ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" травня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1939/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши заяву (вх. № 4-26/23 від 09.05.2023) Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (68355, Одеська обл., м. Вилкове, вул. Придунайська, буд. 2, ) про забезпечення позову відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія» (65020, м. Одеса, вул. Спиридонівська, буд. 31, оф. 2, )

ВСТАНОВИВ:

09.05.2023 Державне підприємство «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал Кілія», згідно якої просить суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ «Зерновий термінал Кілія» та будь-яким іншим особам вчиняти дії, направлені на перешкоджання, втручання в господарську діяльність ДП «МТП Усть-Дунайськ» та будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) на земельній ділянці, яка у відповідності до державного акту на право постійного користування землею, виданого Кілійською міською радою народних депутатів Кілійського району Одеської області 05.02.2004 належить ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» шляхом заборони спорудження на вказаній земельній ділянці будь-яких споруд, конструкцій та вчинення будь-яких дій на вказаній діялнці до розгляду даної справи по суті.

Розглянувши заяву Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно зі ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Таким чином, особа, яка звертається з заявою про забезпечення позову, зобов`язана зазначити конкретні заходи, які вона просить застосувати з обґрунтуванням доцільності та необхідності вжиття кожного конкретного заходу, виходячи з мети вжиття заходів забезпечення позову та наявності зв`язку між предметом спору та конкретним заходом.

У вирішенні питання про забезпечення позову, виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Таким чином, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19, від 26.10.2020 у справі №907/477/20 та від 11.11.2020 у справі №910/13709/19.

При цьому, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц та у постанові Верховного Суду від 26.11.2021 у справі №916/697/21.

Вимоги щодо змісту та форми заяви про забезпечення позову викладені в ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, п. 3 ч. 1 якої передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Зазначення в заяві про забезпечення позову, яка подається до пред`явлення позовної заяви, відомостей про предмет позову має важливе значення, оскільки метою забезпечення позову є вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також забезпечення ефективного захисту і поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, співвіднесення та співмірності виду заходу забезпечення з позовними вимогами.

Окрім того, за приписами ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має однозначно виключити тотожність предмета позову із заходами забезпечення.

Заява про забезпечення позову подана Державним підприємством «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» до суду до пред`явлення позовної заяви.

Водночас, заявник обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення майбутнього позову не зазначив з яким саме предметом позову він має намір звернутися до суду.

Тоді як, передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №910/10598/21.

Втім, в заяві про забезпечення позову заявником не визначено конкретного предмету позову, з яким він має намір звернутися до суду, а зі змісту поданої заяви встановити предмет майбутнього позову не можливо, що унеможливлює з`ясування обставин щодо необхідності забезпечення позову та обґрунтованості підстав його застосування.

При цьому, суд зауважує на тому, що в абзацах 8 та 9 сторінки 5 заяви про забезпечення позову заявником наведено лише, що «у порядку ст. 138 ГПК України позов буде подано протягом 5 днів з моменту подачі заяви про забезпечення позову. Відповідно, у випадку задоволення позовної заяви подальше виконання рішення суду, а отже і поновлення порушеного права ДП «МТП Усть-Дунайськ», буде значно ускладнено, враховуючи можливе пошкодження верхнього шару ґрунту та проведення будівельних робіт, а також враховуючи можливе порушення права власності на вантаж клієнтів, який перебуває на території ДП «МТП Усть-Дунайськ», оскільки підприємству доведеться звертатись до суду з новими позовами, щоб поновити відповідні порушені права позивача вже на підставі наявного рішення суду, чого можна уникнути шляхом застосування інституту забезпечення позову в даному провадженні.

З огляду на наведене, у заяві про забезпечення позову чітко не зазначено предмет позову, з яким заявник має намір звернутись до суду. В свою чергу, відсутні обґрунтування необхідності забезпечення саме того позову, з яким заявник має намір звернутись до суду.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що заявником під час подання заяви про забезпечення позову не дотримано вимог ч. 1 ст. 139 ГПК України, оскільки подана заява не містить предмета майбутнього позову, який він просить забезпечити.

Наслідком недотримання зазначених вимог, під час подання заяви про забезпечення позову, згідно ч. 7 ст. 140 ГПК України є її повернення заявнику, про що суд постановляє ухвалу.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому, у відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» та від 15.05.2019 у справі «Молдавська проти України» зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в Господарському процесуальному кодексі України, обов`язок заявника дотримуватись порядку подання та оформлення щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом повертати заяву заявнику.

За таких обставин, оскільки подана заява не відповідає частині 1 статті 139 ГПК України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 136, 137, 138, 139, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (вх. № 4-26/23 від 09.05.2023) про забезпечення позову до його подання разом із доданими документами - повернути заявнику.

Ухвала Господарського суду Одеської області набирає законної сили 10.05.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Цісельський