ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/65/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М.В. - керівник;

від відповідача: Веселовська-Галєєва Ю.В.;

Слівінський А.О. - ордер серії АМ №1011000 від 26.09.2022;

від третьої особи 1: Слівінський А.О.- ордер серії АМ №1010996 від 08.09.2022;

від третьої особи 2: Зозуля М.М. - керівник;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця Веселовської-Галєєвої Юлії Володимирівни

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача:

1) Коростишівська міська рада Житомирської області;

2) Комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради

про стягнення 467 370,00грн

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до суду з позовом про стягнення із Фізичної особи-підприємця Веселовської-Галєєвої Юлії Володимирівни 69 240,00грн неустойки за користування торгівельними майданчиками №149,150 та 151, нарахованої за період з 01.01.2016 по 01.01.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що орендар не виконав умови ч.1 ст.785 ЦК України і продовжує використовувати торгівельні майданчики №149, №150, №151 в своїй господарській діяльності після припинення договору оренди №187 від 31.12.2013 без надання заяви про намір укласти відповідний договір.

Ухвалою господарського суду від 27.04.2017 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Коростишівську міську раду Коростишівського району Житомирської області

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.11.2017, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2017, позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволено; стягнуто з ФОП Веселовської-Галєєвої Юлії Володимирівни на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" 126 940,00грн неустойки та 1 904,10грн судового збору.

Постановою Верховного суду України від 22.06.2018 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 та рішення Господарського суду Житомирської області від 09.11.2017 скасовано, а справу №906/65/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2018, справу №906/65/17 передано для розгляду судді Тимошенку О.М.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.08.2018 (суддя Тимошенко О.М.) справу №906/65/17 прийнято до розгляду, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2018 (суддя Тимошенко О.М.) задоволено клопотання фізичної особи - підприємця Веселовської-Галєєвої Юлії Володимирівни про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; постановлено здійснювати розгляд справи №906/65/17 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.09.2018.

Ухвалою господарського суду від 06.11.2018 задоволено самовідвід судді Тимошенка О.М.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2018 справу №906/65/17 передано для розгляду судді Шніт А.В.

Ухвалою суду від 09.11.2018 справу прийнято суддею Шніт А.В. до свого провадження, призначено підготовче засідання.

21.12.2018 суд зупинив провадження у справі №906/65/17 до набрання законної сили рішення у справі Господарського суду Житомирської області №906/1060/18.

Ухвалою суду від 05.09.2022 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04.10.2022 постановлено прийняти до розгляду заяву Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про збільшення розміру первісних позовних вимог (вх.№01-44/1015/22 від 26.09.2022) та вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з ФОП Веселовської-Галєєвої Ю.В. неустойки за користування торгівельними майданчиками в сумі 467 370,00грн.

У підготовчому засіданні 14.02.2023 суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради.

Ухвалою суду від 09.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/65/17 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 11.04.2023 оголошено перерву до 27.04.2023 о 12:00.

Представник позивача в судовому засіданні 27.04.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник у судовому засіданні 27.04.2023 проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб у судовому засіданні 27.04.2023 пояснили, що вважають позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Веселовською-Галєєвою Юлією Володимирівною (орендар, відповідач) укладено договір оренди №187 (далі Договір) (а.с. 16-16а, т.1).

Предметом договору є торгівельні майданчики №149, №150 та №151 загальною площею 15, 15, 18 кв.м - відповідно; місцезнаходження останніх зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку (далі - об`єкт оренди (п.1.1 Договору).

Об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торгівельної діяльності (п.1.3 Договору).

Орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 (п.2.1 Договору).

Орендна плата складає 865,50грн; 865,50грн і 1154,00грн на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата (п.3.1 Договору).

Пунктом 4.3.3 Договору оренди сторони погодили обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.4.3.8 Договору в разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується у семиденний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди з вини орендаря.

При цьому, за змістом п.4.2.5 Договору в разі, якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об`єкт оренди, орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штрафмайданчик ринку.

За змістом п.5.2 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно законодавства України.

Договір укладено на 1 рік і діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно (п.6.1 Договору).

Якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов`язаний не пізніше, ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору, подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень, договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє дію відповідно до п.6.1 (п.6.3 Договору).

Згідно п.7.3 Договору взаємовідносини, що не узгоджені договором, регулюються законодавством України.

Додатковою угодою від 17.12.2014 до договору оренди №187 від 31.12.2013 сторони пролонгували дію останнього на термін з 01.01.2015 по 31.12.2015 (а.с. 19, т.1).

У матеріали справи позивачем подано копію повідомлення №54 від 22.01.2016, яким останній доводив до відома відповідача, що договір оренди №187 від 31.12.2013 припинив свою дію 31.12.2015, у зв`язку з чим вимагав негайно повернути торгівельні майданчики №149, №150, №151 ПР "Кооперативний ринок". Крім того, ФОП Веселовській-Галєєвій Ю.В. роз`яснено, що на підставі ст.785 Цивільного кодексу України їй з 01.01.2016 здійснюється нарахування неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за час прострочення (а.с. 257, т.2).

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення орендованих торгівельних майданчиків, звернувся до суду з позовною заявою щодо стягнення з останнього неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 01.01.2016 по 01.11.2017 в загальній сумі 69 240,00грн (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх.№01-44/1015/22 від 26.09.2022) - 467 370,00грн за період 01.01.2016 по 01.10.2022).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши висновки суду касаційної інстанції, доводи і обґрунтування сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За змістом статей 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо виконання договору оренди №187 від 31.12.2013.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За змістом частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 зазначеної норми, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Варто зазначити, що для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому, для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини другої статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна (правова позиція, викладена Верховним Судом в постановах від 10.04.2018 у справі №910/9328/17 та від 28.08.2018 у справі №913/155/17).

Так, у матеріалах справи міститься акт демонтажу тимчасової торгівельної конструкції від 03.01.2016, поданий відповідачем на підтвердження факту звільнення торгівельних майданчиків №149, №150, №151 від своїх тимчасових конструкцій, які розміщувались на території ринку в м. Коростишеві, по вул. Шевченко, 40, на торгівельних майданчиках №149, №150, №151, згідно договору оренди №187 від 31.12.2013 (а.с. 198, т.1). У вказаному акті зазначено, що торгівельні майданчики №149, №150, №151 звільнено.

Даний акт підписано відповідачем (як замовником послуг з демонтажу і власником торгівельної конструкції) та ФОП Філончуком В.М. (як виконавцем послуг з демонтажу). При цьому, варто зауважити, що керівник ПР "Кооперативний ринок" від підпису цього акту відмовився.

Тобто, орендодавець, відмовившись від підписання зазначеного акту щодо звільнення торгівельних майданчиків №149, №150, №151 від торгівельних конструкцій відповідача, у свою чергу, допустив дії, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.

При цьому, варто зауважити, що як встановлено судом, договір оренди №187 від 31.12.2013 не вимагає оформляти повернення торговельних майданчиків з оренди відповідним документом (актом), та що саме на орендаря покладено обов`язок скласти проект такого акту, підписати його в двох примірниках та надіслати орендодавцеві рекомендованою кореспонденцією.

Натомість, п.4.3.8 Договору в разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується у семиденний термін з в і л ь н и т и о б є к т о р е н д и та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану в або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди з вини орендаря.

Таким чином, враховуючи викладене вище (у тому числі, відмову позивача від підписання акту демонтажу тимчасової торгівельної конструкції від 03.01.2026), звільнивши торгівельні майданчики №149, №150, №151 від власних торгівельних конструкцій, відповідач виконав вимоги п.4.3.8 договору оренди №187 від 31.12.2013.

Крім того, необхідно зазначити, що особливий статус неустойки за неповернення орендованого майна згідно ч.2 ст.785 ЦК України, обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає п і с л я з а к і н ч е н н я д і ї д о г о в о р у о р е н д и і наймодавець (орендодавець), у цьому випадку, позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача і н ш і з а с о б и с т и м у л ю в а н н я д о в и к о н а н н я, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо повернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №904/3315/18, від 06.07.2021 у справі №906/562/20.

Так, факт закінчення строку дії договору оренди №187 від 31.12.2013 31.12.2015 стверджується позивачем (зокрема, у повідомленні №54 від 22.01.2016, яким останній доводив до відома відповідача, що договір оренди №187 від 31.12.2013 припинив свою дію 31.12.2015, у зв`язку з чим, він і просить стягнути з відповідача неустойку за користування орендованим майном на підставі ст.785 ЦК України), та не заперечується відповідачем, зокрема, у тексті його касаційної скарги від 29.12.2017 (а.с.94- 98, т.2).

Таким чином, договір оренди №187 від 31.12.2013 не був пролонгований, починаючи з 01.01.2016, ні згідно умов самого договору, ні в силу приписів ст.764 ЦК України.

При цьому, варто зауважити, що договором оренди №187 від 31.12.2013 передбачено інший механізм стимулювання орендаря щодо повернення орендованого майна орендодавцю, відмінний від нарахування неустойки за користування майном на підставі ст.785 ЦК України. Так, п.4.2.5 Договору визначено, що в разі, якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об`єкт оренди, орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штрафмайданчик ринку.

Отже, позивач, вважаючи, що спірні торговельні майданчики не повернуті йому відповідачем, міг скористатися правом, передбаченим п.4.2.5 договору оренди №187 від 31.12.2013 щодо переміщення цих тимчасових споруд на штрафмайданчик, тобто, не був позбавлений можливості застосовувати щодо потенційно недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання умов договору, проте не скористався нею. Натомість, всупереч особливостям правової природи інституту неустойки за неповернення орендованого майна згідно ч.2 ст.785 ЦК України, обрав засіб впливу на відповідача саме у вигляді стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, зокрема, на відмову в задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат Фізичної особи - підприємця Веселовської-Галєєвої Юлії Володимирівни на 02.05.2023 о 15 год. 30 хв. у приміщенні Господарського суду Житомирської області за адресою: м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65, зал судових засідань №101.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.05.23

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу на електронну пошту: ,

3 - відповідачу на електронну пошту: ,

4 - представнику відповідача на електронну пошту: ,

5 - Коростишівській міській раді на електронну пошту:

6 - КП "Міський ринок" на електронну пошту: