ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023м. ДніпроСправа № 904/1135/23
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Беспалої Юлії Володимирівни м. Кропивницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро» м. Дніпро

про стягнення суми боргу в розмірі 18435грн.60коп., інфляційної складової в розмірі 8767грн.01коп., 3% річних в розмірі 1641грн.31коп.

без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Беспала Юлія Володимирівна звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро» з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 18435грн.60коп., інфляційної складової в розмірі 8767грн.01коп., 3% річних в розмірі 1641грн.31коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг перевезення вантажу відповідно до акту надання послуг №10 від 29.02.2020, товарно-транспортної накладної №000001701 від 28.02.2020, договору №ВПАТ-023-ДА від 02.10.2019 на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Позивач стверджує, що надав відповідачу послуги з автоперевезення шроту соняшникового загальною масою 34,14т на суму 18435грн.60коп. що підтверджується актом надання послуг №10 від 29.02.2020, товарно-транспортною накладною №000001701 від 28.02.2020, податковою накладною №6 від 29.02.2020.

Позивач повідомляє, що на електронну адресу відповідача 02.03.2020 виставлявся рахунок на оплату №10 від 29.02.2020 на суму 18435грн.60коп. разом з актом надання послуг №10 від 29.02.2020.

Також на адресу відповідача в лютому 2023 направлялась претензія від 03.02.2023 з вимогою про сплату суми боргу в розмірі 18435грн.60коп. в строк до 20.02.2023.

Позивач зазначає, що станом на день подання позову відповідачем не сплачені надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 18435грн.60коп.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач також нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 1641грн.31коп. за період з 11.03.2020 по 27.02.2023, інфляційну складову в розмірі 8767грн.01коп. за період березень 2020 року - січень 2023 року.

Позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач повідомив, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 2000грн. Докази несення витрат надаватимуться в строк, передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 прийнято позов до розгляду, задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в справі матеріалами.

Запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 03.04.2023 відповідач отримав ухвалу суду від 14.03.2023. Строк для надання відзиву до суду закінчився 18.04.2023.

Додатково слід зазначити, що відповідно до інформації з сайту АТ «Укрпошта» за результатами відстеження поштового відправлення за трек-номером, 02.03.2023 відповідач отримав позов.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Станом на 15.05.2023 відзив до суду не надходив, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд встановив таке.

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі суми боргу в розмірі 18435грн.60коп., інфляційної складової в розмірі 8767грн.01коп., 3% річних в розмірі 1641грн.31коп., наполягаючи на порушенні відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг перевезення вантажу відповідно до акту надання послуг №10 від 29.02.2020, товарно-транспортної накладної №000001701 від 28.02.2020, договору №ВПАТ-023-ДА від 02.10.2019 на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Стаття 207 Цивільного кодексу України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До матеріалів справи позивачем долучений текст договору №ВПАТ-023-ДА від 02.10.2019 на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом підписаний лише позивачем. Належні та допустимі докази підписання відповідачем тексту договору, в наданій до суду редакції, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з доводами позивача про укладення сторонами договору №ВПАТ-023-ДА від 02.10.2019 на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом в редакції, наданій позивачем до суду.

Частини 1-3 статті 909 Цивільного кодексу України визначають, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічні положення містяться в статті 307 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

В матеріалах справи наявні товарно-транспортна накладна №000001701 від 28.02.2020 та акт надання послуг №10 від 29.02.2020, на які також посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

В підписаному та засвідченому печатками сторін акті надання послуг №10 від 29.02.2020 зазначено про надання виконавцем (позивачем) послуг з автоперевезення шроту соняшникова в кількості 34,14т, вартість послуг становить 18435грн.60коп. (з ПДВ). В акті також вказано, що замовник (відповідач) не має претензій щодо обсягу, якості та строків надання послуг.

У товарно-транспортній накладній №000001701 від 28.02.2020 визначено, що автомобільним перевізником є позивач, замовником відповідач; вантажовідправником є відповідач; вантажоодержувачем ПрАТ «Миронівський завод по виготовленню кормів і комбікормів». В товарно-транспортній накладній також вказані: автомобіль - Ман НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп НОМЕР_2 ; водій ОСОБА_1 ; пункт навантаження Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхівцеве, вул. Нова, 50-а; пункт розвантаження Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул. Елеваторна, 1; найменування вантажу шрот соняшниковий; маса вантажу (брутто) 52,200т; маса вантажу(нетто) 34,16т.

Згідно з товарно-транспортною накладною вантажовідправник передав, а представник перевізника прийняв до перевезення вантаж, що в подальшому був отриманий вантажоодержувачем.

Таким чином в товарно-транспортній накладній №000001701 від 28.02.2020 та акті надання послуг №10 від 29.02.2020 сторони узгодили умови перевезення вантажу автомобільним транспортом та вартість таких послуг. Строк оплати послуг сторонами не встановлений.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На адресу відповідача направлялась претензія від 03.02.2023 з вимогою здійснити оплату наданих послуг в розмірі 18435грн.60коп. в строк до 20.02.2023. До претензії додавались, зокрема, копії товарно-транспортної накладної №000001701 від 28.02.2020 та акту надання послуг №10 від 29.02.2020.

Згідно з результатами відстеження поштового відправлення за трек номером на сайті АТ «Укрпошта», відповідач отримав претензію 08.02.2023.

Станом на 15.05.2023 докази повної або часткової оплати відповідачем вартості наданих послуг суду не надані.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 18435грн.60коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 1641грн.31коп. за період з 11.03.2020 по 27.02.2023, інфляційну складову в розмірі 8767грн.01коп. за період березень 2020 року - січень 2023 року.

Суд перевірив складений позивачем розрахунок 3% річних. Позивач помилково визначив 11.03.2020 датою початку нарахування 3% річних. Позивач не врахував, що сума боргу мала бути сплачена відповідачем в строк до 20.02.2023 на підставі положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 10грн.61коп. з 21.02.2023 27.02.2023. В задоволенні вимог про стягнення 3%річних в розмірі 1630грн.70коп. слід відмовити.

Суд перевірив складений позивачем розрахунок інфляційної складової. Позивач не врахував, що сума боргу мала бути сплачена відповідачем в строк до 20.02.2023 на підставі положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Тому відсутні правові підстави для нарахування інфляційної складової в розмірі 8767грн.01коп. за період березень 2020 року - січень 2023 року. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційної складової в розмірі 8767грн.01коп. за період березень 2020 року - січень 2023 року.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, статтями 2, 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Беспалої Юлії Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро» про стягнення суми боргу в розмірі 18435грн.60коп., інфляційної складової в розмірі 8767грн.01коп., 3% річних в розмірі 1641грн.31коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро» (Ідентифікаційний код 36161054; місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.1-а, офіс 702) на користь Фізичної особи-підприємця Беспалої Юлії Володимирівни (Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) суму боргу в розмірі 18435грн.60коп., 3% річних в розмірі 10грн.61коп., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1716грн.42коп.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційної складової в розмірі 8767грн.01коп., 3% річних в розмірі 1630грн.70коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.Г. Новікова