РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/268/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження господарську справу

за позовом: Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури,

вул. Шевченка, 1, м.Чернігів, 14000,

e-mail:

в інтересах держави в особі:

позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України,

вул. Січових Стрільців (Артема), 18, м. Київ, 04053,

e-mail:

позивача-2: Управління житлово-комунального господарства

Чернігівської міської ради,

вул. Реміснича, 19, м. Чернігів, 14000,

e-mail:

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ"

проспект Перемоги, буд.126Б, м. Чернігів, 14013

E-mail: ,

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 1 237 355,82 грн

Представники учасників справи:

від прокуратури: Бабич Є.А.

від позивача-1: Бондаренко А.Ю.,

від позивача-2: Довбенко В.М.,

від відповідача: Бузина Н.В.

Заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури подано позов в інтересах держави в особі: Північного офісу Державної аудиторської служби України та Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" про:

- визнання недійсними додаткових угод №1 від 20.10.2021, №2 від 09.11.2021, №3 від 26.11.2021, №4 від 09.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №310202ВЦ-6030/92 від 27.09.2021, укладених між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" ();

- стягнення з відповідача коштів у сумі 1 237 355,82 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.02.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.03.2023 та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправленя, як знаходяться в матеріалах справи.

03.03.2023 від позивача-1 надійшли письмові пояснення по справі.

10.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Суд долучив до матеріалів справи письмові поясненя позивача-1 та відзив відповідача на позовну заяву, спір вирішується з їх урахуванням.

10.03.2023 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №905/1907/21.

У підготовчому засіданні 10.03.2023 суд відклав розгляд заяви про зупинення провадження у справі до наступного судового засідання.

Суд постановив протокольно ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 12.04.2023, про що повідомив учасників справи під розписки.

28.03.2023 від прокуратури надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив прокурор, зокрема, просить суд відмовити відповідачу у задовленні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки суб??єктний склад сторін у справах №927/268/23 та №905/1907/21 є різним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

31.03.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, спір вирішується з їх урахуванням.

У підготовчому засіданні 12.04.2023 суд, розглянувши заяву про зупинення провадження у справі, відмовив у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідач просить зупинити провадження у справі до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду в справі № 905/1907/21 за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради та Комунального закладу «Канівська санаторна школа Черкаської обласної ради» до ТОВ «АС» про стягнення коштів у сумі 365870,72 грн, у зв`язку з укладенням додаткових угод, за якими без належних на те правових підстав внесені зміни до істотних умов договору - збільшена ціна за одиницю товару та зменшена кількість предмету закупівлі, що на думку відповідача є подібною до даного спору.

Верховний Суд, постановляючи ухвалу від 21.12.2022 про передачу справи № 905/1907/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивував, що для досягнення єдиної практики необхідне уточнення висновку, наведеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 шляхом зазначення того, що прокурор може звертатись до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування та некомерційного комунального підприємства з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного комунальним підприємством та про стягнення коштів на користь такого комунального підприємства (як частини двосторонньої реституції) або на користь держави (в разі якщо це передбачено законом).

За висновком суду, справи №927/268/23 та № 905/1907/21 не є подібними, оскільки їх суб`єктний склад різний. В справі №927/268/23 прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади (Північного офісу Держаудитслужби) та органу місцевого самоврядування (Управлінні житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради), на відміну від справи № 905/1907/21. Відтак підстави для зупинення провадження в даній справі, на підставі п.7 частини 1 статті 228 ГПК України, відсутні.

Суд постановив протокольно ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.05.2023, про що повідомив учасників справи під розписки.

До початку судового засідання 03.05.2023 відповідачем подано клопотання про долучення доказів по справі, а саме: рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2022 у справі №927/280/22 за позовом ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» до Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради про стягнення заборгованості з оплати за спожиту електроенергію за грудень 2021 року та січень 2022 року у сумі 3 429 295 грн 81 коп, яким позов задоволено повністю, та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі № 927/280/22, якою рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2022 у справі №927/280/22 залишено без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.05.2023 заявила усне клопотання про поновлення строку для надання доказів по справі.

Суд ухвалив поновити строк для подання доказів по справі та долучив документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.05.2023 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні між позивачем-2 та відповідачем спірних додаткових угод було порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі. Враховуючи те, що вищезазначені додаткові угоди укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор, посилаючись на приписи ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати їх недійсними. Оскільки позивач-2 сплатив кошти за поставлену електричну енергію відповідно до ціни, вказаній у спірних додаткових угодах, тобто за збільшеною ціною, прокурор на підставі ст. 670 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 1 237 355,82 грн надлишково сплачених позивачем-2 коштів.

Позивач-1 - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у письмових поясненнях зазначає, що у 2021 році в Управлінні житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради проведено ревізію фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2020 по 31.03.2021. Договір від 27.09.2021 №310202/1ВЦ-6030/92 та додатковві угоди до нього в ході зазначеної ревізії не перевірялись, так як процедуру закупівлі за номером ID: UA-2021-08-05-013008-а проведено за межами періоду, який підлягав ревізії. Протягом 2022 - 2023 років заходи державного фінансового контролю (державний фінансовий аудит, інспектування, перевірки закупівель) Управлінні житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради не проводились, моніторинг процедури закупівлі за номером ID: UA-2021-08-05-013008-а не здійснювався, укладений за її результатами договір від 27.09.2021 №310202/1ВЦ-6030/92 та додаткові угоди до нього не перевірялись. Враховуючи, що підставою для звернення прокурора до суду з цим позовом не є результати державного фінансового контролю, позивач-1 вважає, що Північний офіс Держаудитслужби України не є належним позивачем у справі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення вимог заперечує у повному обсязі вважаючи, що в прокурора відсутні підстави для здійснення представництва інтересів держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, оскільки вказані особи не наділені повноваженнями щодо оскарження процедур закупівлі за Законом України "Про публічні закупівлі", відтак не можуть бути позивачами в цій справі. На думку відповідача, позов прокурора підлягає залишенню без розгляду, на підставі п.2 частини 1 статті 226 ГПК України. Прокурор не довів належними та допустимими доказами, що спірні додаткові угоди укладені з порушенням вимог частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", тому відповідно до презумпції правомірності правочину, закріпленою в статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір та всі додаткові угоди до нього є правомірними. Вважає, що спірні додаткові угоди укладені відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі", факт коливання ціни кожного разу був підтверджений документально, а пропорційне збільшення ціни в договорі здійснювалось відповідно до динаміки коливання товару на ринку впродовж всього терміну дії договору, а не короткого періоду, безпосередньо після його укладення. Звертав увагу суду на те, що приписи частини 1 статті 670 ЦК України (на які посилається прокурор, обґрунтовуючи вимоги про стягнення безпідставно сплачених коштів) не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі кошти сплачені відповідачу на підставі чинного договору.

У відповіді на відзив прокурор спростовує доводи відповідача, стверджуючи, що належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави в справі в особі Північного офісу Держаудитслужби України та Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради. Вважає, що відповідачем належним чином не обгрунтовано коливання вартості електричної енергії, перевищено 10% максимальний ліміт щодо зміни ціни за одиницю товару, що свідчить про те, що зміни до цього договору внесені сторонами без дотримання вимог п.2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідач у наданих запереченнях знову наголошує на відсутності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави та вважає, що оскаржувані додаткові угоди були укладені правомірно.

Інших заяв по суті у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

05.08.2021 Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради на веб-порталі публічних закупівель "Prozorro" розміщено оголошення про проведення відкритих торгів № UA-2021-08-05-013008-а на закупівлю електричної енергії обсягом 1 989 758 кВт/год з теміном постачання до 31.12.2021.

За результатами проведених торгів переможцем визнано ТОВ "Енера Чернігів".

27.09.2021 між ТОВ "Енера Чернігів" (далі - Постачальник) та Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (далі - Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №310202/1ВЦ-6030/92 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії та укладається Сторонами, з урахуванням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник продає: 09310000-5 електрична енергія (Постачання електричної енергії для освітлення вулиць міста Чернігова (крім мікрорайону «Зарічне»)) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач приймає та оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Кількість товару: 1 989 758 кВт/год (п.2.4. Договору).

У п. 3.1 Договору встановлено, що Постачальник зобов`язується поставляти Споживачу електричну енергію в строк з дати, що зазначена в заяві-приєднанні (додаток № 1) і до 31 грудня 2021 року.

Місце постачання електричної енергії: м. Чернігів, об`єкти Споживача (згідно додатку № 1) (п.3.2. Договору).

За умовами п. 5.1 Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією (додаток №2). Ціна за 1 кВт/годелектричної енергії, без урахування тарифів на її розподіл, становите 2,84 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі:

- ціна електричної енергії - 2,07273 грн;

- тариф щодо послуги на передачу електричної енергії оператору системи передачі ПрАТ «НЕК «Укренерго», відповідно до укладеного між Постачальником та ОСП Договором - 0,29393 грн;

- податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 0,47334 грн.

Загальна вартість всього обсягу поставки складає 4 709 093 грн 93 коп., крім того ПДВ - 941 818 грн 79 коп., разом з ПДВ ціна Договору становить 5 650 912 грн 72 коп.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об?єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (п. 5.2. Договору).

Інформація про діючу ціну електроенергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування (п. 5.3. Договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у том числі у разі її зміни (п.5.4. Договору).

За змістом п. 6.1. Договору Споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Постачальник зобов`язується публікувати на офіційному веб-сайті детальну інформацію про зміну ціни електричної енергії за 20 днів до введення її в дію (п.п. 5 п. 7.2. Договору).

У пункті 13.1. Договору сторони визначили, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині взятих на себе зобов`язань Сторонами - до їх повного виконання.

Відповідно до п. 13.5. Договору істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися у випадках передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі»:

а) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Замовника;

б) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару ца ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

У разі коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідного пропозицією щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується експертними висновками (завіреними копіями експертних висновків) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку, щодо розміру цін на товар за попередній розрахунковий період та розрахунковий період у якому відбулося копивання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення.

в) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

г) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

ґ) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

д) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

е) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу

споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Plaats ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Сторони можуть внести відповідні зміни уразі зміни регульованих цін (тарифів); при цьому, підтвердженням можливості внесення таких змін будуть чинні (введені в дію) нормативно-правові акти відповідного уповноваженого органу або Держави щодо встановлення регульованих цін;

є) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

27.09.2021 Споживач підписав заяву-приєднання до умов Договору (Додаток №1). У заяві-приєднанні зазначено початок постачання електричної енергії з 01.01.2021.

Відповідно до Комерційної пропозиції, що є додатком № 2 до Договору, ціна постачання електричної енергії - 2,84 грн/кВт/год з ПДВ.

Відповідач неоднаразово звертався до позивача-2 з листами, в яких зазначав про збільшення ціни на електричну енергію та просив підписати додаткові угоди щодо зміни такої ціни.

На підтвердження зростання ціни на електричну енергію на ринку України відповідачем додано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати № 2405/21 від 04.10.2021 та експертні висновки Харківської торгово-промислової палати № 2768/21 від 03.11.2021, №2849/21 від 10.11.2021, №2985/21 від 25.11.2021.

20.10.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Договору (далі - Додаткова угода №1), відповідно до якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 8,05%; ціна - 3,040227 грн/кВт/год з ПДВ; кількість товару - 1 858 714 кВт/год; ціна Договору - 5 650 912,49 грн.

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди №1 ця угода набуває чинності з моменту підписання її сторонами. Керуючись п.3 ст.631 ЦК України сторони домовилоись, що дія даної Угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладання угоди, з 27.09.2021.

09.11.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №2 про внесення змін та доповнень до Договору (далі - Додаткова угода №2), відповідно до якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,99%; ціна - 3,308708 грн/кВт/год з ПДВ; кількість товару - 1 758 565 кВт/год; ціна Договору - 5 650 911,86 грн.

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди №2 ця угода набуває чинності з моменту підписання її сторонами. Керуючись п.3 ст.631 ЦК України сторони домовилоись, що дія даної Угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладання угоди, з 01.10.2021.

06.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №3 про внесення змін та доповнень до Договору (далі - Додаткова угода №3), відповідно до якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,7%; ціна - 3,595438 грн/кВт/год з ПДВ; кількість товару - 1 709 990 кВт/год; ціна Договору - 5 650 909,86 грн.

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди №3 ця угода набуває чинності з моменту підписання її сторонами. Керуючись п.3 ст.631 ЦК України сторони домовилоись, що дія даної Угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладання угоди, з 06.11.2021.

06.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №4 про внесення змін та доповнень до Договору (далі - Додаткова угода №4), відповідно до якої збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,99%; ціна - 3,919384 грн/кВт/год з ПДВ; кількість товару - 1 663 661 кВт/год; ціна Договору - 5 650 905,94 грн

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди №4 ця угода набуває чинності з моменту підписання її сторонами. Керуючись п.3 ст.631 ЦК України сторони домовилоись, що дія даної Угоди розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли до укладання угоди, з 09.11.2021.

31.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №5 про внесення змін та доповнень до Договору (далі - Додаткова угода №5), відповідно до якої зменшено ціну Договору на 2,21 грн; кількість товару - 1 663 661 кВт/год; ціна Договору - 5 650 903,73 грн.

31.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №6 про внесення змін та доповнень до Договору (далі - Додаткова угода №6), відповідно до якої п.13.1 Договору викладено у новій редакції: цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині взятих на себе зобов`язань Сторонами - до їх повного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що в період з вересня по грудень 2021 року відповідач поставив позивачу-2 електроенергію у кількості 1 952 017 кВт/годна суму 6 781 084,10 грн за актами прийняття-передавання товарної продукції-активної електричної енергії, складеними сторонами в двосторонньому порядку, а саме:

-№ 310202ВЦ/146186/1 від 21.10.2021 у вересні 2021 року - 624 498 кВт/год на загальну суму 1 898 615,30 грн з ПДВ;

-№ 310202ВЦ/160545/1 від 17.11.2021 у жовтні 2021 року - 524 973 кВт/год на загальну суму 1 736 982,40 грн з ПДВ;

-№ 310202ВЦ/175731/1 від 07.12.2021 у листопаді 2021 року - 514 190 кВт/год на загальну суму 2 015 307,85 грн з ПДВ;

-№ 310202ВЦ/175731/1 від 12.01.2022 у листопаді 2021 року - 42 385 кВт/год на загальну суму 166 123,08 грн з ПДВ;

-№ 310202ВЦ/192607/1 від 12.01.2022 у грудні 2021 року - 245 971 кВт/год на загальну суму 964 055,29 грн з ПДВ.

Позивач-2 перерахував відповідачу кошти за поставлену електроенергію у кількості 1 952 017 кВт/годна суму 6 781 084,10 грн, на підтвердження чого надано платіжні доручення №294 від 22.10.2021, №349 від 18.11.2021, №391 від 08.12.2021, №4 від 13.01.2022, №3 від 13.01.2022.

Прокурор в позовній заяві вказує, що позивач-2 відповідно до ціни електричної енергії, зазначеної у Договорі, повинен був сплатити за фактично поставлену електроенергію кошти у розмірі 5 543 728,28 грн, натомість сплатив 6 781 084,10 грн, а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 1 237 355,82 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача.

Оцінка суду.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради у зв`язку із невиконанням ними своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України (частини перша, третя статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Пунктами 8, 10, 11, 12 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), визначено що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (пункт 7 Положення).

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17).

З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18).

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався до Північного офісу Держаудитслужби з листами від 21.11.2022 №6751вих-22, від 22.11.2022 №6758ВИХ-22, у яких повідомив про виявлені порушення законодавства при укладенні між позивачем-2 та відповідачем додаткових угод щодо зміни ціни електричної енергії, а також просив просив надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення вказаних порушень.

Тобто прокурором було повідомлено позивача-1 про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави.

Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у листах від 01.12.2022 №262625-17/6840-2022, від 06.12.2022 №7022-22, від 20.01.2023 № 262625-17/562-2023 від 20.01.2023, від 30.01.2023 №796-23 повідомило, що моніторинг спірної процедури закупівлі не проводився та підстави для проведення моніторингу спірної процедури закупівлі відсутні; також відсутні повноваження для звернення до суду з позовом про визнання договорів недійсними.

Отже, зі змісту вказаних листів слідує, що позивач-1 не вжив жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором.

Відповідно до приписів Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба наділена повноваженням самостійно звертатися до суду в інтересах держави у разі виявлення під час планових перевірок або зі звернень (в тому числі до правоохоронних органів) порушень у сфері закупівель.

Таким чином, заперечення позивача-1 про відсутність у нього повноважень для звернення до суду з позовом про визнання додаткових угод недійсними свідчать про вияв пасивної поведінки уповноваженого суб`єкта після отримання повідомлення прокурора про порушення інтересів держави та необхідності захисту цих інтересів.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №905/1529/20.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради.

Як встановив суд, Договір та спірні додаткові угоди до нього укладені між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради та ТОВ «Енера Чернігів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону «Про прокуратуру»).

Аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №917/273/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19.

Так, у справі №927/491/19 прокурор звернувся з позовом від імені Відділу як сторони договору, який судом було визнано недійсним. У позові прокурор просив стягнути кошти на користь Відділу як сторони договору. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати касаційного господарського суду дійшов висновку, що прокурор правильно визначив Відділ (сторону договору) як позивача, враховуючи, що позов містить вимогу про стягнення надмірно сплачених за договором грошових сум на користь Відділу (і не містить вимоги про стягнення отриманого за договором в дохід держави) (п.59 постанови від 18.06.2021 у справі №927/491/19).

Прокурор звертався до селищної ради з повідомленням про те, що внаслідок укладення спірних додаткових угод було порушено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі», та просив надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення вказаних порушень (листи від 22.11.2022 №6758ВИХ-22, від 16.01.2023 №55-75-454ВИХ-23,).

Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради у листі від 30.11.2022 №417, адресованому заступнику керівника Чернігівської окружної прокуратури, зазначило про те, що не зверталося до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у звязку з обмеженням фінансування.

Відтак Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради особисто підтверджено нездійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про її бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

Зважаючи на викладене та виходячи із предмету і підстав позову, сформульованих прокурором, суд доходить висновку, що він правильно визначив Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради позивачем, компетентним органом, оскільки воно є стороною спірних правочинів, втім, не звернулося до суду з позовом про визнання їх недійсним після отримання інформації від прокурора про наявні порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прокурор правильно визначив позивачів у цій справі, оскільки Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України, а Північний офіс Державної аудиторської служби є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача-2, який є стороною спірних правочинів, юридичною особою, що може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету згідно з законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів та позивача-1 як органу, який здійснює моніторинг закупівлі, і у разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Отже, компетентні органи були достеменно обізнані з фактом порушення законодавства у сфері публічних закупівель, а у позивачів було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте вони самостійно не захистили інтереси держави в суді.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив позивачів про намір подати позов в інтересах держави в особі Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради та Північного офісу Держаудитслужби до ТОВ «Енера Чернігів» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради та Північного офісу Державної аудиторської служби України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду, а відтак доводи відповідача про залишення позову без розгляду відхиляються судом.

При цьому суд враховує, що можливість використання відповідачем безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес, а їх неповернення не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. Разом з тим, потенційно факт перерахування на адресу відповідача зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює раціональне та ефективне їх використання. Зазначене підриває фінансово-економічні основи держави та не сприяє забезпеченню виконання нею основних функцій та завдань. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Щодо визнання недійсними додаткових угод.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі».

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно з пунктами 6, 11, 22 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»: договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару; замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону. При цьому предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті. що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч. 4 ст. 41 вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Таким чином, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Як встановив суд, позивач-2 та відповідач уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", а на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Так, відповідно до п. 2.4, 5.1 Договору, Комерційної пропозиції (додаток №3 до Договору) загальний обсяг постачання електричної енергії складав 1 989 758 кВт/год; ціна електричної енергії на момент укладання Договору становила 2,84 грн/кВт/год з ПДВ; загальна сума Договору - 5 650 912,72 грн.

Водночас згідно з Додатковими угодами №1-4 змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару з 2,84 грн до 3,919384 грн за 1 кВт/год та зменшено кількість товару на 326 097 кВт/год. Фактично ціна за 1 кВт/год (одиницю товару) збільшилася на 38%, а кількість електричної енергії, яка підлягала поставці, було зменшено майже на 16,39%, порівняно з погодженою під час закупівлі.

Необхідність укладення оспорюваних Додаткових угод №1-4 до Договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) відповідачем було надано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати № 2405/21 від 04.10.2021 та експертні висновки Харківської торгово-промислової палати № 2768/21 від 03.11.2021, №2849/21 від 10.11.2021, №2985/21 від 25.11.2021 Тобто оспорювані додаткові угоди були укладені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Так, надані цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 2405/21 від 04.10.2021 та експертні висновки Харківської торгово-промислової палати № 2768/21 від 03.11.2021, №2849/21 від 10.11.2021, №2985/21 від 25.11.2021 не містять інформації щодо коливання ціни на електричну енергію в бік її збільшення. У ціновій довідці та експертних висновках наведені дані, які фактично не містять жодного підтвердження коливання вартості електричної енергії з дати укладання договору (27.09.2021) до моменту підписання додаткових угод та не є документальним обґрунтуванням зростання ціни вказаного товару. У висновках не наведено розрахунок вартості електроенергії станом на попередні календарні дати, у тому числі на дати укладення додаткових угод та дані про коливання ціни електроенергії на ринку у вказані періоди, а лише наведено середньозважену ціну на РДН в ОЕС України за різні періоди часу, що є відмінними за тривалістю, при цьому, їх порівняння включає й час, що передував укладенню самого Договору. Згідно з приміткою: довідки носять фактографічно-інформаційний характер.

Зокрема, цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 2405/21 від 04.10.2021 (яким обґрунтоване укладення додаткової угоди № 1 від 20.10.2021) порівнює середньозважену ціну на РДН в ОЕС України станом на 14.09.2021 та 23.09.2021, та фіксує тенденцію зростання середньозваженої ціни на +8,05%, що фактично мало місце до підписання Договору, оскільки ціну на 1 кВт/год у розмірі 2,84 грн сторони встановили станом на 27.09.2021.

Теж саме стосується експертного висновку № 2768/21 від 03.11.2021 (яким обґрунтоване укладення додаткової угоди № 2 від 09.11.2021), що порівнює періоди з 01 по 30 вересня 2021 року та з 01 по 31 жовтня 2021 року, та фіксує тенденцію зростання середньозваженої ціни.

Експертні висновки №2849/21 від 10.11.2021 та №2985/21 від 25.11.2021 (якими обґрунтовано укладення додаткових угод №3 від 06.12.2021 та №4 від 06.12.2021) порівнюють середньозважені ціни на електроенергію у певні дати (обрані хаотично) в різних розрахункових періодах, без урахування періоду часу, в який укладено Договір та моменту встановлення його ціни (27.09.2021).

Водночас п.2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачає дотримання пропорційності збільшення ціни за одиницю товару до коливання ціни на ринку.

Пропорційність означає рівність, співрозмірність двох відношень до порівняння.

За висновком суду, ціну електроенергії на ринку необхідно порівнювати за співмірні проміжки часу, наприклад, місяць з місяцем, декаду з декадою, а не на вибіркові дати в різних розрахункових періодах, при цьому, таке порівняння має бути проведено починаючи з моменту укладення Договору, що відображатиме реальну тенденцію коливання ціни на ринку.

За наведених обставин, суд вважає, що вказані документи не є належними доказами, які підтверджують наявність коливання ціни електроенергії в порівняні з моментом укладення Договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до Договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, а отже не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі».

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що додаткові угоди 1-4 укладені за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електроенергію за певні періоди дії Договору, починаючи з моменту його укладення.

Також слід зазначити, що метою вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення «каскадних» додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі».

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

В силу особливостей функціонування ринків РДН ціна купівлі-продажу електричної енергії є динамічною, тобто коливання ціни відбуваються постійно у залежності від попиту та пропозиції, часу доби та сезону, інших чинників, що не міг не знати та не враховувати відповідач, здійснюючи свою діяльність з купівлі електроенергії на майданчику РДН, та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі.

Також не містять матеріали справи жодних доказів, що Постачальник (відповідач) у розглядуваний період застосування спірних додаткових угод №1-4 дійсно змушений був придбавати електричну енергію для її подальшої передачі Споживачу на виконання обов`язків за Договором за цінами, вказаними у відповідних експертних висновках та цінових довідках.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, яке мало беззаперечне право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договору, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписало спірні додаткові угоди, внаслідок чого ціна 1 кВт/год електричної енергії збільшилась, а обсяг поставки електроенергії за Договором зменшилися.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України «Про публічні закупівлі» підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд, встановивши наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання Додаткових угод №1-4 недійсними на момент їх укладення, дійшов висновку, шо спірні додаткові угоди №1-4 суперечать пункту 2 частини 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановлених ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак про наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що спірні додаткові угоди укладені з порушенням вимог ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тобто те, що вони є нікчемними, оскільки предметом цього позову є визнання додаткових угод недійсними у зв`язку з порушенням сторонами вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при їх укладенні.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 237 355,82 грн.

Відповідно до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Обов`язок повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 Цивільного кодексу "Купівля-продаж".

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного Договору.

Відповідно до умов Договору та Комерційної пропозиції відповідач повинен був поставити позивачу- 1 989 758 кВт/год електричної енергії за ціною 2,84 грн за 1 кВт/год.

Як встановив суд, в період з вересня по грудень 2021 року відповідач поставив позивачу-2 електроенергію у кількості 1 952 017 кВт/годна суму 6 781 084,10 грн.

Враховуючи ціну, обумовлену позивачем-2 та відповідачем у Договорі, позивач-2 повинен був сплатити відповідачу за фактично поставлену електроенергію кошти у розмірі 5 543 728,28 грн, натомість сплатив 6 781 084,10 грн, а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 1 237 355,82 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача коштів у розмірі 1 237 355,82 грн підлягають задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір в сумі 29 296,34 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 20.10.2021 щодо внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №310202/1ВЦ-6030/92 від 27.09.2021, укладену між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" ().

3. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 09.11.2021 щодо внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №310202/1ВЦ-6030/92 від 27.09.2021, укладену між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" ().

4. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 26.11.2021 щодо внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №310202/1ВЦ-6030/92 від 27.09.2021, укладену між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" ().

5. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 09.12.2021 щодо внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №310202/1ВЦ-6030/92 від 27.09.2021, укладену між Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" ().

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" (; проспект Перемоги, буд.126Б, м.Чернігів, 14013) на користь Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (, вул. Реміснича, 19, м. Чернігів, 14000,) коштів в сумі 1 237 355,82 грн.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ" (; проспект Перемоги, буд.126Б, м.Чернігів, 14013) на користь Чернігівської обласної прокуратури (одержувач: Чернігівська обласна прокуратура, UA 0006008, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ) сплачений судовий збір у розмірі 29 296,34 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.05.2022.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор