ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"01" травня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/721/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

розглянувши заяву ТОВ "Тусмо" від 14.04.2023 про розстрочення виконання рішення суду у справі №906/721/22

за позовом: Фізичної особи-підприємця Габер Ренати Вікторівни (м.Одеса)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тусмо" (м.Житомир)

про стягнення 1482979,39грн,

за участю представників сторін:

від стягувача: не з`явився;

від боржника: Смолинець Л.П., директор, наказ №67-к від 30.09.2021;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 17.01.2023 позов ФОП Габер Р.В. задоволено частково: стягнуто з ТОВ "ТУСМО" 576000,00грн основного боргу, 26815,62грн пені, 77640,15грн 3% річних, 240249,17грн інфляційних, 17430,68грн судового збору. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 560217,03грн пені, 246,42грн 3% річних, 1811,00грн інфляційних.

На примусове виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 17.01.2023 у справі №906/721/22 видано судовий наказ від 28.02.2023.

14.04.2023 від ТОВ "Тусмо" надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 17.01.2023 у справі №906/721/22 до 31.12.2023.

Ухвалою суду від 17.04.2023 заяву ТОВ "Тусмо" від 14.04.2023 про розстрочення виконання рішення суду у справі №906/721/22 прийнято до розгляду; судове засідання для розгляду заяви призначено на 01.05.2023.

В судовому засіданні представник відповідача заяву про розстрочення виконання рішення суду від 17.01.2023 до 31.12.2023 підтримала, мотивуючи тим, що у підприємства майже відсутні кошти на рахунках, а також наявна велика заборгованість перед контрагентами та за рішеннями судів.

Стягувач заперечень щодо задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду не надав, повноважного представника у судове засідання не направив.

Розглянувши заяву боржника та документи в її обґрунтування, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків:

В обґрунтування заяви засвідчується, що станом на 11.04.2023 ТОВ "Тусмо" має відкриті рахунки у двох банківських установах, сума наявних коштів на рахунках складає 5136,97грн, натомість загальна сума заборгованості перед контрагентами становить 5769028,26грн, а за рішенням суду від 07.03.2023 у справі №906/719/22, що набрало законної сили 935756,42грн. При цьому, в середньому щомісячні витрати товариства на оплату праці без здійснення яких підприємство припинить свою діяльність складають 723141,93грн.

Причиною виникнення надзвичайних обставин, що призвели до скрутного матеріального становища боржника стала аварія внутрішніх електричних мереж, яка була викликана прихованими ушкодженнями будівлі вторинними факторами впливу від вибухової хвилі внаслідок бомбових ударів, які мали місце 08.03.2022. Внаслідок нездатності електромережі тримати навантаження було знеструмлено швейний та розкрійні цеха підприємства.

Наказом №30 від 01.07.2020 "Про призупинення виробничої діяльності в зв`язку з аварією внутрішніх електричних мереж" було зупинено виробничу діяльність ТОВ "Тусмо" до моменту завершення ремонту внутрішніх електричних мереж, оголошено простій на підприємстві та зупинено виконання на власних виробничих потужностях договорів з Міністерством оборони України та Військовою частиною НОМЕР_1 НГУ. Після завершення ремонтних робіт наказом №57 від 01.09.2022 відновлено виробничу діяльність ТОВ "Тусмо" починаючи з 01.09.2022.

Вищезазначені об`єктивні обставини стали вдруге за 2022 рік тими обставинами, що мали згубний вплив на виробничу діяльність ТОВ "Тусмо", зрив якої вперше відбувся через бомбові авіаудари 08.03.2022. Вплив зриву виробничої діяльності спровокував зрив усіх виробничих процесів, збій в діяльності товариства, що вплинуло на неможливість виконання товариством його господарських зобов`язань. Оцінити всі негативні втрати підприємства від цих обставин наразі складно.

Звернувшись до суду з відповідною заявою боржник зазначає, що немає фінансової можливості одноразово виконати рішення суду. Відтак, сплата заборгованості можлива лише у випадку розстрочення виконання рішення, що, в свою чергу, надасть можливість безперебійно проводити господарську діяльність, повернути заборгованість позивачу та повністю виконати рішення суду.

За вказаних умов боржник просить розстрочити виконання рішення шляхом сплати рівними частинами до 31.12.2023.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За таких обставин суд констатує, що відповідно до положень Конституції України, рішення суду у даній справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Водночас, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, а відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні вказаної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання, Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами ч.5 ст.331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналізуючи наведені норми суд підсумовує, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Положення ст.331 ГПК України при цьому не містять конкретного переліку обставин для розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку можливість вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення суду суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, питання про розстрочення виконання рішення повинно вирішуватися судом із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін. А тому під час розгляду заяви про розстрочення рішення мають бути досліджені та оцінені доводи та заперечення як боржника, так і стягувача. Важливо також дотримуватися розумного строку розстрочення.

При цьому суд зауважує, що вирішення питання про розстрочення виконання рішення перебуває в межах дискреційних повноважень господарського суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З`ясовуючи питання щодо дотримання балансу інтересів сторін в даному випадку суд, серед іншого, вказує, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

При цьому, суд частково погоджується із доводами заявника, що основними причинами такого стану є такі об`єктивні обставини, як пошкодження майна підприємства внаслідок бомбових ударів, які відбулись 08.03.2022 та призвели до тяжких наслідків, що негативно вплинули на господарську діяльність ТОВ "Тусмо".

Аналізуючи питання ступеню вини відповідача необґрунтовано вказувати, що такий є високим, чи наявний умисел у діях останнього щодо невиконання своїх грошових зобов`язань перед стягувачем.

Судом встановлено, що ТОВ "Тусмо" створене у 1991 році та всі роки займається виробничою діяльністю, створює робочі місця та сплачує податки на території міста Житомир та Житомирської області. Підприємство є не лише виробником одягу, а й розробником складних засобів індивідуального захисту - костюмів для пожежних, які виробляються на території України лише декількома компаніями. На даний час ТОВ "Тусмо" виконує замовлення Міністерства оборони України за державними контрактами.

Крім того відповідача не має наміру ухилятися від виконання судового рішення, про що свідчить позиція останнього.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги середньо-статистичні показники тривалості виконавчого провадження з виконання рішень суду, беручи до уваги фінансовий стан боржника та ступінь його вини у виникненні спору, а також інтереси кожної із сторін, в тому числі і матеріальні, суд вважає, що розстрочення виконання судового рішення на шість місяців рівними платежами сприятиме дотриманню справедливого балансу між інтересами сторін, який, зокрема, полягає у можливості боржника виконати свої зобов`язання перед стягувачем без ризику банкрутства (обумовленого рядом об`єктивних обставин у здійсненні господарської діяльності. Натомість розстрочення рішення суду надасть можливість стягувачу у нетривалий проміжок часу одержати виконання від боржника рішення суду без ускладнень, які можуть виникнути у разі погіршення фінансового становища відповідача.

Суд також враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява 60858/00).

Отже, враховуючи фінансовий стан сторін, наявність наміру боржника виконати зобов`язання перед стягувачем, приймаючи до уваги наміри боржника щодо здійснення подальшої господарської діяльності для забезпечення можливості у подальшому виконати рішення суду у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців за наступним графіком сплати ТОВ "Тусмо" ухваленої до стягнення згідно рішення Господарського суду Житомирської області від 17.01.2023 у справі №906/721/22 заборгованості 938135,62грн (576000,00грн основного боргу; 26815,62грн пені; 77640,15грн 3% річних; 240249,17рн інфляційних, 17430,68грн судового збору):

- до 31 травня 2023 року 156355,94грн;

- до 30 червня 2023 року 156355,94грн;

- до 31 липня 2023 року 156355,94грн;

- до 31 серпня 2023 року 156355,94грн;

- до 30 вересня 2023 року 156355,94грн;

- до 31 жовтня 2023 року 156355,92грн.

Таке розстрочення виконання рішення суду, на думку та переконання суду, не порушить балансу інтересів сторін, а саме: досягнення мети діяльності стягувача та виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Одночасно розстрочення виконання судового рішення надасть змогу відповідачу вжити заходів для забезпечення виконання своїх зобов`язань та вчинити інші дії, необхідні для акумуляції коштів задля уникнення вкрай негативних фінансових наслідків, що можуть призвести до повної або ж часткової зупинки господарської діяльності підприємства чи загрози банкрутства.

Так, суд вказує, що розстрочення виконання даного рішення на шість місяців, за графіком обраним судом, не може вважатись настільки надмірною, щоб піднімати питання про порушення пункту першого статті 6 Конвенції, адже така затримка становить менше одного року з моменту ухвалення рішення суду (аналогічної позиції дотримується Європейський суд з прав людини у справі ("Корнілов та інші проти України").

Тобто, принцип "справедливої рівноваги" та "справедливого балансу" у розумінні статті 6 Конвенції при частковому задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду не буде порушено.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. ЗаявуТОВ "Тусмо" від 14.04.2023 про розстрочення виконання рішення Господарського суду Житомирської області області від 17.01.2023 задовольнити частково.

2. Виконання пункту 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Житомирської області від 17.01.2023 у справі №906/721/22 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тусмо" на користь Фізичної особи-підприємця Габер Ренати Вікторівни 576000,00грн основного боргу; 26815,62грн пені; 77640,15грн 3% річних; 240249,17грн інфляційних; 17430,68грн судового збору розстрочити на 6 місяців із встановленням для Товариства з обмеженою відповідальністю "Тусмо" наступних строків проведення розрахунків із Фізичною особою-підприємцем Габер Ренатою Вікторівною:

- до 31 травня 2023 року 156355,94грн;

- до 30 червня 2023 року 156355,94грн;

- до 31 липня 2023 року 156355,94грн;

- до 31 серпня 2023 року 156355,94грн;

- до 30 вересня 2023 року 156355,94грн;

- до 31 жовтня 2023 року 156355,92грн.

3. Ухвала господарського суду, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", є виконавчим документом та дійсна для пред`явлення до примусового виконання органами Державної виконавчої служби України (приватними виконавцями) до 01 травня 2026 року.

4. Стягувачем за даною ухвалою є Фізична особа-підприємець Габер Рената Вікторівна ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 )

5. Боржником за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Тусмо" (10006, м.Житомир, вул.Денишівська, 4, ).

Ухвала набрала законної сили 01.05.2023 та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Соловей Л.А.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек)