ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2023 р. Справа№ 910/12149/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 року

у справі №910/12149/22 ( суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення 49 948,77 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач, МТСБУ) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 49 948,77 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача виникла регресна вимога до відповідача, у зв`язку зі сплатою МТСБУ страхового відшкодування за наявності полісу Товариства.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 49 948 грн 77 коп. відшкодування та 2 481 грн судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що на час ДТП відповідальність особи, винної у її вчиненні була застрахована відповідачем, здійснення МТСБУ регламентної виплати було здійснено без достатніх підстав, у зв`язку з тим, що саме відповідач як страховик мав відшкодувати завдану ДТП шкоду потерпілій особі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 року у справі №910/12149/22 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що винуватець ДТП станом на 28.07.2017 не мав укладеного з ПрАТ «УОСК» чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки: розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2819 від 08.11.2016 анульовано апелянту ліцензію на провадження страхової діяльності; 02.03.2017 апелянта позбавлено членства у МТСБУ; бланк полісу № АЕ/3582642 був втрачений, що підтверджується відомостями із електронного сервісу МТСБУ; страховий платіж за полісом АЕ/3582642 не надходив; поліс АЕ/3582642 не підписаний гр. ОСОБА_1 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/12149/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 27.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 року у справі №910/12149/22 та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Пункт 2 частини 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Позиції інших учасників справи

09.03.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.07.2017 о 15:50 год на перехресті вул. Архипенка та пр. Г. Сталінграду у м. Київ відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Сitroen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

ДТП відбулася в результаті порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18.08.2017, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Згідно зі звітом №1566 про оцінку автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного фізичною особою-підприємцем Кузьмік С. П. 14.08.2017, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА», у результаті його пошкодження, становить 56 355,68 грн.

За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди та перераховано на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 49 249,77 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20.12.2017 №1262712.

У вересні 2018 року МТСБУ звернулося до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 49 948,77 грн.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 у справі №756/11809/18 у задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2021 у справі №756/11809/18 апеляційну скаргу МТСБУ задоволено; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №756/11809/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Київського апеляційного суду від 29.11.2021 скасовано; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 залишено в силі.

Разом з тим, під час судового розгляду справи №756/11809/18 за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, зокрема, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія".

Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про добровільне повернення регламентної виплати в порядку регресу від 20.07.2022.

Відповідач відмовив у задоволенні вимоги позивача, що підтверджується листом № 49 від 26.08.2022, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення 49 948,77 грн. (49 248,77 грн [виплачене страхове відшкодування] + 700 грн [оплата послуг аварійного комісара])

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з пунктом дев`ятим статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон № 1961-ІV) закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно із Законом МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1 статті 39).

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39).

Законом № 1961-ІV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-ІV для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом № 1961-IV, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV).

Як вбачається з матеріалів справи, МТСБУ відшкодувало ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 49 249,77 грн, у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу у ДТП, винуватцем якої було визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18.07.2017 (з урахуванням постанови від 30.08.2017 про виправлення описки).

МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV).

Як вбачається з матеріалів справи, МТСБУ звернулося до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 у справі №756/11809/18 у задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2021 у справі №756/11809/18 апеляційну скаргу МТСБУ задоволено; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №756/11809/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Київського апеляційного суду від 29.11.2021 скасовано; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 залишено в силі.

Під час розгляду справи № 756/11809/18, Шевченківський районний суд м. Києва у рішенні від 23.06.2021 встановив, що відповідачем за справою ( ОСОБА_1 ) було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, а саме на час дорожньо-транспортної пригоди від 28 липня 2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом №АЕ/3582642 АЕ/3582642 від 26.07.2017, термін дії з 00 год. 00 хв. 27.07.2017 по 00 год. 00 хв. 26.07.2018, що виданий ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія».

Таким чином, суд у справі № 756/11809/18 дійшов до висновку, наданий як доказ Поліс №АЕ/3582642 є безпосередньо підтвердженням укладання Відповідачем договору страхування цивільно-правової відповідальності, який діяв на момент ДТП.

Стосовно доводів апелянта, що станом на 28.07.2017 (дату ДТП) ОСОБА_1 не мав укладеного з ПрАТ «УОСК» чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так як: розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2819 від 08.11.2016 анульовано апелянту ліцензію на провадження страхової діяльності; 02.03.2017 апелянта позбавлено членства у МТСБУ; бланк полісу № АЕ/3582642 був втрачений, що підтверджується відомостями із електронного сервісу МТСБУ; страховий платіж за полісом АЕ/3582642 не надходив; поліс АЕ/3582642 не підписаний гр. ОСОБА_1 .

Так, у рішенні від 23.06.2021 у справі № 756/11809/18, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 08.06.2022, суд оцінив відповідні обставини щодо полісу АЕ/3582642 та зазначив, що він критично ставиться до посилання на витяги з бази МТСБУ. щодо відсутності факту страхування, оскільки за чинним законодавством вони не посвідчують факту укладання договору страхування.

Суд у справі № 756/11809/18 зазначив, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язків страхувальника, який завдав шкоди.

У зв`язку з цим суд у справі № 756/11809/18 не погодився із твердженнями Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо покладення на ОСОБА_1 обов`язку щодо відшкодування шкоди, оскільки цивільна відповідальність останнього була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія».

Суд у справі № 756/11809/18 зазначив, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Citroen», державний № НОМЕР_2 була застрахована на момент ДТП, то відповідно до чинного законодавства, а саме ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої в ДТП винною особою.

Дане відшкодування шкоди, має бути здійснене страховиком винуватця ДТП в межах страхової суми (ліміту) за полісом, шляхом виплати страхового відшкодування, в разі звернення потерпілої особи до такого страховика та надання документів, необхідних для виплати страхового відшкодування.

У зв`язку з цим суд у справі № 756/11809/18 дійшов до висновку, що саме з вини ОСОБА_1 сталася ДТП, внаслідок якої завдано майнової шкоди, а протиправна поведінка відповідача, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями та заподіяннями шкоди підтверджується належними доказами, які дають змогу дійти висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь Позивача завданої внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 49 948,77 грн.

Проте у зв`язку з тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Citroen» державний номер НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», суд з цих підстав відмовив у задоволенні позовних вимог МТСБУ у справі № 756/11809/18.

Більше того, у постанові від 08.06.2022 Верховний Суд, залишаючи в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 у справі № 756/11809/18, зазначив, що учасники справи не надали суду доказів того, що вказаний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність був визнаний судом недійсним, як не заявлялися відповідні вимоги й у рамках цієї справи.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зазначає, що преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95)).

Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Вказана позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 910/6648/18.

Оскільки, у справі №756/11809/18 учасниками справи були як МТСБУ, так і Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія", то в силу приписів вказаної вище норми ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у вказаній цивільній справі не доказуються при розгляді даної господарської справи.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що поліс за номером АЕ/3582642 був визнаний недійсним у судовому порядку.

Стосовно відсутності доказів внесення страхувальником за полісом №АЕ/3582642 страхового платежу, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, розділ 10 полісу № АЕ/3582642 містить відмітку про оплату, а тому є таким, що набрав чинності та з якого для відповідача як страховика виникли обов`язки зі сплати страхового відшкодування.

Більше того, Верховний Суд у постанові 08.06.2022, залишаючи в силі рішення Шевченківський районний суд м. Києва від 23.06.2021 у справі № 756/11809/18, зазначив, що видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

Стосовно доводів апелянта про його виключення із членства в МТСБУ, колегія суддів відзначає, що дана обставина не позбавляє ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» нести зобов`язання за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Про це говориться в п. 52.5. ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Відповідно до полісу АЕ/3582642 ліміт відповідальності за шкоду майна складає 100 000 грн, а франшиза - 0 грн.

Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону № 1961-IV МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Позивачем у урахуванням п. 40.3. ст. 40 Закону № 1961-IV був залучений аварійний комісар для визначення розміру завданого збитку, послуги якого були сплачені окремо у розмірі 700 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1259264 від 06.09.2017.

Таким чином, сума страхового відшкодування з урахуванням витрат на експерта, що має бути сплачена відповідачем на користь позивача складає 49 948,77 грн.

Колегія суддів відзначає, що суб`єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, є чітко визначеним.

Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV), воно набуває право на регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності. Можливість застосування цієї підстави для регресного позову до страховика у ситуації, коли після виплати відшкодування з`ясувалося, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована, не передбачена.

До страховика МТСБУ може звернутися з регресним позовом тільки на підставі підпункту 38.2.3 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV. Таке звернення можливе за декількох умов: 1) на час виплати МТСБУ відшкодування транспортний засіб, яким завдана шкода, не був встановлений (підпункт «б» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV; 2) надалі встановили як такий транспортний засіб, так і те, що він є забезпеченим; 3) страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, МТСБУ виплатило потерпілому відшкодування не через те, що транспортний засіб, який заподіяв шкоду, до моменту виплати не був встановлений, а через добросовісну помилку щодо відсутності у власника транспортного засобу, який заподіяв шкоду, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що в подальшому було встановлено в межах справи № 756/11809/18.

Приписи пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV не передбачають можливість звернення з регресним позовом до страховика тоді, коли МТСБУ виплатило страхове відшкодування потерпілому, помилково вважаючи, що власник/водій транспортного засобу, який заподіяв шкоду, не застрахував цивільно-правову відповідальність, а згодом з`ясувало протилежне.

Водночас, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються, зокрема, до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (пункт 4 частини третьої статті 1212 ЦК України).

За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункт 43)). Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (пункт 27)).

Позивач виплатив відшкодування на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, вважаючи на момент такої виплати, що винуватець ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Але з моменту, коли позивачеві стало відомо про протилежне, означена юридична підстава для виплати перестала існувати. Позивач зрозумів, що за його рахунок страховик винуватця ДТП зберіг у себе страхове відшкодування, яке був зобов`язаний виплатити. Тому до спірних правовідносин слід застосувати приписи статті 1212 ЦК України.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).

У даній справі збагаченням є притримання страховиком винуватця ДТП без достатніх правових підстав у себе виплати, яку він відповідно до Закону № 1961-IV мав виплатити потерпілому.

Такий підхід до застосування приписів статті 1212 ЦК України відповідає змісту інституту набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, адже у наведений спосіб страховик збагачується за рахунок зменшення його обов`язку (звільнення від виконання обов`язку) з відшкодування шкоди, яку страхувальник-винуватець ДТП завдав потерпілому.

У даній справі таке зменшення обов`язку відповідача відбулось за рахунок позивача.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 49 948,77 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 року у справі № 910/12149/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 року у справі №910/12149/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 року у справі №910/12149/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/12149/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко