ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 Справа № 914/551/23

За позовом: Відділу освіти Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, с.Добросин, Львівський район, Львівська область

до відповідача: Роман Оксани Вікторівни , АДРЕСА_1

про: стягнення 59700,76грн заборгованості за договором поставки №21723 від 23.12.2021

Суддя У.І. Ділай

Без участі представників сторін

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2023, справу №914/551/23 розподілено судді У.І.Ділай.

16.02.2023 судом здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Роман Оксани Вікторівни . 03.03.2023 від Відділу надійшла відповідь, в якій зазначено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. На таку ж адресу судом скеровано кореспонденцію у цій справі.

Ухвалою від 20.02.2023 позов залишено без руху.

24.02.2023 від позивача до суду надійшло клопотання №47 від 22.02.2023, в якому долучено докази усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 20.02.2023 недоліки.

Ухвалою від 01.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений на адресу, яка зазначена в позові. Конверт з ухвалою від 01.03.2023, надісланий відповідачу (за адресою: АДРЕСА_1), повернутий поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

09.03.2023 від позивача до суду надійшла заява про подання для огляду оригіналів документів, копії яких долучені до матеріалів справи.

Станом на 01.05.2023 від відповідача до суду відзив не надходив.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. Також суд зазначає, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасників справи.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 01.05.2023. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Відділ освіти Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області провів закупівлю електричних побутових приладів за номером в електронній системі закупівель Prozorro UA-2022-03-09-001794-с. За результатами проведеної закупівлі 23.12.2021 між позивачем та ФОП Роман Оксана Вікторівна було укладено договір поставки №21723 від 23.12.2021. Відповідно до умов п. 1.1 договору, ФОП Роман Оксана Вікторівна зобов`язалась передати у власність позивачу товар, згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.1 договору, загальна вартість товару буде визначатись у відповідних додатках, укладених по конкретній поставці у відповідності до п.1.2 цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, оплата за партію товару здійснюється покупцем шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно отриманих від нього накладних на оплату товару в розмірі 100%, протягом 10 банківських днів після отримання від постачальника накладних на оплату.

Згідно п. 3.1 договору, строк поставки товару визначається у додатках, укладених у відповідності до п. 1.2 договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний передати товар у власність покупця в зазначені строки.

23.12.2021 між сторонами укладено додаток №1 (Специфікація), яким передбачено, що відповідач повинен у строк протягом 10 робочих днів поставити позивачу дві позиції товару на загальну суму 46394,00 грн.

Як зазначено в позові відповідно до отриманої від ФОП Роман О.В. видаткової накладної №21723 від 23.12.2021 на суму 46394,00 грн, відділом освіти Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області було здійснено 100% оплату даної суми. На підтвердження долучено копію платіжного доручення №1382 від 23.12.2021 (оригінали оглянуто судом).

За твердженням позивача товар по даний час відповідач не поставив.

У порядку досудового врегулювання спору позивач скерував відповідачу претензію №341 від 01.12.2022 з вимогою повернути сплачені кошти. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Крім того, позивач повідомив, що 27.10.2022 ФОП Роман Оксана Вікторівна припинила свою господарську діяльність за власним рішення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав належним чином взятих зобов`язань щодо поставки товару та не повернув позивачу попередню оплату. Відтак, Відділ освіти Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області подав позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 46394,00 грн основного боргу.

Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України позивач нарахував 11934,01грн інфляційних втрат та 1372,75грн 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути 46394,00грн вартості товару, який не поставлений відповідачем.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Для вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості суду необхідно встановити факт здійснення поставки. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного Рішення Конституційного Суду України.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

При поданні позову Відділ освіти Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області покликається на невиконання відповідачем взятих зобов`язань за договором поставки та вважає, що його права та законні інтереси порушені внаслідок не поставки товару, за який проведено оплату в розмірі 46394,00грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки №21723 від 23.12.2021, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Роман Оксану Вікторівну взято на облік як фізичну особу - підприємця 23 серпня 2018 року.

27 жовтня 2022 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Роман О.В .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 зазначено, що виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, відтак такий спір належний до господарської юрисдикції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Виходячи із вищенаведеного, позивач підставно подав позов до Господарського суду Львівської області.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч. 3 ст. 264 ГК України).

У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

У п.п. 3.1, 3.3 договору сторони погодили, що строк поставки партії товару визначається у додатках, укладених у відповідності до п. 1.2 договору. Партією вважається асортимент та кількість товару зазначена в накладній. Датою поставки товару вважається дата підписання представниками сторін видаткової накладної.

Відповідно до п. 2.2 договору, оплата за партію товару здійснюється покупцем шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно отриманих від нього накладних на оплату товару в розмірі 100%, протягом 10 банківських днів після отримання від постачальника накладних на оплату.

До матеріалів справи долучено видаткову накладну №21723 від 23.12.2021 на суму 46394,00 грн про поставку товару, яка визначена специфікацією (оригінал оглянуто судом).

Суд звертає увагу, що видаткова накладна про отримання товару зі сторони позивача та відповідача містить підписи та печатки постачальника та покупця. Зауважень у видатковій накладній не зазначено.

Відповідач про дійсність поставки товару не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Суд констатує, що підписання накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до платіжного доручення №1382 від 23.12.2021 позивач свої зобов`язання за спірним договором виконав повністю та здійснив оплату за поставлений товар. у призначенні платежу наявне посилання на видаткову накладну №21723 від 23.12.2021.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Проаналізувавши все вищенаведене, Господарський суд Львівської області констатує, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами про неотримання товару та наявності підстав для стягнення заборгованості за спірним договором. Відтак, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки є відсутнім порушення суб`єктивного права позивача, що підлягає судовому захисту у даному спорі.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 03.05.2023.

Суддя Ділай У.І.