Справа № 909/424/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.05.2023 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , розглянувши матеріали позовної заяви вх.№5289/23 від 02.05.2023 у справі

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", вул. Грушевського, буд. 1 Д,м. Київ,01001

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі

1 563 235 грн 57 коп.

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно кредитного договору №LOK-KC-036 від 15.11.2006 в сумі 1 563 235 грн 57 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов"язання щодо повернення кредиту в строк, передбачений кредитним договором №LOK-KC-036 від 15.11.2006, внаслідок чого позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов"язання нарахував відповідачу 3% річних в сумі 1 563 235 грн 57 коп. В підтвердження факту, що саме внаслідок порушення ОСОБА_1 договірних зобов"язань виникла заборгованість, подав рішення Калуського місьрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2021 у справі №345/2291/17. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 611, 625 ЦК України.

Дослідивши подану позовну заяву, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, фізична особа (без статусу фізичної особи-підприємця) може бути відповідачем у господарському спорі лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 25.05.2018 до реєстру внесено запис №2036265 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи підприємця Сікори Ольги Мирославівни.

Отже, станом на час звернення позивача з цим позовом до суду відповідач - ОСОБА_1 не є суб"єктом господарювання та не була ним у період за який позивач просить стягнути з нього 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання, що виключає можливість відкриття провадження у справі за позовними вимогами до цього відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

В той же час, частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Таким чином, заявнику з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 належить звернутися до суду загальної юрисдикції в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, ухвалою суду в разі: відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. Таким чином, питання щодо повернення суми судового збору суд вирішить за наявності відповідного клопотання, до якого заявнику необхідно долучити оригінал відповідного платіжного доручення про сплату судового збору, який буде повернутий заявнику.

Суд констатує, що дотримання судом вимог процесуального законодавства не є обмеженням права особи на доступ до суду та права на справедливий суд.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v.the United Kingdom, §38; Stanev v. Bulgaria § 230). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Luordo v. Italy).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (Stankov v. Bulgaria §50,52).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись статтями 175, 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" у відкритті провадження за позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно кредитного договору №LOK-KC-036 від 15.11.2006 в сумі 1 563 235 грн 57 коп.

2. Роз`яснити Акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк", що позовна заява належить розгляду в порядку цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та порядку, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 04.05.2023

Суддя Т. В. Максимів