ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Справа № 915/363/22

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П. при секретарі судового засідання Степановій І.С. розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області (26500, смт. Голованівськ, Голованівський район, Кіровоградська область, вул. Паркова, 13, ), яка подана в інтересах держави в особі Голованівської селищної ради (26500, смт. Голованівськ, Голованівський район, Кіровоградська область, вул. Соборна, 48, ) до фізичної особи - підприємця Білого Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ), про визнання договору недійсним в частині та стягнення надмірно сплаченого ПДВ в сумі 33076, 34 грн.

За участю представників сторін:

прокурора - Левкович А.Є

представника відповідача - адвоката Шушняєва Р.М.

Рух справи.

19.09.2022 року заступник керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до господарського суду Миколаївської області у порядку ст. 53 ГПК України із позовом в інтересах держави в особі Голованівської селищної ради до фізичної особи - підприємця Білого С.А. про визнання недійсним п. 2.2 договору купівлі-продажу №04/04/22 від 05.04.2022 року в частині включення до вартості товару суми ПДВ за основною ставкою 20%, замість зниженої 7% та стягнення надмірно сплаченого ПДВ в сумі 33076, 34 грн.

26.09.2022 року ухвалою позовну заяву з матеріалами повернуто прокурору.

06.02.2022 року справу повернуто Південно-Західним апеляційним господарським судом до Господарського суду Миколаївської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року справу № 915/630/21 прийнято до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Повідомлено учасників про призначене на 09.03.2023 року підготовче засідання. Зазначену ухвалу суду Голованівська окружна прокуратура отримала 21.02.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №877; позивач отримав 21.02.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №885; відповідач отримав 18.02.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №893.

09.03.2023 року у підготовчому засіданні прийняв участь прокурор, протокольною ухвалою суду позивача та відповідача було повідомлено про підготовче засідання 23.03.2023 року. Прокурора повідомлено про дату і час наступного судового засідання під розписку.

23.03.2023 року у підготовчому засіданні прийняв участь прокурор та представник відповідача, протокольною ухвалою суд відклав підготовче засідання для надання можливості прокурору надати відповідь на відзив, а відповідачу заперечення на відповідь на відзив, позивача було повідомлено про підготовче засідання 06.04.2023 року. Прокурора та представника відповідача було повідомлено про дату і час наступного підготовчого засідання у судовому засіданні.

06.04.2023 року у підготовчому засіданні прийняв участь прокурор та представник відповідача, протокольною ухвалою суду було закрите підготовче провадження та призначене судове засідання із розгляду справи по суті на 26.04.2023 року. Ухвалою 06.04.2023 року було повідомено позивача про призначене судове засідання із розгляду справи по суті на 26.04.2023 року о 14:00 та витребувано у учасників з ініціативи суду оригінали письмових доказів, якими вони підтверджують наведені у заявах по суті обставини, для огляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні із розгляду справи по суті 26.04.2023 року прийняли участь прокурор та представник відповідача.

26.04.2023 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заяви по суті.

Прокурором з`ясовано, що за результатами процедури закупівлі товарів за бюджетні кошти між позивачем та відповідачем 05.04.2022 року було укладено договір купівлі-продажу дизельного палива, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання поставити позивачу дизельне пальне обумовленою вартістю та кількістю. Відповідач поставив позивачу дизельне пальне, включивши до загальної ціни товару податок на доданку вартість (ПДВ) за ставкою 20%, який і було сплачено позивачем. При цьому, 17.03.2022 року, тобто до дати укладення договору та проведення оплати, набули чинності зміни до податкового законодавства, якими дизельне пальне віднесене до товарів, які підлягають пільговому оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7%. Прокурор стверджує, що включення у ціну товару податку на додану вартість за ставкою 20% замість ставки податку 7%, суперечить вимогам п. 32, 38, 38-1 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу. В зв`язку із цим прокурор з огляду на положення ст. 203, 215, 217 ЦК України просить визнати недійсним п. 2.2 договору в частині включення до ціни товару податку на додану вартість за основною ставкою 20% замість зниженої ставки податку 7%. Також прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача згідно положень ст. 1212 ЦК України безпідставно набуті грошові кошти, а саме різницю, яка складає 33076,34 грн., між сплаченою сумою податку на додану вартість за видатковою накладною у розмірі 50886,67 грн. та сумою податку на додану вартість, яка мала бути сплачена згідно вимог податкового законодавства у розмірі 17810,33 грн.

Відповідач надав відзив на позов, у якому зазначив, що із заявленими позовними вимогами не погоджується.

Свої заперечення відповідач аргументував тим, що:

- під час виконання договірних зобов`язань за договором купівлі-продажу сторонами були допущені несуттєві описки, які були викликані некоректною роботою електронних бухгалтерських програм, які у наступному були усунуті;

- відповідачем не було допущено порушень податкового законодавства, господарська операція з купівлі-продажу дизельного пального належним чином відображена у податковій накладній №107, яка згідно квитанції №1 від 23.06.2022 року була прийнята органом державної податкової служби України для реєстрації в єдиному реєстрі податкових накладних;

- нарахування податку за ставкою 7% від договірної ціни жодним чином не суперечить умовам договору купівлі-продажу, оскільки в самому договорі ставка податку не визначалася, а лише було зазначено, що сума договору зафіксована з урахуванням ПДВ;

- платіжне доручення, рахунок на оплату, товарна накладна не є належними доказами розміру та ставки нарахування податку на додану вартість, належним доказом є виключно податкова накладна з податку на додану вартість.

У відповіді на відзив прокурор зазначив наступне.

- відповідач у відзиві підміняє поняття включення податку на додану вартість ставкою 20% до ціни товару при його закупівлі (цивільно-правові відносини) нарахуванням та сплатою податку на додану вартість (податкові відносини): спочатку мали місце господарські відносини - 05.04.2022 року (купівля-продаж товару його оплата та передача), а потім складання продавцем та подання податкової накладної - 08.04.2022 року (податкові відносини);

- предметом позову прокурора є саме безпідставне включення податку на додану вартість за завищеною ставкою у 20% до ціни товару за договором купівлі-продажу, а не питання суми сплачених податків відповідачем чи його нарахування відповідно до податкових накладних;

- відповідач, отримавши суму ПДВ більшу, ніж це визначено законодавством, та сплативши податок за зниженою ставкою у 7% діяв недобросовісно.

У запереченнях відповідач повторно підтримав зазначені у відзиві аргументи та просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Заяви і клопотання учасників справи.

07.03.2023 року до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання та продовження строку для подання відзиву. Ухвалою 08.03.2023 року судом продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву на 7 днів з дати отримання ухвали.

22.03.2023 року до суду від позивача надійшла заява в якій він зазначив, що підтримує позов заступника керівника Голованівської окружної прокуратури та просить суд розгляд справи проводити без участі представника Голованівської селищної ради.

16.03.2023 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 17.03.2023 року заяву представника було задоволено.

06.04.2023 року до електронної пошти суду від позивача надійшла заява про розгляд справу без участі представника Голованівської селищної ради.

17.04.2023 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

17.04.2023 року до суду відповідачем на виконання ухвали суду від 06.04.2023 року надано оригінали документів, якими відповідач заперечує позовні вимоги, а саме: оригінал договору купівлі-продажу № 04/04/22 від 05.04.2022 року та оригінал видаткової накладної № 107 від 08.04.2023 року.

25.04.2023 року позивачем виконання ухвали суду від 06.04.2023 року надано для огляду у судовому засіданні оригінали письмових доказів, а саме: оригінал договору купівлі-продажу № 04/04/22 від 05.04.2022 року, оригінал видаткової накладної № 107 від 08.04.2023 року, оригінал рахунку-фактури № 107 від 05.04.2023 року, оригінал платіжного доручення №1 від 05.04.2022 року.

20.04.2023 року від Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області надійшов лист з наявними у прокурора оригіналами документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч 1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно ч. 1 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на представлені докази на підтвердження обставин викладених у заявах по суті, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, позиції сторін, судом встановлено наступне.

Прокурор на підтвердження обставин зазначених у позові надав копії договору купівлі-продажу №04/04/22 від 05.04.2022 року, рахунку-фактури №107 від 05.04.2022 року, видаткової накладної №107 від 05.04.2022 року, платіжного доручення №1 від 05.04.2022 року.

Зазначені письмові докази були отримані прокурором від позивача.

Із оглянутих у судовому засіданні оригіналів зазначених письмових доказів слідує наступне.

05.04.2022 року між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) був укладений договір 04/04/22, відповідно до п. 1.1 якого продавець взяв на себе зобов`язання своєчасно поставити дизельне паливо ДК 021 20-3 (товар), а покупець, зі свого боку, зобов`язується своєчасно здійснити оплату за товар.

Сторони у договорі погодили, що ціна товару встановлюється виходячи з діючих цін продавця на дату отримання товару покупцем (п. 2.1).

У п. 2.2 договору зазначено, що загальна вартість договору складає 305320 грн., кількість 6800 л. (ціна за одиницю 44.90 грн.).

Видатковою накладною №107 від 05.04.2022 року сторони засвідчили передачу від продавця покупцю товару - дизпаливо у кількості 6800 л загальною вартістю 254433,32 грн. без ПДВ. Ціна одиниці товару 37,416666 грн. без ПДВ, ПДВ - 50886,67 грн., вартість товару з ПДВ становить 305320 грн.

У рахунку на оплату №107 від 05.04.2022 року зазначені аналогічні дані щодо кількості товару, вартості одиниці товару без ПДВ, загальної вартості товару без ПДВ, суми ПДВ, вартості товару з ПДВ.

Згідно платіжного доручення №1 від 05.04.2022 року позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 305320,00 грн. У призначенні платежу зазначено: "придбання паливно-мастильних матеріалів згідно накл. №107 від 05.04.2022 року та дог. №04/04/22 від 05.04.2022 року, в т.ч. ПДВ 50886,67 грн.".

З огляду на ціну товару без ПДВ, яка зазначена відповідачем у видатковій накладній №107 від 05.04.2022 року, рахунку №107 від 05.04.2022 року, загальна вартість товару без ПДВ становить 254433,32 грн., ПДВ становить 50886,67 грн., що разом дорівнює ціні договору - 305320 грн.

Відповідач до відзиву надав копію видаткової накладної №107 від 08.04.2022 року.

Оглядом у судовому засіданні витребуваного у відповідача примірника видаткової накладної №107 від 08.04.2022 року встановлено, що вартість дизпалива у кількості 6800 л становить 285345,79 грн. без ПДВ, ПДВ становить 19974,21 грн., загальна вартість товару разом з ПДВ - 305320 грн.

Зазначена видаткова накладна датована 08.04.2022 року, що не відповідає даним, зазначеним у платіжному дорученні №107 від 05.04.2022 року. Крім цього, видаткова накладна не містить оригінального підпису та печатки постачальника, що є достатньо очевидним при звичайному огляді документа.

Із наданого відповідачем для огляду оригіналу примірника договору вбачається, що п. 2.2 договору має іншу редакцію - " загальна вартість договору складає 305320 грн.".

Порівнюючи представлені сторонами письмові докази суд, виходячи з даних платіжного доручення №107 від 05.04.2022 року, дійшов висновку, що мали місце обставини, які підтверджуються письмовими доказами наданими прокурором та позивачем, а саме, що у договірну ціну дизельного пального відповідачем було включено податок на додану вартість за ставкою 20%.

При цьому, дані, які містяться у наданих прокурором письмових доказах (накладна, рахунок, платіжне доручення) узгоджуються між собою та не суперечать даним зазначеним у п. 2.2 примірника договору, наданого прокурором.

Отже, виходячи із ставки податку на додану вартість 7% замість 20% та вартості товару без ПДВ, яка зазначена у рахунку та видатковій накладній, а саме 254433,33 грн., позивач мав сплати у складі ціни товару податок на додану вартість у розмірі 17810,33 грн., а не 50886, 67 грн. як було сплачено фактично. Тобто, ціна договору становила 272243,66 грн.

Таким чином, різниця, яку було переплачено позивачем на користь відповідача становить 33076,34 грн.

Із складених відповідачем документів вбачається, що відповідач, виходячи із свого господарського інтересу при формуванні договірної ціни, визначив загальну ціну товару без ПДВ у розмірі 254433,33 грн.

Отримавши від позивача 305320 грн., з яких ціна товару без ПДВ становить 254433,33 грн., а ПДВ становить 17810, 33 грн., відповідач безпідставно набув у власність 33076,34 грн., які не передбачені ані договором, ані податковим законодавством.

Так, статтею 193 Податкового кодексу України затверджено розміри ставок податку на додану вартість, а саме в розмірі 20%, 0%, 7% та 14%.

З початку введення воєнного стану в Україні прийнято закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесено низку змін до підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України щодо застосування зниженої ставки податку на додану вартість операцій з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України.

Зокрема, п. 32, 38, 38-1 зазначеного підрозділу Податкового кодексу України визначено товари з 0% ставкою ПДВ, а саме лікарські засоби та медичні вироби, спеціальні засоби індивідуального захисту, товари оборонного призначення тощо, п. 82 - 7% ставка ПДВ щодо постачання бензинів моторних, важких дестилятів та скрапленого газу, а також нафти або нафтопродуктів сирих, одержаних з бітумінозних порід (мінералів).

Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1749 від 23.12.2015 «Про затвердження національного класифікатора України ДК 021:2015 та скасування національного класифікатора України ДК 021:2007» затверджено національний класифікатор України (Єдиний закупівельний словник ДК 021:2015) відповідно до вказаного класифікатора дизельне паливо знаходиться в групі 09000000-3 Нафтопродукти, паливо, електроенергія та інші джерела енергії, підгрупі 09134000-7, та має самостійний код 09134200-9 Дизельне паливо.

Законом України «Про митний тариф України» затверджено класифікацію груп товарів та визначено, що митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів. Згідно додатку до вказаного тарифу визначено, що у товарній позиції 2710 термін "нафта або нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід (мінералів)" означає не тільки нафту та нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід, але і аналогічні продукти, а також продукти, що містять передусім змішані ненасичені вуглеводні. Ці продукти можуть бути одержані будь-яким способом за умови, що маса неароматичних складових частин перевищує масу ароматичних.

Вказані норми визначають код УКТ ЗЕД для дизельного палива, як 2710 19 43 00.

Таким чином, дизельне пальне входить до переліку товарів визначених підпунктом 215.3.4. пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України.

Пункт 41 підрозділу 5 Розділу XX (Перехідні положення) визначає, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, встановлено ставки акцизного податку на низку товарів в тому числі на газойлі, зокрема дизельне паливо код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00.

Таким чином, під час дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану при здійсненні операцій з постачання пального та інших нафтопродуктів (незалежно від того, коли відбулось придбання таких пального та нафтопродуктів - до запровадження ставки ПДВ 7% на такі товари, чи після її запровадження) до складу вартості таких товарів включається ПДВ, визначений за ставкою 7%.

Формування податкового кредиту за операціями з придбання товарів та послуг, а також при ввезенні товарів на митну територію України, для їх використання в операціях, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7%, зокрема, для операцій з постачання пального та інших нафтопродуктів, здійснюється у загальному порядку, тобто, виходячи з суми ПДВ, сплаченої (нарахованої) при придбанні/ввезенні таких товарів/послуг. Також, податковий кредит, сформований у попередніх податкових періодах при придбанні товарів та послуг, а також при ввезенні товарів на митну територію України, що починають використовуватись в операціях, що підлягають оподаткуванню ПДВ за ставкою 7%, зокрема, в операціях з постачання пального та інших нафтопродуктів, не підлягає коригуванню у зв`язку із застосуванням цієї ставки ПДВ.

Відповідно до вимог пункту 2 статті 3 Закону України 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють постачання (реалізацію) пального кінцевим споживачам, повинні і надалі проводити роздрібний продаж пального з формуванням та видачею відповідних розрахункових документів, із обов`язковим відображенням відповідної ставки ПДВ, що застосовується до таких операцій з постачання (реалізації).

Форма та зміст розрахункових документів визначена Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Мінфіну від 21.01.2016 року № 13 із змінами та доповненнями (далі - Положення).

Згідно з Положенням ставка ПДВ є одним із обов`язкових реквізитів розрахункових документів, у разі відсутності в документі якого такий документ не прийматиметься, як розрахунковий.

Таким чином, всі суб`єкти господарювання, що здійснюють продаж пального, зобов`язані здійснити перепрограмування своїх реєстраторів розрахункових операцій, змінивши ставку ПДВ з 20% на 7 %, з метою виконання вимог чинного законодавства, відображення відповідних зобов`язань із сплати податків і зборів та видачі споживачам відповідних розрахункових документів.

Вищевказані норми набрали чинності та застосовуються з 17.03.2022 року.

Порушення щодо включення податку на додану вартість до ціни товарів, ставку якого відповідно до законодавства знижено або від якого звільнено може призвести до безпідставного витрачання бюджетних коштів під час закупівлі товарів.

За змістом вказаного переліку дизельне паливо віднесено до газойлів.

Таким чином, дизельне паливо що є предметом договору від 05.04.2022 року №04/04/22, підпадає під вищезазначені вимоги законодавства, чинного на момент укладення цього договору та здійснення оплати за ним віднесено до товарів, які підлягають пільговому оподаткуванні податком на додану вартість за ставкою 7%.

У контексті вищенаведених правових норм потрібно підкреслити, що фактичне постачання товару за договором від 05.04.2022 року № 04/04/22 відповідачем здійснене після набрання чинності Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

З наведеного вбачається, що включення до вартості закуповуваного дизельного пального згідно договору від 05.04.2022 року № 04/04/22 податку на додану вартість за ставкою 20% у розмірі 50 886 гривень 67 копійок та подальша його сплата постачальнику не відповідає вимогам п. 32, 38, 38-1 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

При цьому, суд дійшов висновку, що у визнанні недійсним частково договору №04/04/22 немає потреби з огляду на те, що умови п. 2.2 договору у примірнику, наданого прокурором та позивачем, не суперечать вимогам цивільного законодавства.

Керуючись ст.ст. 237, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Білого Сергія Анатолійовича, код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Голованівської селищної ради грошові кошти у розмірі 33076 (тридцять три тисячі сімдесят шість) грн. 34 коп., шляхом їх зарахування на розрахунковий рахунок Голованівської селищної ради UA0023236, МФО 820172, ДКСУ в м. Київ, .

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Білого Сергія Анатолійовича, код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Кіровоградської обласної прокуратури, код 02910025 (25006, м. Кропивницький, вул. Верхня Пермська, 4, МФО 820172, р/р UA0004600 в ДКСУ в м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір сплачений за подачу позовної заяви в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

4. В іншій частині позову щодо визнання недійсним п. 2.2 договору купівлі-продажу №04/04/22 від 05.04.2022 року в частині включення до вартості товару суми ПДВ за основною ставкою 20%, замість зниженої 7% - відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 08.05.2023 року.

Суддя А.П. Алексєєв