ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" травня 2023 р. Справа № 924/1201/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., розглянувши скаргу на постанову про зупинення вчинення виконавчих дій

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів

про стягнення 5974511,49 грн. основного боргу, 216233,73 грн. інфляційних втрат, 477107,57 грн. пені, 273867,37 грн. 3% річних

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від ДВС: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

24.04.2023р. на адресу суду від представника позивача надійшла скарга на постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, у якій скаржник просить суд: скасувати постанову головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.04.23 ВП№71378812; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення судового збору в межах виконавчого провадження ВП№71378812; зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушене право (поновити порушене право заявника) щодо зупинення вчинення виконавчих дій зі стягнення судового збору згідно постанови від 14.04.22 ВП №71378812.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що частиною 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено вичерпний перелік заборгованості, виконавче провадження за якою підлягає зупиненню відповідно до п.10 частини першої статті 34 цього Закону і розширеного тлумачення такого переліку не передбачено. Частиною 4 статті 34 вказаного Закону не передбачено зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення з боржника суми судового збору (аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №5023/3166/12 та від 04.04.2018 у справі №922/483/13). Таким чином, рішення/дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій за вказаним виконавчим провадженням суперечать вимогам Закону №1404 (стаття 34) в частині стягнення судового збору.

Ухвалою суду від 25.04.2023р. розгляд скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" призначено в судовому засіданні на 14:50 год. 04.05.2023 року.

У судове засідання представники сторін та ДВС не з`явились.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із ст. 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом враховується, що положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

В свою чергу, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду від 09.04.2021р., яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2021р., частково задоволено позов по справі №924/1201/20, вирішено стягнути з комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (31101, м. Старокостянтинів, Хмельницької області, вул. Ессенська, буд. 2, блок 4 ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077,49 грн. (п`ять мільйонів дев`ятсот сімдесят чотири тисячі п`ятсот одинадцять гривень 49 коп.) основного боргу, 238553,79 грн. (двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні 79 коп.) пені, 273867,37 грн. (двісті сімдесят три тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 37 коп.) 3% річних, 216233,73 грн. (двісті шістнадцять тисяч двісті тридцять три гривні 73 коп.) втрат від інфляції, 104125,80 (сто чотири тисячі сто двадцять п`ять гривень 80 коп.) витрат по оплаті судового збору. У частині позовних вимог про стягнення 238553,78 грн. пені відмовити.

На виконання рішення господарського суду від 09.04.2021р. та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2021р., 13.01.2022р. по справі №924/1201/20 видано відповідний наказ.

24.03.2023р. Старокостянтинівським відділом державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП№ 71378812 по виконанню наказу по справі №924/1201/20.

По вищезазначеному наказу стягується, в тому числі, 104125,80 грн. витрат по оплаті судового збору.

14.04.2023р. головним державним виконавцем Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Воробієвським Олександром Олександровичем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №924/1201/20 виданого 13.01.2022р.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закону №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 ст. 5 Закону регламентує, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Частиною четвертою статті 34 вказаного вище Закону передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Водночас, судом встановлено, що державним виконавцем у цілому зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71378812 з примусового виконання наказу по справі №924/1201/20, за яким також підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 104125,80 грн.

Суд зазначає, що статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік вимог, в якій саме частині має бути зупинено вчинення виконавчих дій, при цьому судовий збір не віднесено до вказаного переліку (аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №5023/3166/12 та від 04.04.2018 у справі №922/483/13).

За таких обставин, зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення витрат зі сплати судового збору в розмірі 104125,80 грн не відповідає положенням пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та є безпідставним, а отже доводи стягувача в цій частині є правомірними.

Вказане свідчить про наявність порушення прав і охоронюваних законом інтересів стягувача в процесі виконавчого провадження, що зумовлює висновок суду про обґрунтованість поданої скарги в цій частині.

Однак, оскільки скаржник просить суд повністю скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.04.23 ВП№71378812, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, постанова головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.04.23 ВП№71378812 підлягає скасуванню в частині зупинення вчинення виконавчих дій по виконанню наказу по справі №924/1201/20 по стягненню витрат зі сплати судового збору в розмірі 104125,80 грн.

В іншій частині вимоги про скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.04.23 ВП№71378812 є необґрунтованою, не підлягає задоволенню, в цій частині скарги належить відмовити.

Враховуючи те, що частиною 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік заборгованості, виконавче провадження за якою підлягає зупиненню відповідно до п. 10 ч. 1 ст.34 цього Закону, а також те, що частиною 4 статті 34 вказаного Закону не передбачено зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення з боржника суми судового збору, слід дійти висновку, що постанова про зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення судового збору винесена державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП №71378812 з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" №1404 та Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730.

Так, відповідно до положень ст.74 Закону № 1404 "Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби:

1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

2. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

3. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги АТ "НАК Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби, скасування постанови головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.04.23 ВП№71378812 в частині зупинення вчинення виконавчих дій по виконанню наказу по справі №924/1201/20 по стягненню витрат зі сплати судового збору в розмірі 104125,80 грн., визнавши неправомірними дії головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення судового збору в межах виконавчого провадження ВП№71378812.

Оскільки судом визнано неправомірними дії головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення судового збору в межах виконавчого провадження ВП№71378812, суд, в порядку частини 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушене право (поновити порушене право заявника) щодо зупинення вчинення виконавчих дій зі стягнення судового збору згідно постанови від 14.04.22 ВП №71378812.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом в ухвалі від 29.11.2019р. у справі №922/1987/16.

Керуючись статтями 234, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби по справі № 924/1201/20 - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.04.23 ВП№71378812 в частині зупинення вчинення виконавчих дій по виконанню наказу по справі №924/1201/20 по стягненню витрат зі сплати судового збору в розмірі 104125,80 грн.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення судового збору в межах виконавчого провадження ВП№71378812.

Зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушене право (поновити порушене право заявника) щодо зупинення вчинення виконавчих дій зі стягнення судового збору згідно постанови від 14.04.22 ВП №71378812.

Ухвала набирає законної сили 04.05.2023р. відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 4 прим.:

1 - в справу,

2 - позивачу (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

3 - відповідачу (31101, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, буд.2, блок 4)

4 - Старокостянтинівському відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (31100, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, пров. Подільський, 1; ).

Всім рек.