Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву представника ОСОБА_1
про розподіл судових витрат
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт"
про стягнення 764 447 419,30 грн,
Представники сторін:
від позивача: Гуленко Ю.М.;
від відповідача-7: Проскурня Т.В.;
від відповідачів 1-6, 8-19 та третьої особи: не з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У листопаді 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, позивач), що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" (надалі - Банк), звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , відповідач - 1), ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_2 , відповідач - 2), ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4 , відповідач - 3), ОСОБА_5 (надалі - ОСОБА_5 , відповідач - 4), ОСОБА_6 (надалі - ОСОБА_6 , відповідач - 5), ОСОБА_7 (надалі - ОСОБА_7 , відповідач - 6), ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , відповідач - 7), ОСОБА_8 (надалі - ОСОБА_8 , відповідач - 8), ОСОБА_9 (надалі - ОСОБА_9 , відповідач - 9), ОСОБА_10 (надалі - ОСОБА_10 , відповідач - 10), ОСОБА_11 (надалі - ОСОБА_11 , відповідач - 11), ОСОБА_12 (надалі - ОСОБА_20 , відповідач - 12), ОСОБА_13 (надалі - ОСОБА_13 , відповідач - 13), ОСОБА_14 (надалі - ОСОБА_14 , відповідач - 14), ОСОБА_15 (надалі - ОСОБА_15 , відповідач - 15), ОСОБА_16 (надалі - ОСОБА_16 , відповідач - 16), Романенка Ігоря Івановича (надалі - ОСОБА_17 , відповідач - 17), Яблонської Наталії Григорівни (надалі - ОСОБА_18 , відповідач - 18), Ярославського Ярослава Юрійовича (надалі - ОСОБА_19 , відповідач - 19) про солідарне стягнення з відповідачів шкоди у розмірі 764 447 419, 30 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у справі №910/15260/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду даної справи судом прийнято рішення від 27.03.2023, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

03.04.2023 до суду від представника відповідача-7 (Бабенка А.М.) надійшла заява про розподіл судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 розгляд заяви відповідача-7 про розподіл судових витрат у справі № 910/15260/18 призначено на 03.05.2023.

20.04.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат.

03.05.2023 до суду від відповідача-7 надійшли пояснення щодо заперечень позивача на заяву про розподіл судових витрат.

У судове засідання 03.05.2023 з`явилися представники позивача та відповідача-7.

Представник відповідача-7 надала суду пояснення щодо поданої заяви про розподіл судових витрат, просила задовольнити вказану заяву у повному обсязі. Представник позивача заперечував проти задоволення заяви про розподіл судових витрат.

Розглянувши заяву представника відповідача-7 про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказану правову позицію висловлено у постанові від 03.10.2019 об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19.

У даній справі відповідачем-7 заявлено до стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 280 210,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем-7 дотримані вимоги ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме: зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу подані відповідачем з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та для визначення їх розміру представником відповідача-7 подано до суду такі документи:

- копію договору про надання правової допомоги № 195/2022 від 15.09.2022, укладеного Бабенком А.М. із Адвокатським об`єднанням «Група Бізнес Партнерів» з додатками;

- копію заявки Бабенка А.М. про надання правової допомоги від 15.09.2022 № 01-15/09/22;

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 28.03.2023;

- копію договору про надання правової допомоги № 2/09-22 від 15.09.2022, укладеного Адвокатським об`єднанням «Група Бізнес Партнерів» з Адвокатським об`єднанням «Гольдарб.Едвайс» з додатками;

- копію заявки про надання правової допомоги від 15.09.2022 № 07-15/09/2022;

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 28.03.2023.

За умовами п. 1.1. договору про надання правової допомоги № 195/2022 від 15.09.2022, укладеного ОСОБА_1 (клієнт) із Адвокатським об`єднанням «Група Бізнес Партнерів» (надалі - Об`єднання) клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 4.1. договору про надання правової допомоги № 195/2022 від 15.09.2022 гонорар Об`єднання клієнт оплачує в розмірі та в порядку згідно з умовами, викладеними в додатку № 2 до цього договору.

Додатком № 2 до договору про надання правової допомоги № 195/2022 від 15.09.2022 встановлено розмір винагороди адвокатського об`єднання та порядок здійснення розрахунків, п. 1 якого сторони визначили, що вартість послуг (гонорар) Об`єднання за договором становить 4000,00 грн за годину роботи адвоката.

У свою чергу, Об`єднанням як клієнтом 15.09.2022 було укладено договір про надання правової допомоги № 2/09-22 із Адвокатським об`єднанням «Гольдарб.Едвайс», відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання «Гольдарб.Едвайс» приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту або клієнтам клієнта за заявкою клієнта.

Відповідно до п. 4.1. договору про надання правової допомоги № 2/09-22 від 15.09.2022 гонорар Адвокатського об`єднання «Гольдарб.Едвайс» клієнт оплачує в розмірі та в порядку згідно з умовами, викладеними в додатку № 2 до цього договору.

Так, відповідно до п. 1 Додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № 2/09-22 від 15.09.2022, вартість послуг Адвокатського об`єднання «Гольдарб.Едвайс» становить 4000,00 грн за годину роботи адвоката.

Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 28.03.2023, Об`єднання прийняло надані Адвокатським об`єднанням «Гольдарб.Едвайс» послуги згідно з договором про надання правової допомоги № 2/09-22 від 15.09.2022, виходячи із розрахунку 4000,00 грн за годину роботи адвоката, загальною вартістю 42 000,00 грн.

В свою чергу, актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 28.03.2023 підтведжується, що ОСОБА_1 прийняв надані Об`єднанням послуги згідно з договором про надання правової допомоги № 195/2022 від 15.09.2022 в рамках судової справи № 910/15260/18, виходячи із розрахунку 4000,00 грн за годину роботи адвоката, загальною вартістю 280 210,00 грн.

Заперечення позивача проти задоволення заявлених витрат обґрунтовані таким: відповідачем-7 не було подано попереднього розрахунку суми судових витрат разом з першою заявою по суті спору, а саме із відзивом відповідача-7, поданим до суду при первісному розгляді справи; понесені відповідачем-7 витрати на професійну правничу допомогу мають бути покладені на нього самого на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд відхиляє доводи позивача про недотримання відповідачем вимог ст. 124 Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що 07.10.2022 при новому розгляді даної справи відповідачем-7 подано письмові пояснення, які фактично є першою заявою по суті справи після направлення справи на новий розгляд, які містять попередній розрахунок судових витрат. Більше того, подана відповідачем-7 заява про розподіл судових витрат стосується лише понесених витрат на професійну правничу допомогу під час нового розгляду справи.

Також, суд відхиляє як такі, що не відповідають дійсності, доводи позивача про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

При цьому, як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом досліджено перелік наданих послуг з правової допомоги, які зазначені в актах та встановлено, що серед переліку послуг містяться, зокрема, послуги на відправлення письмових пояснень та заяви про розподіл судових витрат учасникам справи поштою вартістю 950,00 грн та 1260,00 грн. Однак, суд вважає необґрунтованим заявлення відповідачем-7 до стягнення з позивача вартості вказаних послуг, оскільки вказані дії хоч і пов`язані з наданням адвокатських послуг, але, за переконанням суду, самі по собі не можуть бути кваліфіковані як надання правової допомоги.

Оцінивши у порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надані представником відповідача-7 докази витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи заперечення позивача щодо задоволення заяви відповідача-7 про розподіл судових витрат, фактичний обсяг наданих адвокатських послуг відповідачу-7 у суді, обґрунтованість поданих процесуальних документів, зважаючи на ступінь складності цієї справи, виходячи з критерію реальності, пропорційності до предмета спору і розумності розміру цих витрат, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення з позивача відповідачем-7 розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку не присуджувати відповідачу-7, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення з позивача.

Так, суд вважає таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, часткове задоволення заяви відповідача-7 про розподіл судових витрат та стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 100 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а у решті заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє, що відповідає висновку, викладеному у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 236 - 242, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі № 910/15260/18 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 21708016) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 100 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10.05.2023.

Суддя Т.Ю. Трофименко