ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/310/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Крайнюк А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О. адвокат (приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку СКІСНА-78 Б про стягнення 35064,37грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку СКІСНА-78 Б про стягнення 35064,37грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України посилається на неналежне виконання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку СКІСНА-78 Б умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №7239/18-ТЕ-23 від 16.11.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.01.2023р відкрито провадження у справі №916/310/23, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу для розгляду по суті на 07.03.2023р о 10:50.

07.03.2023р о 10:50 судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.03.2023р призначено судове засідання на 16.03.2023р о 11:30 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

16.03.2023р судове засідання, призначене в режимі відеоконференції не відбулось, у зв`язку із кібератакою на підсистему відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2023р призначено судове засідання на 25.04.2023р о 12:00 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 25.04.2023р було оголошено перерву на 04.05.2023р о 12:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.04.2023р повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 04.05.2023р було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/310/23.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

16.11.2018р між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Постачальник) та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку СКІСНА-78 Б (відповідач, Споживач) було укладено договір №7239/18-ТЕ-23 постачання природного газу (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору (п.1.1. договору).

Ціна за 1000куб.м. газу з 01 листопада 2018 становить 7482,61грн разом з ПДВ (20%) (п.5.2. договору).

Згідно п.5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Згідно розділу 12 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.11.2018р по 30.11.2018р (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вказує позивач, до договору було укладено додаткові угоди №1 від 13.12.2018р, №2 від 29.03.2019р, №3 від 29.03.2019р, якими змінювалися умови договору, ціна газу, розмір пені, тощо. На виконання умов договору, він передав у власність відповідача у період листопад-грудень 2018рроку, січень-березень 2019 року природний газ на загальну суму 223168,89грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, що додані до цього позову. Додатковою угодою №1 від 13.12.2018р пункти 1-12 цього договору було викладено у новій редакції, яка застосовується при поданні цього позову, зокрема відповідно до п. 5.1. оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, п. 7.2 визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 5.1., 5.6 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пунктом 9.3 сторони погодили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т. ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат встановлюється тривалістю у 5 років.

Позивач зазначає, що станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача за спожитий газ становить 5740,50грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 13438,40грн.

Позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, вказує, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у сумі 5903,41грн та інфляційні витрати у сумі 9982,06грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 5740,50грн основного боргу, 13438,40грн пені, 5903,41грн 3% річних та 9982,06грн інфляційних витрат.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 16.11.2018р між позивачем та відповідачем було укладено договір №7239/18-ТЕ-23 постачання природного газу відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у період листопад-грудень 2018рроку, січень-березень 2019 року природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах договору.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 5.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 13.12.2018р оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу був поставлений природний газ на загальну суму 223168,89грн, відповідач за отриманий за договором природний газ розрахувався частково у сумі 217428,39грн у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий газ станом на день розгляду справи складає 5740,50грн.

Враховуючи, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, позивачем згідно умов 7.2. в редакції додаткової угоди №1 від 13.12.2018р було нараховано відповідачу пеню у розмірі 15,3% у сумі 13438,40грн за актом за грудень 2018 за період 26.01.2019р 25.07.2019р, за актом за січень 2019 року за період 26.02.2019р - 25.08.2019р, за актом за лютий 2019 року за період 26.03.2019р - 25.09.2019р, за актом за березень 2019р за період 26.04.2019р - 25.10.2019р.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами договору, а саме п.9.3 договору в редакції додаткової угоди №1 від 13.12.2018р сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т. ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат встановлюється тривалістю у 5 років.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі у сумі 13438,40грн за актом за грудень 2018 за період 26.01.2019р 25.07.2019р, за актом за січень 2019 року за період 26.02.2019р - 25.08.2019р, за актом за лютий 2019 року за період 26.03.2019р - 25.09.2019р, за актом за березень 2019р за період 26.04.2019р - 25.10.2019р, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 13438,40грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 5903,41грн за актом за грудень 2018 за період 26.01.2019р 31.10.2022р, за актом за січень 2019 року за період 26.02.2019р 31.10.2022р, за актом за лютий 2019 року за період 26.03.2019р 31.10.2022р, за актом за березень 2019р за період 26.04.2019р 31.10.2022р, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 5903,41грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у сумі 9982,06грн за актами грудня 2018 року, січня - березня 2019 року за період 01.02.2019р - 31.10.2022р, вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у сумі 9982,06грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку СКІСНА-78 Б про стягнення 35064,37грн у тому числі 5740,50грн основного боргу, 13438,40грн пені, 5903,41грн 3% річних, 9982,06грн інфляційних втрат, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку СКІСНА-78 Б про стягнення 35064,37грн задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку СКІСНА-78 Б (65091, м. Одеса, вул. Скісна, 78 Б, код ЄДРПОУ (36921147) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 5740,50грн основного боргу, 13438,40грн пені, 5903,41грн 3% річних, 9982,06грн інфляційних втрат, 2684,00грн судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 09 травня 2023 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова