УХВАЛА

08 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 927/561/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Баранець О. М., Вронська Г. О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1

про відвід судді Вронської Г. О.

від розгляду справи № 927/561/21

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

про стягнення шкоди в сумі 434 526 950,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у справі № 927/561/21.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 06.02.2023 для розгляду справи № 927/561/21 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у складі: Губенко Н. М. - головуючий, Баранець О. М., Вронська Г. О.

Ухвалою від 27.02.2023 Верховний Суд залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_3 на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України із наданням скаржнику строку для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою від 27.03.2023 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі № 927/561/21 за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022. Касаційну скаргу призначив до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.04.2023 об 11:50 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 209.

Ухвалою від 25.04.2023 Верховний Суд оголосив перерву у судовому засіданні у справі № 927/561/21 з розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 до 09.05.2023 о 12:30 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, у залі судових засідань № 209.

03 травня 2023 року до Верховного Суду через систему "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Вронської Г. О. від розгляду справи № 927/561/21.

Подана заява обґрунтована тим, що 21.04.2023 представником ОСОБА_3 до Верховного Суду було подано клопотання про передання справи № 927/561/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Дане клопотання мотивовано тим, що справа № 927/561/21 містить ряд принципово-важливих правових питань, які потребують вирішення Великою Палатою Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики з метою ефективного та правильного розгляду судами нижчих інстанцій інших аналогічних справ за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування пов`язаними особами неплатоспроможних банків збитків. Заявник зазначає, що йому стало відомо, що у провадженні колегії суддів Верховного Суду у складі Губенко Н. М. - головуючий, судді Вронська Г. О., Кондратова І. Д. перебувала справа № 910/21280/21 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до пов`язаних з Акціонерним товариством "Дельта Банк" осіб про солідарне стягнення 22 861 522 608,37 грн шкоди. Зокрема, предметом касаційного розгляду у справі № 910/21280/21 була процесуальна ухвала суду першої інстанції про залишення позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без розгляду внаслідок порушення правил об`єднання позовних вимог. Ухвалою вищенаведеної колегії суддів Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 910/21280/21 було відмовлено у задоволенні клопотання про передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та вирішено передати справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для вирішення питання щодо можливості об`єднання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в одній позовній заяві вимог до декількох осіб з приводу різних кредитних операцій. Вищенаведена ухвала ґрунтується на тому, що у зв`язку із скасуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, внаслідок її перегляду за нововиявленими обставинами, виникла правова невизначеність щодо застосування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 щодо сумісного розгляду позовних вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до пов`язаних з банком осіб. В той же час, суддею Вронською Г. О. було викладено окрему думку щодо ухвали Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 910/21280/21. Зокрема, суддя Вронська Г. О. не погодилась з вищенаведеною ухвалою на тій підставі, що, на її думку, при вирішенні спірних правовідносин підлягає врахуванню позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18. У зв`язку з цим, на думку судді, немає потреби у переданні справ за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування пов`язаними особами неплатоспроможних банків збитків на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду чи Великої Палати Верховного Суду. В той же час, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18 було скасовано постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 в результаті перегляду справи за нововиявленими обставинами та направлено дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасування судового рішення свідчить про те, що такий судовий акт втрачає законну силу з моменту його прийняття (постановлення) та його висновки не мають жодного юридичного значення. Однак, з висновків судді Вронської Г. О. в окремій думці у справі № 910/21280/21 вбачається, що вона свідомо ігнорує факт скасування постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18 та продовжує керуватися висновками даного судового рішення під час розгляду справ за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування пов`язаними особами неплатоспроможних банків збитків. У зв`язку з цим, враховуючи висловлені під час судового засідання 25.04.2023 у справі № 927/561/21 суддею Вронською Г. О. заперечення щодо необхідності передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, що підтверджується протоколом аудіофіксації судового засідання за вказану дату, який розміщений у електронному суді, ОСОБА_1 вважає, що відповідна позиція свідчить про певну позапроцесуальну зацікавленість судді Вронської Г. О. у розгляді даної категорії справ та є обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Водночас, позиція судді Вронської Г. О. щодо відсутності підстав для передання справи № 927/561/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду порушує право скаржника на всебічний і повний розгляд даної справи незалежним і компетентним судом, а також позбавляє суддів Великої Палати Верховного Суду самостійно оцінити наявність підстав для розгляду даної справи Великою Палатою Верховного Суду.

Розглянувши вказану заяву Суд дійшов висновку про її необґрунтованість, з огляду на таке.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (пункт 5 частини 1 статті 35 цього Кодексу).

За змістом статті 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" від 21.12.2000).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" наголосив на тому, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді, що узгоджується із висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 9901/22/17.

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

При вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, в тому рахунку надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Однак, при цьому згідно з імперативним приписом частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника справи можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких його не влаштовує (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 761/16124/15-ц).

При цьому Суд звертає увагу, що згідно із частинами 1 та 3 статті 34 Господарського процесуального кодексу України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Посилання ОСОБА_1 на висловлювання під час судового засідання 25.04.2023 у справі № 927/561/21 суддею Вронською Г. О. заперечень щодо необхідності передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Суд вважає такими, що помилково трактуються заявником, оскільки спілкування суддів із учасниками судового процесу, з`ясування доцільності задоволення того чи іншого клопотання або заяви, ставлення різного роду питань учасникам судового процесу та їх представникам є частиною судового процесу задля правильного вирішення спору. Суд при цьому звертає увагу ОСОБА_1 , що у судовому засіданні 25.04.2023 у справі № 927/561/21 не було вирішено питання щодо задоволення чи відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу справи № 927/561/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отже Суд дійшов висновку, що вказані у заяві про відвід обставини самі по собі та в цілому не є тими обставинами, що безумовно свідчать про упередженість та/або необ`єктивність судді Вронської Г. О.

Відповідно до частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оцінивши доводи, які викладені в заяві ОСОБА_1 про відвід судді Вронської Г. О. від розгляду справи № 927/561/21, Суд дійшов висновку про його необґрунтованість.

На підставі викладеного та керуючись статтями 35, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Вронської Г. О. від розгляду справи № 927/561/21 визнати необґрунтованою.

2. Передати матеріали справи № 927/561/21 на автоматичний розподіл для визначення судді з розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Вронської Г. О. від розгляду справи № 927/561/21.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді О. М. Баранець

Г. О. Вронська