УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

03.05.2023Справа № 910/6682/23

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінор ЛТД"

про вилучення та передачу майна

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінор ЛТД" (далі - відповідач) про вилучення та передачу власнику об`єкта лізингу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 210714-5/ФЛ-Ю-С фінансового лізингу від 14.07.2021.

Суд відзначає, що позовну заяву подано без додержання вимог статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У поданій до суду позовній заяві позивач просить суд вилучити у відповідача та передати власнику об`єкт лізингу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2 684,00 грн.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір за позовну вимогу про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості такого майна, тобто як зі спору майнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що об`єктом лізингу є сільськогосподарська техніка - обприскувач самохідний Bargam Grimac 3500, 2018 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 6 437 900,00 грн.

У позовній заяві позивач вказав, що вимога вилучення об`єкта лізингу є немайновою, оскільки її задоволення не впливає на зміну майнового стану сторін, а відтак судовий збір за неї справляється в сумі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з тим, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), позивач, із посиланням на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 02.12.2020 у справі № 905/105/20, доводить, що позовна вимога про повернення об`єкта лізингу є немайновою вимогою, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі. Об`єктом цієї вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна.

Однак суд не може повною мірою погодитись із такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Так, дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 807 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом.

У зв`язку з цим правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 905/105/20, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки все, що стосується правовідносин оренди землі, не притаманне лізингу.

Суд зазначає, що з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця у лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані. Після припинення дії договору лізингу невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірні дії лізингоодержувача. Тому права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

Отже, позовна вимога про вилучення у відповідача об`єкта лізингу є вимогою майнового характеру, судовий збір за якою справляється виходячи з вартості об`єкта лізингу.

Аналогічного правозастосування дотримується і Верховний Суд, зокрема в ухвалі від 15.03.2021 у справі № 910/11472/20.

Відтак, беручи до уваги ціну заявленого позову, позивач при зверненні до суду мав сплатити судовий збір у розмірі 96 568,50 грн (6 437 900,00 грн х 1,5%).

Натомість, як вбачається з матеріалів позовної заяви, в якості доказів сплати судового збору позивачем надано платіжну інструкцію № 11180 від 24.04.2023 на суму 2 684,00 грн, тобто позивачем сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж встановлено законом, недоплата становить 93 884,50 грн.

Частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивачем не дотримано вимог, встановлених статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити зазначену позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення допущених недоліків.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 162, 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів доплати судового збору в розмірі 93 884,50 грн у встановленому порядку (на платіжні реквізити Господарського суду міста Києва).

4. Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

5. Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О.В. Нечай