ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.04.2023 Справа №910/18000/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання (помічник судді за дорученням) Григор`євій М.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон", м.Маріуполь Донецької області,

про стягнення 1 123 353,64грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" про стягнення 1'123'353,64грн., з яких: основна сума заборгованості в розмірі 999'718,39грн., пеня в розмірі 55'900, 19грн., інфляційні втрати в розмірі 49'980,36грн., 3% річних в розмірі 17'754,70грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №1631199 від 23.01.2019 про постачання теплової енергії у гарячій воді, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.10.2020 по 01.09.2021, що стало підставою для нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 було передано вказану позовну заяву на розгляд до Господарського суду Донецької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Бокова Ю.В.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №910/18000/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розгляд справи відкладався, призначене ухвалою суду від 17.02.2022 підготовче засідання на 14.03.2022 не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

Ухвалою суду від 29.11.2022 призначено підготовче засідання по справі на 13.12.2022.

Ухвалою суду від 13.12.2022 відкладено підготовче засідання на 16.01.2023.

Підготовче судове засідання 16.01.2023 не відбулось.

У зв`язку з обранням судді Бокової Ю.В. членом Вищої ради правосуддя, 16.01.2023 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого справу передано на розгляд судді Макарової Ю.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.02.2023 справу прийнято до провадження у новому складі, підготовче судове засідання призначено на 02.03.2023 року о 14:45год., зобов`язано позивача до 02.03.2023 (враховуючи час пересилання засобами зв`язку) надати суду письмові пояснення.

01.03.2023 на електрону адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення №30/7/1/2448 від 28.02.2023, в яких просить суд прийняти дану заяву до розгляду та долучити до матеріалів справи, розглядати справу без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Аналогічні письмові пояснення надійшли через канцелярію суду 06.03.2023.

Ухвалою суду від 02.03.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 13.04.2023.

У судовому засіданні 13.04.2023 представники сторін участь не приймали, про місце, дату та час судового засідання були повідомленні шляхом направлення в тому числі ухвали суду від 02.03.2023 на вказані у позові електроні адреси позивача та відповідача. Також з метою повідомлення відповідача про хід судового процесу судом вчинялися дії з метою направлення 10.03.2023 телефонограми на контактний номер телефону, який вказаний в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак зв`язок з товариством не було встановлено.

Відзив на позовну заяву та будь-які заяви (клопотання) від відповідача до суду не надходили.

Згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Щодо повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» про розгляд справи за його участю, суд відзначає наступне.

Частиною 5 ст.176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частинами 3, 7 ст.120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відповідно до ст.93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з п. 10 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр).

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру станом на 06.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» значиться за наступною адресою: 87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, будинок 4.

Ухвала Господарського суду міста Київ від 15.11.2021, ухвали Господарського суду Донецької області від 21.12.2021, 18.01.2022, 01.02.2022, 21.02.2022 надсилалися рекомендованим листом на вказану офіційну адресу місцезнаходження ТОВ «Фаєплон», однак поштові відправлення були повернуті до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою та з посиланням на неправильно зазначену (відсутню) адресу, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку на відповідних конвертах.

Згідно п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Враховуючи, що останнім відомим місцезнаходженням відповідача є місто Маріуполь, яке відповідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, беручи до уваги тимчасове не функціонування відділень "Укрпошти" в місті Маріуполь, ухвали суду від 29.11.2022, 13.12.2022, 02.02.2023, 02.03.2023 надсилалися відповідачу на вказану у Єдиному державному реєстрі електронну адресу - , однак згідно довідки, сформованої у системі «Діловодство спеціалізованого суду», ухвали не були доставлені на офіційну адресу товариства.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено перелік відомостей, про юридичну особу, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зокрема, передбачено, що до Єдиного державного реєстру вноситься інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти (п. 18 ч.2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З огляду на наведені приписи закону, суд приходить до висновку, що вказана у Єдиному державному реєстрі електронна адреса ТОВ «Фаєплон» - є офіційною електронною адресою відповідача у розумінні законодавства, в тому числі ГПК України.

Судом були вжиті також додаткові заходи для належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи шляхом направлення 23.02.2023, 10.03.2023 телефонограм за номером телефонного зв`язку, зазначеним у позові та Єдиному державному реєстрі, однак зв`язок не був встановлений.

Крім того, згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення (ухвалу).

Відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень) та виходячи з наведених приписів законодавства відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

Отже, судом було вжито всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи №910/18000/21.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ досудових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

На виконання приписів чинних нормативно-правових актів всі процесуальні документи по справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Приймаючи до уваги, що явка представників учасників справи не була визнана судом обов`язковою, а також додержуючись принципу розумності строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін, підстави для відкладення розгляду справи по суті відсутні.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

23.01.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс", на теперішній у зв`язку зі зміною найменування Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (далі - споживач, відповідач у справі) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1631199 (далі-договір), відповідно до п.п. 1.1. якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу для потреб опалення, а споживач зобов`язується отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно п. 2.2.1 договору постачальник зобов`язався безперебійно (крім випадків, визначених цим договором та чинним законодавством) постачати споживачу теплову енергію у гарячій воді, на межу балансової належності, відповідно до додатків 3, 4 до цього договору для потреб опалення - в період опалювального сезону, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначиними додатком 1 до цього договору.

Сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору (п.3.1. договору).

У п. 3.3. договору сторони дійшли згоди, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі, обумовлену чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.2019, а в частині зобов`язання споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію, до повного цього зобов`язання виконання.

Керуючись приписами статті 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 4.2, 4.4 договору).

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, суд дійшов висновку, що зобов`язання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувались кожен наступний період та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

За умовами п.2.3.1 договору споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1 до цього договору, не допускати їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2 до договору.

Так сторонами був підписаний у двосторонньому порядку Додаток №2 до договору "Тарифи та порядок розрахунків", за умовами п. 2, 5 якого у разі встановлення у споживача будинкових приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності. Споживач, що має будинкові прилади обліку (незалежно від балансової належності приладів обліку теплової енергії), щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в ЦОК за адресою Будівельників, 25 не пізніше 1 числа наступного за звітним місяцем.

Пунктом 7 Додатку № 2 до договору передбачено, що у разі відсутності у споживача будинкових приладів обліку або ненадання споживачем показників приладів обліку у встановлені цим додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається:

- на опалення - як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць та величину годинного теплового навантаження, зазначеного в Додатках 1,6,7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія;

- на гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в Додатках 1,6,7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

За умовами п. 8 Додатку №2 до договору споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою, вул. Будівельників, 25 оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює (підписує необхідні документи) і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції акта звіряння постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

За змістом п. 9 Додатку №2 до договору споживач на відкритий розрахунковий рахунок постачальника щомісячно забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію.

Між сторонами був укладений Додаток №1 до договору, у якому сторони передбачили обсяги постачання теплової енергії.

У якості Додатків №2В та №2Б до договору сторонами підписана "Схема межі поділу теплової мережі", у якості Додатку №3Б до договору "Акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін", у якості Додатку №5 до договору "Умови припинення подачі теплової енергії".

Відповідно до п.2.3.1. договору споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку 1 до цього договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2 до цього договору.

За період постачання позивачем теплової енергії у гарячій воді при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до договору.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором №1631199 від 23.01.2019 за період жовтень 2020 - вересень 2021 позивачем надано суду наступні акти приймання-передавання товарної продукції на загальну суму 1 990 692,11грн: акт №11/2020-1631199 від 30.11.2020 за листопад 2020 на суму 186526,12грн., акт №12/2020-1631199 від 31.12.2020 за грудень 2020 на суму 318790,60грн., акт №1/2021-1631199 від 31.01.2021 за січень 2021 на суму 407963,64грн., акт №2/2021-1631199 від 28.02.2021 за лютий 2021 на суму 519699,80грн., акт №3/2021-1631199 від 31.03.2021 за березень 2021 на суму 351806,63грн., акт №4/2021-1631199 від 30.04.2021 за квітень 2021 на суму 128086,32грн, акт №5/2021-1631199 від 31.05.2021 за травень 2021 на суму 77819,00грн., а також облікові картки по особовому рахунку відповідача за кожним спірним місяцем, відомості обліку споживання теплової енергії, корінці нарядів на включення та відключення об`єктів теплопостачання споживача.

Акти приймання-передавання товарної продукції підписані та скріплені печаткою з боку постачальника Структурним підрозділом "Енергозбут" КП "Київтеплоенерго".

Листом №30/5/5/2418 від 17.02.2021 Структурний підрозділ "Енергозбут" Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до ТОВ "Водоканал-Сервіс", в якому з огляду на наявність нарахувань станом на 01.02.2021 в загальній сумі 32 803 826,85грн повідомив про необхідність сплати вказаної суми, а також заначив про направлення оригіналів документів для підписання за період з жовтня 2020 по січень 2021 включно, а саме актів приймання-передавання, актів звіряння розрахунків за теплову енергію та рахунків-фактури. Вказаний лист разом з додатками відповідно до опису вкладення направлено на адресу відповідача 18.02.2021 згідно фіскального чеку та накладної.

Відповідно до змісту наявних в матеріалах справи листів Структурного підрозділу "Енергозбут" Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про надання платіжних документів, позивач надав відповідачу наступні платіжні документи - акти приймання-передавання, акти звіряння розрахунків та рахунки-фактури станом на 01.02.2021, 01.03.2021 та 01.04.2021. Про факт отримання свідчить підпис про отримання 23.02.2021, 18.03.2021 та 13.04.2021 відповідно.

Позивач у позові посилається на те, що відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за спірний період у загальному розмірі 990 973,72грн.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про стан розрахунків за спожиту теплову енергію, відповідачем частково погашено заборгованість за період з 01.10.2020 по 01.09.2021 в загальному розмірі 990 973,72грн, а саме: за грудень 2020 здійснений повний розрахунок у розмірі 318 790,60грн, за січень 2021 сплачено частково у розмірі 150 000грн, за лютий 2021 сплачено частково у розмірі 400 000грн, за квітень 2021 сплачено частково у розмірі 122 183,12грн.

За змістом вказаної довідки, за період жовтень 2020, червень 2021, липень 2021 та серпень 2021 року оплата за постачання теплової енергії у гарячій воді не нараховувалася.

Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним внесенням відповідачем плати за спожиту у період листопад 2020 - травень 2021 теплову енергію утворилася заборгованість у розмірі 999 718,39грн.

Наведені обставини зумовили звернення позивача із даним позовом до суду про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 999 718,39грн, а також пені в розмірі 55 900,19грн., інфляційних втрат в розмірі 49 980,36грн., 3% річних в розмірі 17 754,70грн.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру, 25.06.2021 ТОВ "Водоканал-Сервіс" змінило найменування юридичної особи на ТОВ "Фаєплон" та своє місцезнаходження - 87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, будинок 4.

Оскільки, зміна найменування юридичної особи не є реорганізацією, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи, ТОВ «Фаєплон» є належним відповідачем у справі.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань за договором про надання послуги з централізованого постачання гарячої води.

Укладений між сторонами у справі договір про постачання теплової енергії у гарячій воді №1631199 від 23.01.2019 за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств, не є розірваними, на час розгляду справи у судовому порядку недійсними не визнаний. Строк дії договору розповсюджується на правовідносини сторін, починаючи з 01.05.2018. Договір пролонгувався на спірний період, доказів звернення сторін у порядку п.4.4 договору матеріали справи не містять.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 ст.276 вказаного Кодексу розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. 7 ст. 276 ГК України).

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 ГК України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1631199 від 23.01.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Такими доказами можуть бути, зокрема, акти приймання-передавання послуг.

В силу норм п.40 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою №1198 від 03.10.2007 Кабінету Міністрів України, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору про надання послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді №1631199 позивачем було надано послуги, що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції з листопада 2020 по травень 2021.

Вказані первинні документи підписані та скріплені печаткою тільки з боку теплопостачальної організації. Проте, доказів наявності заперечень відповідача щодо визначених у актах показників матеріали справи не містять.

Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від мереж централізованого постачання гарячої води, обсяги отриманих послуг не спростовані, а тому у відповідача існує обов`язок щодо відшкодування вартості спожитих послуг.

Оскільки суду не надано доказів щодо неналежного виконання позивачем прийнятих на себе зобов`язань, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання за договором позивач виконав.

Згідно з ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови п.9 Додатку 2 до договору щодо строків розрахунків - не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, строк оплати за період з листопада 2020 по травень 2021 є таким, що настав.

Як було зазначено в позові та розрахунку заборгованості, позивачем надано відповідачу послуги за договором за період з листопад 2020 по травень 2021 на загальну суму 1 990 692,11грн з ПДВ, відповідачем здійснювалась часткова оплата послуг, як наслідок виникла заявлена до стягнення сума основного боргу у розмірі 999 718,39грн.

Відповідно до ч. 1 ст.202 ГК України та ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Споживач не надав суду доказів в підтвердження сплати ним заборгованості чи її існування у меншому, ніж розраховано постачальником, обсязі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст.129 Конституції України та ст.ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що факт споживання у визначених позивачем обсягах відповідачем не спростовано, доказів оплати послуг у повному обсязі суду не надано, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заявленої суми основного боргу у розмірі 999 718,39грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 55 900,19грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов`язання за договором, він вважається таким, що прострочив виконання, тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Умовами п.3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України.

Частиною 1 ст.230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст.549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. Відповідно, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Із наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто, необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення за який вона стягується та її розмір.

Положення ж ч.6 ст.231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, ч.2 ст.231 ГК України, у ч. 6 цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим, за ч.2 ст.343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за ст.1 та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, приписами ч.6 ст.231 ГК України передбачено порядок визначення розміру пені, а саме: у відсотковому співвідношенні від подвійної облікової ставки НБУ. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за певний період, а не її розмір. Конкретний розмір пені (відсоток) у будь-якому разі повинен бути встановлений за згодою сторін.

Із змісту ч.1 ст.546, ч.1 ст.547 ЦК України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Водночас у спірному договорі сторонами не обумовлено розмір та базу нарахування штрафних санкцій, а лише зазначено, що пеня сплачується в розмірі, обумовленому чинним законодавством України.

Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Враховуючи викладене, оскільки у договорі №1631199 від 23.01.2019 сторонами не погоджений конкретний розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов наступних висновків.

Позивачем на підставі ст.625 ЦК України заявлені до стягнення 3% річних в сумі 17754,70грн. та інфляційні втрати в сумі 49980,36грн., які нараховані відповідно до доданого до позову розрахунку.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Річні та інфляційні розраховані за період отримання послуг листопад 2020 - серпень 2021 включно.

Дослідивши доданий до позову розрахунок, суд встановив, що у ньому, зокрема, зазначено: періоди, суми, на які здійснюються нарахування річних та інфляційних втрат, кількість днів прострочення. При цьому, сума боргу, на яку здійснюється нарахування, складається із суми заборгованості у поточному місяці та боргу за попередній місяць споживання, з урахуванням суми здійснених оплат. Відтак, за підрахунком заявлені до стягнення нарахування здійснені з урахуванням сум сальдо на початок/кінець місяця.

Суд дійшов висновку, що вказані позивачем у розрахунку періоди 01.10.2020-31.10.2020, 01.11.2020-30.11.2020, 01.12.2020-31.12.2020 та інші, є періодами надання послуг по кожному акту окремо, а не періодами прострочення виконання зобов`язань за такими актами, які мають брати свій початок з 26 числа місяця наступного за розрахунковим, оскільки оплата послуг за умовами договору має здійснюватися не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже для розрахунку річних та інфляційний втрат не можуть застосовуються періоди, визначені позивачем у вказаному розрахунку, оскільки у визначені ним початкові дати кожного періоду прострочення виконання зобов`язань ще не відбулось, тоді як чинним законодавством передбачено нарахування річних та інфляційних витрат саме за час прострочення.

Таким чином, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат має бути здійснений окремо за кожним грошовим зобов`язанням, за яким обліковується заборгованість, з дотриманням приписів ст.ст.253, 254 ЦК України (щодо визначення дати, з якої відповідач вважається таким, що прострочив оплату) і у даному випадку повинно бути враховано призначення платежу здійснення часткових оплат та умови п.9 Додатку №2 до договору №1631199 від 23.01.2019.

Викладені обставини стали підставою для витребування судом у позивача уточнення до розрахунку (в межах предмету та підстав позову). Позивачем наданий суду разом з письмовими поясненнями №30/7/1/2448 від 28.02.2023 розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, однак за наслідками його дослідження судом встановлено, що він за своїм змістом не відрізняється від розрахунку, приєднаного до позову. В письмових поясненнях позивач зазначив, що період нарахування з першого числа місяця по останній.

Крім того, як вбачається зі змісту розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за договором. Отже, сума боргу змінювалась протягом загального періоду розрахунків у зв`язку з частковим погашенням відповідачем сум основного зобов`язання.

Будь-яких первинних документів в підтвердження визначених у розрахунку сум оплат та періодів здійснення відповідних нарахувань суду не надано.

При цьому, суд зауважує, що фактом підтвердження господарської операції часткової оплати заборгованості є первинні документи, а не сам розрахунок штрафних санкцій, оскільки зазначення у розрахунку відомостей про здійснені оплат, не свідчить про наявність факту такої господарської операції.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати визначені Законом обов`язкові реквізити.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 первинний документ - документ, створений у письмовій або електронній формі, який містить відомості про господарську операцію, фіксує та підтверджує її здійснення, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відтак, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Зважаючи на наведене, додані до позовної заяви відповідні акти надання послуг з централізованого постачання гарячої води, відповідно до наведених норм, є первинними документами, які фіксують та підтверджують частину заявлених позовних вимог.

Натомість, рахунок або рахунок-фактура, будь-які інші похідні документи, що за своїми функціями є тотожними документами, однак за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер.

Наприклад рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року в справі №910/49/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі №908/771/19.

Отже, позивачем не доведено належними доказами наявності заборгованості відповідача у визначені ним періоди в сумах, на які позивач здійснює відповідні нарахування. Будь-яких первинних документів в підтвердження визначених сум та періодів здійснення нарахувань суду не надано.

Суд враховує, що при зверненні до суду з такими вимогами, саме позивач самостійно обирає як суму боргу, так і період нарахування 3% річних, інфляційних (прострочку боржника), оскільки це відноситься до предмету позову. Це є правом позивача, разом з цим суд перевіряє обґрунтованість наданого розрахунку та його відповідність як нормам права, так і конкретним фактичним обставинам кожної справи.

Водночас у разі якщо розрахунок таких вимог проведено позивачем з урахування часткових оплат, їх розмір має бути доведений позивачем. Фактом підтвердження господарської операції з часткової оплати заборгованості є первинні документи, а не сам розрахунок штрафних санкцій, оскільки зазначення у розрахунку відомостей про здійснені оплати в тій чи іншій сумі, не свідчить про наявність факту такої господарської операції саме в сумі зазначеній у розрахунку та не підтверджує здійснення розрахунку з урахуванням дати оплати. Суд має пересвідчитись у правильності прийнятої до обрахунку суми боргу, яка існувала до наступної здійсненої відповідачем оплати та кожної наступної суми боргу (за вирахуванням оплати), на яку здійснюються відповідні нарахування за кожен наступний період.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, позивачем не доведений розрахунок заявлених до стягнення 3% річних саме у розмірі 17754,70грн. та інфляційні втрат в розмірі 49980,36грн., відтак не надання позивачем в порядку визначеному ГПК України доказів на підтвердження вихідних даних зазначених в розрахунку, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон", м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 1123353,64грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, будинок 4; ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) основний борг в сумі 999718,39грн., судовий збір в сумі 14995,77грн.

В задоволенні вимог в частині стягнення пені в розмірі 55900,19грн., інфляційних втрат в розмірі 49980,36грн., 3% річних в розмірі 17754,70грн - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому Розділом ІV ГПК України.

В судовому засіданні 13.04.2023 підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.05.2023.

Суддя Ю.В. Макарова