшов до слідуючих висновків:

- фактично сторонами було досягнуто згоди щодо сплати позивачем на користь відповідача платежу, який складається з винагороди ("бонусу успіху") у розмірі 2 700 000 грн. 00 коп., а також, 12% від вказаної вище суми коштів, що становлять витрати компанії на адміністрування, а всього: 3 024 000 грн. 00 коп., оскільки ідентичні умови щодо вказаного зобов`язання містяться як у редакції додатку № 1 від 08.09.2021 до договору, наданій позивачем, так і в редакції вказаного додатку, наданого відповідачем. Слід також відзначити, що умови щодо винагороди (гонорару успіху) передбачені також у пунктах 3.1. та 3.2. договору (щодо змісту якого спір між сторонами відсутній). Так, договір передбачає, що умови щодо вказаної винагороди узгоджуються сторонами окремо у додатковій угоді (пункт 3.1. договору) Також узгоджуються умови щодо порядку сплати вказаної винагороди, як у договорі (пункт 3.2. договору), таку і у додатку № 1 від 08.09.2021 до договору. Більше того, судом було встановлено, що, фактично, вказане зобов`язання було виконано позивачем у повному обсязі у день підписання додатку № 1 до договору - 08.09.2021;

- сторонами не було досягнуто згоди щодо сплати позивачем на користь відповідача щомісячної винагороди за юридичні послуги, що надаються компанією, згідно з основним договором та угодою, який є фіксованим і складає 270 000 грн. 00 коп., оскільки вказані умови містяться лише в редакції додатку № 1 від 08.09.2021 до договору, наданій відповідачем; редакція додатку № 1 від 08.09.2021, надана позивачем, вказані умови не містить. Слід також відзначити, що умови договору не містять умов щодо такого фіксованого платежу та позивач під час розгляду справи судом заперечував досягнення згоди щодо вказаних умов. Більше того, у судовому засіданні 02.05.2021 представники позивача та відповідача підтвердили, що, починаючи з 08.09.2021 і станом на час розгляду справи судом, вказаний щомісячний фіксований платіж у сумі 270 000 грн. 00 коп. позивачем жодного разу не сплачувався; доказів зворотного матеріали справи не місять.

Таким чином, доводи відповідача щодо наявності заборгованості позивача перед відповідачем в частині несплати щомісячної фіксованої винагороди відхиляються судом.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідач надав позивачу, а позивач прийняв без будь-яких зауважень, послуги з надання правової допомоги на загальну суму 7 398 820 грн. 00 коп., що підтверджується складеними та підписаними позивачем та відповідачем Актами здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, а саме:

- Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 1/ДнСЗ від 30.11.2021, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що в період з 01.02.2021 по 30.09.2021 компанією за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; всього, загальна вартість послуг наданих компанією в період з 01.02.2021 по 30.09.2021, згідно з актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг становить 3 024 000 грн. 00 коп., без ПДВ (компанія не є платником ПДВ) (пункт 2 вказаного акту) (а.с. 29-31);

- Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 2/ДнСЗ від 23.12.2021, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що в період з 01.10.2021 по 23.12.2021 компанією за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; вартість послуг наданих компанією в період з 01.10.2021 по 23.12.2021, згідно з актом, є фіксованою та становить 2 468 000 грн. 00 коп., без ПДВ (компанія не є платником ПДВ) (пункт 2 вказаного акту) (а.с. 32-33);

- Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 1 від 31.01.2022, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що в період з 04.01.2022 по 31.01.2022 компанією за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; вартість послуг, наданих компанією, є фіксованою та становить 265 000 грн. 00 коп., без ПДВ (пункт 2 вказаного акту) (а.с. 34-36);

- Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 1-А від 31.01.2022, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; вартість послуг, наданих компанією, є фіксованою та становить 966 820 грн. 00 коп., без ПДВ (пункт 2 вказаного акту) (а.с. 37);

- Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 2 від 28.02.2022, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що в період з 01.02.2022 по 28.02.2022 компанією за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; вартість послуг, наданих компанією, є фіксованою та становить 265 000 грн. 00 коп., без ПДВ (пункт 2 вказаного акту) (а.с. 38-40);

- Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 2-А від 28.02.2022, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що компанією за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; вартість послуг, наданих компанією, є фіксованою та становить 291 675 грн. 00 коп., без ПДВ (пункт 2 вказаного акту) (а.с. 41-42);

- Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 3 від 28.07.2022, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; вартість послуг, наданих компанією, є фіксованою та становить 118 325 грн. 00 коп., без ПДВ (пункт 2 вказаного акту) (а.с. 43).

Суд відзначає, що у кожному з вказаних Актів у пункті 4 сторони зазначили, що підписуючи акт здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, сторони підтверджують відсутність претензій щодо кількості та якості наданих послуг.

Слід також відзначити, що в судовому засіданні 02.05.2023 судом були оглянуті оригінали вказаних вище актів, а саме: акт № 1/ДнСЗ здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 30.11.2021; акт № 2/ДнСЗ здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 23.12.2021; акт №1 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг по договору про надання правової допомоги від 31.01.2022; акт № 1-А здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 31.01.2022; акт № 2 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.02.2022; акт №2-А здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.02.2022; акт № 3 здачі-прийняття правових (юридичних) послуг від 28.07.2022.

У матеріалах справи також відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень позивача (клієнта) стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття послуг за зазначеними Актами здачі-прийняття правових (юридичних) послуг позивачем також не заявлено; у позовній заяві позивач визнає факт надання послуг за переліченими вище Актами на загальну суму 7 398 820 грн. 00 коп.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за ним.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у розділі 3 договору сторонами були визначені умови щодо виплати гонорару, винагороди (гонорару успіху) та витрат, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги, зокрема:

- за надану правову допомогу клієнт сплачує компанії гонорар та винагороду (гонорар успіху), відповідно до окремої додаткової угоди (додаткових угод) до договору, тощо (пункт 3.1. договору);

- гонорар сплачується компанії в повному обсязі безпосередньо перед початком надання клієнту правової допомоги, якщо інше не обумовлене договором (пункт 3.2. договору);

- клієнт сплачує компанії витрати пов`язані з наданням правової допомоги (пункт 3.3. договору);

- виконання грошових зобов`язань з оплати гонорару, винагороду (гонорар успіху) та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, здійснюється клієнтом, згідно з відповідним(ми) актом(ами) здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) та рахунку на оплату грошових зобов`язань клієнта за звітний місяць. Може бути передбачена авансова оплата (повна та/або часткова) (пункт 3.4. договору);

- сторони домовились, що передача акту(ів) здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) та рахунку на оплату грошових зобов`язань клієнта за звітний місяць, відбувається наступним чином: підготовлені компанією документи направляються з використанням меседжерів інтернет-зв`язку на телефонні номери клієнта: , електронна адреса: , не пізніше першого числа, місяця наступного за звітним (пункт 3.5. договору);

- отримавши, в порядку визначеному пунктом 3.5 договору, відповідний акт здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) та рахунок на оплату, клієнт зобов`язаний розглянути такий акт протягом наступних 2 (двох) робочих днів, та у разі відсутності заперечень підписати його, або в строки вказані в цьому пункті договору направити компанії письмове обґрунтоване заперечення (пункт 3.6. договору);

- підписаний акт здачі-приймання адвокатських юридичних послуг (правової допомоги), чи обґрунтоване заперечення на такий акт, направляється клієнтом компанії таким чином: з використанням месседжерів інтернет-зв`язку на телефонний номер компанії: +34 , та повідомленням на електронну пошту компанії: (пункт 3.7. договору);

- відповідний акт здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) вважається погодженим та підписаним клієнтом, якщо протягом строку, вказаного в пункті 3.6 договору, клієнт не направив компанії обґрунтовані письмові зауваження на нього (пункт 3.8. договору);

- оплата щомісячного гонорару за адвокатські послуги (правову допомогу) надані клієнту здійснюються наступним чином: після отримання та підписання/погодження клієнтом акту здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги) за відповідний місяць, клієнт зобов`язаний здійснити оплату протягом одного робочого дня наступного за останнім днем підписання/погодження відповідного акту, згідно з умовами договору (пункт 3.9. договору);

- за звернення клієнта до компанії по реквізитам пункту 3.7 договору, компанією може бути визначений інший порядок оплати, ніж вказаний у пункті 3.9. договору, за умови, що наведені клієнтом обставини будуть свідчити про об`єктивну необхідність виконати оплату, в порядку та на умовах, який є іншим, ніж встановлено пунктом 3.9. договору (пункт 3.10. договору).

Як убачається з матеріалів справи, надані за Актами здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, складеними у період з 30.11.2021 по 28.07.2022, послуги були оплачені позивачем лише частково - на суму 7 223 715 грн. 00 коп., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжним дорученням № 13972 від 15.11.2021 на суму 2 468 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу "за юридичні послуги згідно рахунку № 9 від 25.10.2021" (а.с.49);

- платіжним дорученням № 5 від 04.01.2022 на суму 4 755 715 грн. 00 коп. з призначенням платежу "за юридичні послуги згідно рахунку № 1 від 04.01.2021" (а.с.50).

Як було встановлено судом вище, платежі, здійснені позивачем 08.09.2021, на загальну суму 3 024 000 грн. 00 коп., є оплатою винагороди, передбаченої додатком № 1 від 08.09.2023 до договору. Вказане також було підтверджено під час надання усних пояснень представником позивача у судовому засіданні 02.05.2023, який зазначив, що додаток № 1 від 08.09.2023 до договору підписано сторонами 08.09.2021 та у той же день позивачем була здійснена оплата передбаченої додатком винагороди в сумі 3 024 000 грн. 00 коп. Також представник позивача у судовому засіданні 02.05.2023 підтвердив, що оплата, здійснена 08.09.2021, не могла бути оплатою послуг наданих за Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 1/ДнСЗ від 30.11.2021, вартість послуг за яким становить також 3 024 000 грн. 00 коп., оскільки вказаний Акт був підписаний сторонами лише 30.11.2021, а оплата здійснена 08.09.2021.

У той же час, зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву вбачається що позивач вважає, що дія договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 закінчилася, оскільки, на думку позивача, вказаний договір передбачав надання правової допомоги виключно в межах кримінального провадження № 00002785 від 08.11.2018, яке постановою Генеральної прокуратури від 17.02.2022 було закрито (а.с.24-28), у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача із листом № 16-745 від 19.09.2022, яким вимагав повернення зайво сплаченої позивачем суми у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп. (а.с.52-55), та в подальшому позивач звертався до відповідача із претензією № 16-805 від 25.10.2022, в якій вимагав протягом 3 днів з дня її отримання повернути позивачу зайво сплачену суму у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп. (а.с.56-58).

Суд не погоджується із вказаними доводами позивача, з огляду на таке.

Відповідно до умов пункту 1.1. договору компанія зобов`язується відповідно до діючого законодавства надавати правову допомогу клієнту для захисту у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів клієнта, в тому числі у кримінальному провадженні № 00002785 від 08.11.2018, а клієнт зобов`язується сплачувати компанії винагороду за надання правової допомоги, а також витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до умов договору та інших правочинів, що є невід`ємною частиною даного договору.

Таким чином, зі змісту пункту 1.1 договору вбачається, що правова допомога за договором надається у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів клієнта, в тому числі (але не виключно) у кримінальному провадженні №00002785 від 08.11.2018.

Більше того, зі змісту наявних у матеріалах справи Актів здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, складених у період з 30.11.2021 по 28.07.2022 (факт прийняття послуг за якими підтверджує сам позивач у позовній заяві) вбачається, що за договором надавались послуги, пов`язані з аналізом тендерної документацій (акт від 30.11.2021), пов`язані з публічними закупівлями та оскарженням рішення антимонопольного комітету (акт від 23.12.2021), пов`язані з іншим кримінальним провадженням - № 0000365 від 02.06.2017 (акти від 31.01.2022 та від 28.02.2022), пов`язані з аналізом чинного податкового законодавства та консультації з цього приводу (акт від 28.07.2022).

Таким чином, позивач помилково вважає, що послуги за договором про надання правової допомоги від 08.09.2021 умовами пункту 1.1. були обмежені лише зазначеним у вказаному пунктів кримінальним провадженням.

Крім того, позивач помилково вважає, що дія договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 закінчилася в момент закінчення кримінального провадження №00002785 від 08.11.2018 відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 17.01.2022, оскільки, як було встановлено судом вище, предмет договору не обмежувався лише кримінальним провадженням № 00002785 від 08.11.2018.

Судом також критично розцінюється посилання позивача на те, що з 24.02.2022 відповідачем жодних послуг за договором позивачу не надавалось, про що позивач зазначив у позовній заяві (а.с.4) та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.119).

Вказане твердження спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Актом здачі-прийняття правових (юридичних) послуг № 3 від 28.07.2022, у пункті 1 якого сторони підтвердили, що за усними завданнями клієнта, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 09.09.2021, надано останньому правові (юридичні) послуги; вартість послуг, наданих компанією, є фіксованою та становить 118 325 грн. 00 коп. Перелік послуг:

1) аналіз новел чинного законодавства та консультування клієнта з правових питань, щодо податкових змін під час воєнного стану, які внесені в чинне законодавство, згідно з Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" від 12.05.2022 № 2260-ІХ;

2) аналіз новел чинного законодавства та консультування клієнта, щодо спрощення валютних обмежень для імпорту товарної продукції та збільшення граничних строків розрахунків за експортно-імпортними операціями, після узгодження Національним банком нормативно-правових актів, відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 761;

3) аналіз новел чинного законодавства та консультування клієнта про зміни трудових відносин в умовах війни, після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352.

Факт надання відповідачем та прийняття позивачем вказаних послуг підтверджений позивачем у позовній заяві, а їх зміст свідчить про те, що вказані послуги могли бути надані лише після 07.07.2022, оскільки під час їх надання відповідачем аналізувалося законодавство з урахуванням змін, внесених 07.07.2022.

Окремо слід зазначити, що згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до частин 2-4 статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Конституційний Суд України у рішенні від 28.04.2021 № 2-р(ІІ)/2021 зауважив, що словосполучення "а також зловживання правом в інших формах", передбачене у частині третій статті 13 Цивільного кодексу України, слід тлумачити та застосовувати не відокремлено від інших приписів права, а в їх посутньому взаємозв`язку з приписами цього кодексу, насамперед із тими, які є у його статтях 3, 12 і 13. Тому, на думку Конституційного Суду України, учасник цивільних відносин у разі потреби за допомогою відповідної консультації зможе розумно передбачити, які його дії надалі можна буде кваліфікувати як недобросовісні та такі, що порушують межі здійснення цивільних прав, зокрема у формі зловживання правом, та якими можуть бути юридичні наслідки таких дій (абзац другий пункту 3.6 мотивувальної частини рішення). Приписи частини третьої статті 13 і частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України встановлюють для учасників цивільних відносин заборону порушувати межі здійснення цивільних прав, а також дають суду можливість відмовити у захисті цивільного права в разі порушення особою вимог частин другої - п`ятої статті 13 Цивільного кодексу України. Тобто у цих приписах є вказівка на юридичні наслідки дій особи, які не можна кваліфікувати як умови, підстави або міри цивільно-правової відповідальності (абзац перший пункту 8.2 мотивувальної частини рішення).

Для визначення добросовісної поведінки сторони необхідно враховувати наступне:

- одним зі способів захисту добросовісної сторони є принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування вимог, якщо її попередня поведінка підтверджує, що вона дотримує протилежної позиції (естопель);

- є такі критерії добросовісної поведінки: вона має бути очікуваною, характерною для інших учасників цивільних правовідносин за порівнянних обставин; поведінка учасника цивільно-правових відносин не повинна обмежувати право чи позбавляти права інших осіб та має враховувати права, законні інтереси іншої сторони правовідносин; поведінка сторони має бути законною, зокрема не допускаються дії виключно з протиправною метою або з наміром заподіяти шкоду іншій особі; учасники цивільних правовідносин повинні сприяти своєму контрагенту різними способами, у тому числі через отримання необхідної інформації. Відповідність дій сукупно усім цим критеріям дозволить оцінити такі дії як добросовісні. В іншому разі є підстави стверджувати про недобросовісну поведінку та зловживання правом;

- головне завдання застосування принципу добросовісності полягає у тому, щоби перешкодити стороні отримати переваги та вигоду внаслідок своєї непослідовної поведінки на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома. Інакше кажучи, принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї незаконної або недобросовісної поведінки. Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього стверджує про недійсність договору або його неукладеність. Якщо поведінка однієї сторони давала іншій підстави вважати, що договір є дійсним (сторони протягом тривалого часу належно його виконували), то наступні вимоги про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом;

- оцінюючи дії учасника на предмет добросовісності, необхідно враховувати не лише сам факт виконання договору, але й волю сторін на таке виконання та досягнення відповідних їй юридичних наслідків. Так, підписання додаткової угоди про внесення змін до окремих умов договору, ділове листування стосовно нього можуть підтверджувати наявність у сторони волі на виконання договору надалі, що дозволяє контрагенту покладатися на дійсність угоди;

- відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови);

- згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульованим у постанові від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20, суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки, в основі якої лежить принцип добросовісності, базується на римській максимі: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається;

- за змістом частини другої статті 13 Цивільного кодексу України недобросовісна поведінка однієї особи, яка полягає у вчиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин. За змістом приписів Цивільного кодексу України поняття "добросовісність" ототожнюється з поняттям "безвинність", а "недобросовісність" - з виною. За діяння, якими завдано шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, на підставі частини третьої статті 39 Цивільного кодексу України). Оскільки настання відповідальності, за загальним правилом, пов`язується з виною, то такі діяння є винними (див. висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19).

У постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 Верховний Суд вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Таким чином, поведінка та дії управнених та зобов`язаних сторін (позивача та відповідача) повинні відповідати принципу добросовісності та сутності чесної ділової практики, будуватися на взаємоповазі та дотриманні інтересів усіх учасників цих відносин.

Господарський суд вважає, що встановлені у справі обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Судом враховується, що, посилаючись у тексті позовної заяви на факт надання відповідачем послуг позивачу, зокрема, за Актом від 28.07.2021, а в подальшому в тексті цієї ж позовної заяви, посилаючись на факт відсутності надання послуг за договором відповідачем з 24.02.2022, позивач допустив прояв суперечливої поведінки (поведінки, яка суперечить добросовісності, оскільки не відповідає попередній його поведінці).

Більше того, у судовому засіданні 02.05.2023 представник позивача посилався на те, що, фактично, зазначені в Актах від 30.11.2021 та від 28.07.2022 послуги, позивачем не замовлялись, оскільки сторонами у додаткових угодах (додатках до договору) не узгоджувались умови щодо надання таких послуг, та відповідачем вказані послуги не надавались.

У той же час, з цього приводу, у судовому засіданні 02.05.2023 представниками позивача та відповідача були надані усні пояснення, що під час виконання договору від 08.09.2021 сторонами не підписувалися додаткові угоди чи додатки до договору, в яких би сторони узгоджували умови щодо надання конкретних послуг за договором, які в подальшому передавались за Актами здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, складеними в період з 30.11.2021 по 28.07.2022.

Таким чином, вказані твердження позивача розцінюються судом також як прояв суперечливої поведінки, оскільки в тексті позовної заяви позивач сам посилався на те, що на виконання умов договору відповідачем були надані позивачу послуги на загальну суму 7 398 820 грн. 00 коп. та зазначив перелік Актів, відповідно до яких вказані послуги були передані відповідачем та прийняті позивачем (а.с.3). У подальшому позивачем були надані оригінали вказаних Актів для огляду у судовому засіданні. Серед вказаних актів є й Акти від 30.11.2021 та від 28.07.2022. Всі Акти на загальну суму 7 398 820 грн. 00 коп. підписані та скріплені печатками як позивача так і відповідача; більше того, у кожному з вказаних актів сторони зазначили, що підписуючи акт здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, сторони підтверджують відсутність претензій щодо кількості та якості наданих послуг.

Слід також відзначити, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Так, проаналізувавши ділову практику, що склалася між сторонами в процесі виконання спірного договору, судом встановлено, що сторонами не укладались додаткові угоди чи додатки до договору, в яких би сторони узгоджували умови щодо надання конкретного обсягу послуг за договором, які в подальшому були передані за Актами здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, складеними в період з 30.11.2021 по 28.07.2022.

Враховуючи все вищевикладене, господарський суд констатує, що обставини справи свідчить, що Акціонерне товариство "Дніпропетровський стрілочний завод", яке прийняло надані відповідачем послуги на загальну суму 7 398 820 грн. 00 коп. за наявними в матеріалах справи Актами здачі-прийняття правових (юридичних) послуг, складеними в період з 30.11.2021 по 28.07.2022, а в подальшому стало заперечувати факт їх надання відповідачем, в такий спосіб діє недобросовісно та з порушенням меж здійснення цивільних прав, встановлених статтею 13 Цивільного кодексу України, що не відповідає ані конституційним принципам, ані загальним принципам права, встановленим статтею 3 Цивільного кодексу України.

Крім того, відхиляючи доводи позивача щодо закінчення строку дії договору, суд зазначає також наступне.

Як було вказано вище, у пункті 5.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, і якщо не буде розірваний з ініціативи клієнта чи компанії, з визначенням умов та наслідків його розірвання, діє до виконання всіх можливих та необхідних заходів щодо відновлення, визнання порушених чи оспорюваних прав, свобод та законних інтересів клієнта (постановлення вироку, рішення, постанови; винесення ухвали, постанови судом та/або отримання інших правовстановлюючих документів встановлених законодавством або відповідей від уповноважених органів, щодо неможливості видачі останніх), та виконання клієнтом будь-яких грошових зобов`язань, згідно з договором та діючим законодавством України.

Так , пунктом 6.1. договору передбачено, що договір може бути достроково розірваний з ініціативи клієнта, без повернення сплаченого гонорару (в тому числі додаткової винагороди, додаткових витрат пов`язаних з наданням юридичної допомоги), у разі якщо:

- клієнт з тих чи інших підстав не погоджується з правовою позицією, письмово запропонованою адвокатами, що входять до складу компанії, або залучені останнім згідно з пунктом 2.1.5 договору;

- клієнт не погоджується з порядком дій щодо надання правової допомоги, письмово запропонованих адвокатами, що входять до складу компанії, або залучені останнім згідно з пунктом 2.1.5 договору;

- клієнт не бажає надавати компанії всю відому та потрібну для захисту прав, свобод та законних інтересів інформацію, документи, речі та інші матеріали, які є в розпорядженні клієнта, та стосуються обставин справи;

- дострокового розірвання договору за згодою обох сторін або за рішенням суду;

- з інших підстав, передбачених договором та/або законодавством.

Умовами пункту 6.2. договору визначено, що у разі дострокового розірвання договору з ініціативи клієнта, останній зобов`язаний надати компанії письмове повідомлення протягом 5-ти днів з моменту виникнення обставин, передбачених договором, та/або укласти з компанією додаткову угоду про розірвання (припинення) договору про надання правової допомоги за згодою сторін.

За умовами пункту 7.6. договору сторони домовились, що у разі дострокового розірвання договору, вони зобов`язані протягом 10-ти днів провести консультації та переговори, на яких узгодити умови розірвання договору, в тому числі оплати фактично наданих послуг та понесених компанією витрат, про що укласти відповідну додаткову угоду.

Під час розгляду справи судом, позивачем та відповідачем було підтверджено, що будь-яких додаткових угод щодо розірвання договору між сторонами не укладалось.

Таким чином, враховуючи умови пункту 5.1. договору, приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів розірвання договору про надання правової допомоги від 08.09.2021, суд приходить до висновку, що вказаний договір станом на момент прийняття рішення по справі продовжує свою дію.

Підсумовуючи викладене, суд відзначає, що матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачем на виконання умов договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 послуг позивачу на загальну суму 7 398 820 грн. 00 коп. При цьому, судом встановлено, що вказані послуги були оплачені позивачем лише частково - в сумі 7 223 715 грн. 00 коп. Таким чином матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості позивача - Акціонерного товариства "Дніпропетровський стрілочний завод" перед відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" в сумі 175 105 грн. 00 коп. (7 398 820,00 - 7 223 715,00).

У той же час, суд відзначає, що аналіз наданих відповідачем Актів здачі-прийняття правових (юридичних) послуг на суму 1 269 542 грн. 00 коп. та на суму 517 800 грн. 00 коп., які підписані лише зі сторони відповідача та не підписані позивачем, та надання послуг за якими позивач заперечує, не входить в предмет доказування по даній справі. Більше того, вказані Акти не мають правового значення для правильного вирішення даного спору.

Слід також відзначити, що як вимоги про повернення коштів, так і позовні вимоги у даній справі позивач нормативно обґрунтовує положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України. Отже, як правову підставу для стягнення 2 848 895 грн. 00 коп. позивач зазначив статтю 1212 Цивільного кодексу України.

З цього приводу суд зазначає таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Тобто, зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. При цьому за змістом статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі № 904/2342/18 та від 12.02.2019 у справі № 910/20926/16.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 2 848 895 грн. 00 коп. було здійснено за наявності укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги від 08.09.2021, на виконання якого відповідачем були надані позивачу послуги, з огляду на що у даному випадку застосування норми статті 1212 Цивільного кодексу України виключається.

З приводу правової позиції позивача, наданих ним доказів, а також за результатами їх оцінки судом, слід зазначити також наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог позивача щодо стягнення надмірно сплаченої суми грошових коштів у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп. є менш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Дніпропетровський стрілочний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" про стягнення надмірно сплаченої суми грошових коштів за договором про надання правової допомоги від 08.09.2021 у розмірі 2 848 895 грн. 00 коп. - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача - Акціонерне товариство "Дніпропетровський стрілочний завод".

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 03.05.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко