ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. Справа№ 910/279/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Гончарова С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023, повний текст якого складений 30.01.2023

у справі № 910/279/22 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Львівського обласного центру зайнятості

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення заборгованості у розмірі 27 049,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача виплаченої гр. ОСОБА_1 за період з 06.05.2021 по 28.09.2021 допомоги по безробіттю у сумі 27 049,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплачена гр. ОСОБА_1 допомога підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття», у зв`язку з поновленням гр. ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- під час розгляду справи № 450/1611/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу судами не досліджувалось питання перебування ОСОБА_1 на обліку у Державному центрі зайнятості;

- рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 у справі № 450/1611/21 не набрало законної сили з огляду на оскарження його до суду апеляційної інстанції;

- рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 у справі № 450/1611/21 відповідача зобов`язано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а відтак стягнення з відповідача допомоги по безробіттю у розмірі 27 049,24 грн. є подвійним стягненням державних коштів;

- надані позивачем документи на підтвердження виплати ОСОБА_1 за період з 06.05.2021 по 28.09.2021 допомоги по безробіттю у сумі 27 049,24 грн. не є належними доказами виплати такої суми.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 року зупинено провадження у справі №910/279/22 до розгляду Львівським апеляційним судом справи №450/1611/21 й набрання резолютивним процесуальним документом, складеним за наслідками розгляду вказаної справи, законної сили.

З огляду на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 13.12.2022 по справі №450/1611/21 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення,а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року залишено без змін, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2023 провадження у справі № 910/279/22 поновлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/279/22 позов Львівського обласного центру зайнятості задоволений у повному обсязі, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість у розмірі 27 049,24 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що:

- оскільки судовим рішенням у справі №450/1611/21 визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.04.2021 року №443-К «Про звільнення ОСОБА_1», який став підставою для втрати заробітної плати та подальшому - для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, позивач має право на відшкодування Відповідачем суми виплачених сум у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття»;

- факт виплати позивачем ОСОБА_1 у період з 06.05.2021 по 28.09.2022 допомоги по безробіттю у сумі 27 049,24 грн. підтверджено відомостями виплат за видами забезпечення №186 за травень 2021 року - жовтень 2021 року, нарахуваннями допомоги по безробіттю;

- відповідач по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття», а тому саме на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/279/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про відстрочку сплати судового збору до закінчення апеляційного перегляду.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального справа та порушенням норм процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, додатково зауваживши на тому, що на даний час рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 у справі № 450/1611/21 ним оскаржено до суду касаційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023, справу № 910/279/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/279/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/279/22.

06.03.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 апелянту відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/279/2, апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/279/22 залишено без руху, а також надано Державній службі України з безпеки на транспорті строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн.

21.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява, до якої додані докази сплати судового збору у визначеному розмірі.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/279/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

04.04.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

- ухвалою Верховного Суду від 02.03.2023 апелянту відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 та постанову Львівського апеляційного суду від 13.12.2022 року по справі №450/1611/21;

- сплата відповідачем грошових коштів ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу на виконання судових рішень у справі № 450/1611/21 не є підставою для звільнення відповідача від виконання вимог ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття»;

- позивачем надані належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують перерахування ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у заявленій до стягнення сумі,

просить апеляційної скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

До відзиву на апеляційну скаргу позивача додано копію ухвали Верховного Суду від 02.03.2023 по справі №450/1611/21, проте, так як інформація щодо судових рішень є загальновідомою, їх тексти містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, надана позивачем копія ухвали Верховного Суду від 02.03.2023 по справі №450/1611/21 не є додатковим доказом по справі.

Станом на 11.05.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

20.04.2021 гр. ОСОБА_1 звернувся з заявою до Львівського міського центру зайнятості про надання (поновлення) статусу безробітного, якою просив надати статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття».

Відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості №НТ210427 від 27.04.2021 громадянину ОСОБА_1 надано статус безробітного з 21.04.2021, призначено виплату допомоги по безробіттю з 21.04.2021.

Наказом Львівського міського центру зайнятості №НТ від 27.04.2021 відкладено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , наказом №НТ210506 від 06.05.2021 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 06.05.2021.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 по справі №450/1611/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 13.12.2022, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.04.2021 року №443-К «Про звільнення ОСОБА_1»., поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області з 02.04.2021, стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31 584,93 грн. без виключення сум податків та зборів, допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення.

Ухвалою Верховного Суду від 02.03.2023 апелянту відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 та постанову Львівського апеляційного суду від 13.12.2022 року по справі №450/1611/21

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №1683-К від 29.09.2021 скасовано наказ №443-К від 02.04.2021 «Про звільнення ОСОБА_1», поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області з 06.04.2021.

Згідно із розрахунком позивача у період з 06.05.2021 по 28.09.2021 ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 27 049,24 грн.

Факт виплати ОСОБА_1 у період з 06.05.2021 по 28.09.2021 допомоги по безробіттю в сумі 27 049,24 грн. підтверджений наданими позивачем відомостями виплат за видами забезпечення та платіжними дорученнями.

Вказане спростовує твердження відповідача про те, що надані позивачем документи на підтвердження виплати ОСОБА_1 за період з 06.05.2021 по 28.09.2021 допомоги по безробіттю у сумі 27 049,24 грн. не є належними доказами виплати такої суми.

22.10.2021 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про повернення коштів вих.№ 646/1361/01-21 в якому просив у п`ятнадцятиденний строк перерахувати кошти, які були виплачені громадянину ОСОБА_1 у розмірі 27 049,24 грн.

Вказане повідомлення отримане відповідачем 26.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 414.

Оскільки сплачена позивачем сума коштів у розмірі 27 049,24 грн. допомоги по безробіттю відповідачем не відшкодована, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив повністю, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» встановлено що виплата допомоги по безробіттю також припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Приписами ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» передбачено, що з роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як встановлено вище, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 по справі №450/1611/21 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.04.2021 року №443-К «Про звільнення ОСОБА_1»., поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області з 02.04.2021, стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31 584,93 грн. без виключення сум податків та зборів, допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення.

Рішення у справі №450/1611/21 набрало законної сили, а відтак позивач, у відповідності до статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття», має право на відшкодування відповідачем виплачених на користь ОСОБА_1 сум, тобто 27 049,24 грн.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що:

- згідно положень Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» достатньою умовою для відшкодування саме роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є сам факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, а обставина виплати відповідачем ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє відповідача від встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття», яка покладає такий обов`язок не відповідача. Вказане не є покладенням на відповідача подвійної компенсації, а є встановлений законом обов`язок компенсації здійсненої безробітному виплати;

- ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування на випадок безробіття» не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 27 049,24 грн..

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу колегією суддів враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/279/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/279/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/279/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/279/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

С.А. Гончаров