ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/880/23

Господарський суд Харківської області у складі

судді Чистякової І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (49000, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 2. вежа А4-7, приміщення 10, ідентифікаційний код 39200703)
до Фізичної особи - підприємця Мельник Ганни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про стягнення 77 082,31 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Мельник Ганни Володимирівни (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки №СХ/149-14 від 21.07.2014 у розмірі 77 082,31 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Крім того, позивач у позовній заяві просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №СХ/149-14 від 21.07.2014 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/880/23. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Роз`яснено відповідачу, що згідно ст. 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 ГПК України). Встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення із урахуванням вимог ст. 167 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.03.2023 про відкриття провадження у цій справі було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 14.03.2023 за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/109490407.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Копію ухвали суду від 13.03.2023 про відкриття провадження у справі вручено представнику позивача 23.03.2023, що підтверджується повернутими до суду поштовими повідомленнями про вручення.

28.03.2023 до суду у встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву (вх.№7502), в якому відповідач просить в позові відмовити повністю, заперечує факт отримання товару за договором, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем товару за договором та стверджує, що надані позивачем видаткові накладні не відповідають вимогам первинних документів, визначених у статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містять підпису ані відповідача, ані відповідальної особи покупця, яка брала участь в господарських операціях та вважає, що наданий позивачем акт звірки розрахунків є неналежним доказом у справі, не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив.

Крім того, 28.03.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (вх.№7503) та клопотання про витребування оригіналів письмових доказів (вх.№7504), в якому відповідач просила суд витребувати у позивача оригінали усіх видаткових накладних долучених до матеріалів справи та долучити їх до матеріалів справи до вирішення клопотання відповідача про призначення почеркознавчої та технічної експертизи у справі, яке заявить відповідач.

Ухвалами Господарського суду Харківської області від 29.03.2023 повернуто відповідачу без розгляду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (вх. №7503 від 28.03.2023) та клопотання про витребування оригіналів письмових доказів (вх. №7504 від 28.03.2023).

06.04.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи (вх. №8343).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.04.2023 повернуто відповідачу без розгляду клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи (вх. №8343 від 06.04.2023).

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Мельник Ганною Володимирівною (покупець) було укладено договір поставки №СХ/149-14 (надалі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товари народного споживання (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, ціна, кількість, асортимент товару, що постачається постачальником покупцю за цим договором, обумовлюються у видаткових накладних, які погоджуються сторонами попередньо і є невід`ємною частиною вказаного договору.

Згідно з п. 1.3. договору ціна договору визначається на підставі загальної вартості товару, переданого постачальником покупцю, згідно з видатковими накладними, які є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до п.3.1. договору постачальник зобов`язався здійснити поставку товару на склад (торгівельний об`єкт) покупця, розташований за адресою: м.Харків, вул. О.Гончара, буд.2.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач листом вих. № б/н від 31.12.2013 повідомив його про адреси поставки товару за вказаним договором.

Втім суд відхиляє ці доводи позивача, адже лист, на яких посилається позивач не містить посилання на договір №СХ/149-14, більш того його підписано відповідачем 31.12.2013, в той час як договір №СХ/149-14 укладено сторонами 21.07.2014. Також, зі змісту вказаного листа вбачається лише про повідомлення щодо місцезнаходження відповідача, його банківських реквізитів та адрес магазинів.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів внесення змін до вказаного договору у п.3.1. договору щодо місця поставки товару.

Відповідно до п. 3.3. договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку всього обсягу замовленого покупцем до поставки товару на протязі 5 календарних днів з дати прийняття постачальником заявки покупця на постачання товару к виконавцю, якщо інший строк поставки не вказаний в цій заявці.

За цим договором допускається поставка товару частинами, однак від цього не залежить загальний строк виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару в цілому, а покупець не вправі відмовитись від прийняття товару, поставленого частинами, за умови дотримання постачальником умов договору про якість товару. Датою поставки за цим договором вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується підписанням уповноваженою особою покупця видаткової накладної (п.3.5. договору).

У пункті 3.6. договору сторонами визначено наступний порядок прийняття товару: право власності на товар (а у випадку поставки товару частинами, - на кожну його частину, партію) переходить від постачальника до покупця в момент передачі постачальником товару (кожної його частини, партії) покупцю. Передача товару постачальником і отримання товару покупцем оформлюється шляхом проставлення уповноваженою особою покупця на примірнику видаткової накладної власноручного підпису й відбитка печатки (штампу) покупця, повноваження осіб, які здійснюють приймання товару від імені покупця, повинні бути підтверджені довіреністю, виданою уповноваженою особою покупця на отримання товарно-матеріальних цінностей - типові форми № М-2, М-26 або довіреністю, оформленою в нотаріальному порядку (для представників фізичних осіб підприємців). При цьому у відповідності до п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за N 293/1318, при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Позивач у позовній заяві стверджує, що виконав свої зобов`язання за договором належним чином, передав у власність відповідачу товар на загальну суму 172 468,29 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними за:

№1СППФ000000610 від 06.01.2022 на суму 16 059,54 грн (з урахуванням акту- недовозу товару від 06.01.2022),

№1СППФ000000630 від 06.01.2022 на суму 867,25 грн,

№1СППФ000000631 від 06.01.2022 на суму 27 329,64 грн,

№1СППФ000000632 від 06.01.2022 на суму 1 131,00 грн,

№1СППФ000001106 від 10.01.2022 на суму 16 484,16 грн,

№1СППФ000001107 від 10.01.2022 на суму 700,10 грн,

№1СППФ000001110 від 10.01.2022 на суму 753,54 грн,

№1СППФ000002317 від 13.01.2022 на суму 14 560,02 грн,

№1СППФ000002319 від 13.01.2022 на суму 2 260,50 грн,

№1СППФ000007465 від 27.01.2022 на суму 15 375,12 грн,

№1СППФ000007469 від 27.01.2022 на суму 8 630,16 грн,

№1СППФ000007470 від 27.01.2022 на суму 1 260,00 грн,

№1СППФ000007471 від 27.01.2022 на суму 27 027,78 грн,

№1СППФ000020192 від 06.04.2022 на суму 1 008,00 грн,

№1СППФ000020195 від 06.04.2022 на суму 39 021,48 грн (з урахуванням акту- недовозу товару № 2404).

Згідно з умовами п.2.1, п.2.3 договору у редакції Додаткової угоди №1 від 01.02.2019 до договору покупець зобов`язаний виконати оплату отриманого за цим договором товару шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець зобов`язаний оплатити постачальнику повну ціну кожної поставленої за цим договором окремої партії товару протягом 21 (двадцяти одного) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Під "окремою партією товару" за цим договором сторони розуміють весь обсяг (кількість) товару, переданого постачальником покупцеві по одній окремій видатковій накладній.

Як стверджує позивач, відповідач, в порушення умов договору вартість товару оплатив частково на загальну суму 95 385,98 грн, що підтверджується довідкою за вих. № В6/19-2134 від 09.02 2023, виданою Топольським відділенням в місті Дніпро АТ Райффайзен Банк та довідкою за вих. №36303-03-2714 від 09.02.2023, виданою Регіональним відділенням в м. Дніпро АТ КРЕДІАГРІКОЛЬ БАНК.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №СХ/149-14 від 21.07.2014 у розмірі 77 082,31 грн, розмір якої за твердженням позивача визнано відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 20.10.2022.

Відповідач у відзиві заперечує факт отримання товару за договором, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем товару за договором та стверджує, що надані позивачем видаткові накладні не відповідають вимогам первинних документів, визначених у статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містять підпису ані відповідача, ані відповідальної особи покупця, яка брала участь в господарських операціях та вважає, що наданий позивачем акт звірки розрахунків неналежним доказом у справі, не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662, статті 663, частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

У пункті 3.6. договору сторонами визначено, зокрема, що передача товару постачальником і отримання товару покупцем оформлюється шляхом проставлення уповноваженою особою покупця на примірнику видаткової накладної власноручного підпису й відбитка печатки (штампу) покупця, повноваження осіб, які здійснюють приймання товару від імені покупця, повинні бути підтверджені довіреністю. При цьому, для представників фізичних осіб підприємців довіреністю, оформленою в нотаріальному порядку.

Відповідач заперечує проти отримання товару за вказаними вище видатковими накладними.

Суд, дослідивши видаткові накладні, копії яких надані позивачем до матеріалів справи, вважає, що вони не відповідають вимогам первинних документів, визначених у статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містять підпису ані відповідача, ані уповноваженої особи покупця, яка брала участь в господарських операціях.

Матеріали справи не містять довіреність, якою було б уповноважено осіб на отримання товару від імені покупця, як це передбачено сторонами у пункті 3.6. договору.

Крім того, суд звертає увагу, що у видаткових накладних, копії яких надані до матеріалів справи:

№1СППФ000000610 від 06.01.2022 на суму 16 059,54 грн (з урахуванням акту- недовозу товару від 06.01.2022), отримувачем вказано Веремещук С.В., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000000630 від 06.01.2022 на суму 867,25 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Культури, 15, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та отримувачем вказано Склеренко Н.М., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000000631 від 06.01.2022 на суму 27 329,64 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Культури, 15, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та отримувачем вказано Склеренко Н.М., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000000632 від 06.01.2022 на суму 1 131,00 грн, отримувачем вказано Веремещук С.В., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000001106 від 10.01.2022 на суму 16 484,16 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Мироносицька, 53, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та отримувачем вказано Недядько І.В., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000001107 від 10.01.2022 на суму 700,10 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Мироносицька, 53, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та отримувачем вказано Недядько І.В., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000001110 від 10.01.2022 на суму 753,54 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Мироносицька, 57, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та отримувачем вказано Недядько І.В., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000002317 від 13.01.2022 на суму 14 560,02 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Кооперативна, 1А, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та видаткова накладна містить підпис отримувача, втім інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції не містяться у цій видатковій накладній.

№1СППФ000002319 від 13.01.2022 на суму 2 260,50 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Кооперативна, 1А, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та видаткова накладна містить підпис отримувача, втім інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції не містяться у цій видатковій накладній.

№1СППФ000007465 від 27.01.2022 на суму 15 375,12 грн містить підпис отримувача, втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000007469 від 27.01.2022 на суму 8 630,16 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Мироносицька, 53, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та отримувачем вказано Недядько І.В., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000007470 від 27.01.2022 на суму 1 260,00 грн, містить підпис отримувача, втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи.

№1СППФ000007471 від 27.01.2022 на суму 27 027,78 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Культури, 15, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та отримувачем вказано Склеренко Н.М., втім довіреності, якою було б уповноважено цю особу на отримання товару від імені покупця не надано до матеріалів справи;

№1СППФ000020192 від 06.04.2022 на суму 1 008,00 грн, адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Кооперативна, 1А, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та видаткова накладна містить підпис отримувача, втім інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції не містяться у цій видатковій накладній.

№1СППФ000020195 від 06.04.2022 на суму 39 021,48 грн (з урахуванням акту- недовозу товару № 2404), адресою доставки товару вказано: м.Харків, вул. Кооперативна, 1А, що не відповідає місцю поставки товару за вказаним договором (п.3.1. договору) та видаткова накладна містить підпис отримувача, втім інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції не містяться у цій видатковій накладній.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з п. 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (надалі - Положення).

Відповідно до п. 2.4. Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать зокрема, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна тощо, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Отож надані копії видаткових накладних містять істотні недоліки їх оформлення та відображення усіх необхідних реквізитів та даних.

У постанові Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 зазначено висновок про застосування норм права суть якого полягає у тому, що у разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Проте матеріали справи не містять інших доказів, які б переконливо свідчили про прийняття товару відповідачем за вказаними вище видатковими накладними.

Як стверджує позивач, відповідач, в порушення умов договору вартість товару оплатив частково на загальну суму 95 385,98 грн, що підтверджується довідкою за вих. № В6/19-2134 від 09.02 2023, виданою Топольським відділенням в місті Дніпро АТ Райффайзен Банк та довідкою за вих. №36303-03-2714 від 09.02.2023, виданою Регіональним відділенням в м. Дніпро АТ КРЕДІАГРІКОЛЬ БАНК.

Втім зі змісту цих довідок банківської установи не вбачається про здійснення оплати товару, отриманого відповідачем за вказаними вище видатковими накладними, а тому ці докази не свідчать про фактичні обставини здійснення постачання товару та його отримання відповідачем.

Позивачем на підтвердження факту поставки відповідачу товару за договором надано також копію акта звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2022 по 20.10.2022.

Відповідач заперечує проти підписання цього акту та вважає, що він не підтверджує наявність його заборгованості.

Верховний Суд у своїх постановах, неодноразово зазначав, що акт звірки розрахунків не є належним доказом саме факту здійснення будь-яких господарських операцій, натомість може підтверджувати наявність заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.

При цьому суд враховує, що відповідно до практики Верховного Суду (постанови від 18.09.2019 у справі № 904/5545/18, від 27.07.2018 у справі № 905/1141/16, так і в постановах від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18) акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Тобто, сам лише акт звірки, підписаний уповноваженими на його підписання особами не може бути достатнім доказом заборгованості, якщо інформація, відображена в ньому не підтверджена первинними документами.

Наявна в матеріалах справи копія акту звірки взаємних розрахунків містить посилання на поставку позивачем товару за вказаним договором згідно вище зазначених видаткових накладних.

Натомість інформація відображена в ньому не підтверджена первинними документами, а саме наданими до суду копіями цих видаткових накладних.

Отже надана позивачем копія акту звірки взаємних розрахунків не є належним доказом факту здійснення поставки товару.

Інші докази, що підтверджують факт передачі позивачем у власність відповідача товару за договором згідно наданих копій видаткових накладних, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Аналогічна позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Відповідно до ч.1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд констатує, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт поставки ним товару відповідачеві за договором №СХ/149-14 від 21.07.2014.

В матеріалах справи відсутні первинні документи, які б доводили поставку товару саме за вказаним договором та на заявлену до стягнення суму як заборгованість за цим договором.

Умови договору чітко визначають місце поставки товару (п.3.1. договору) та порядок прийняття товару (п.3.6. договору).

Позивачем такі докази не надані і в матеріалах справи відсутні як письмові заявки відповідача, так і підписані ним або уповноваженою ним особою видаткові накладні, податкові накладні складені позивачем, товарно-транспортні накладні тощо.

Також не є підтвердженою жодними доказами обставина часткової оплати відповідачем товару отриманого саме за вказаними позивачем видатковими накладними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які платіжні доручення, рахунки на оплату згідно яких здійснювалась оплата товару, тощо, з яких би вбачалося, що відповідачем проводилася оплата згідно поставленого за цими видатковими накладними товару.

У відповідності до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Суд зазначає, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В матеріалах справи також відсутні докази укладення сторонами додаткових угод щодо зміни місця поставки товару та щодо визначення осіб, які мають повноваження на здійснення господарської операції в інтересах відповідача, а саме одержання товарно-матеріальних цінностей згідно з договором.

Враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позивачем наданими доказами як окремо так і в їх сукупності не доведено факту поставки відповідачеві товару за договором згідно вказаних видаткових накладних, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з оплати товару та, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 77 082,31 грн.

Ураховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №СХ/149-14 від 21.07.2014 в сумі 77 082,31 грн повністю.

Зважаючи те, що суд відмовив в задоволенні позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору в сумі 2684,00 грн покладаються на позивача та стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 6, 11, 509, 525, 526, 626-629, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст. 4, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236-241, 316 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "10" травня 2023 р.

Суддя І.О. Чистякова