ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Дніпро Справа № 904/8850/14

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Мороза В.Ф.

при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" арбітражного керуючого Штогрина Сергія Вікторовича

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Примак С.А.) від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14

за заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

до боржника Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал", 52100, Дніпропетровська область, м. П`ятихатки, вул. Клименка, 85

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14:

- у задоволенні заяви ліквідатора № 02-01/50 від 11.10.2021 про застосування субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства (вх. суду № 49252/21 від 12.10.2021) - відмовлено;

- продовжено термін ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора Штогрина Сергія Вікторовича до 14.02.2023р.;

- призначено розгляд звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу на 14.02.2023 о 12:00.

Не погодившись з вказаною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернувся ліквідатор Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14 та прийняти нове рішення про стягнення з П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області на користь Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" суму у розмірі 3 417 651,81 грн, що складає різницю між сумою вимог кредиторів банкрута, яка затверджена господарським судом, і ліквідаційною масою.

В обгрунтування апеляційної скарги ліквідатор, зокрема вказує наступне:

- висновки суду першої інстанції про недоведення ліквідатором незаконного відчуження майна банкрута на користь третіх осіб, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями засновників банкрута і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог, невідповідають обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують прийняття П`ятихатською міською радою рішень, якими банкрута було позбавлено усіх основних засобів та можливості здійснювати господарську діяльність, без передачі іншим особам його кредиторської заборгованості та визначення джерел її погашення;

- судом першої інстанції не враховані обставини справи, які свідчать що П`ятихатською міською радою цілеспрямовано приймалися дії з доведення Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" до банкрутства та завдання шкоди кредиторам, що є підставою для покладення на неї субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута згідно з ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства;

- судом першої інстанції не врахована практика Верховного Суду в аналогічних справах про необхідність покладення на орган місцевого самоврядування субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута, у випадку бездіяльності чи вчинення дій, які призвели до банкрутства комунального підприємства та неможливості здійснення розрахунку з кредиторами.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2023р. поновлено Комунальному підприємству П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" строк подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 28.03.2023р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.03.2023р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 25.04.2023р.

У судовому засіданні ліквідатор доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити.

Представник П`ятихатської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу ліквідатора безпідставною, посилаючись при цьому на те, що ліквідатором не проводився аналіз підстав виникнення заборгованості та не з`ясовувався причинно-наслідковий з`язок між діями П`ятихатської міської ради, допущеними ним порушеннями чинного законодавства та негативними наслідками для боржника у вигляді втрати платоспроможності, так і для його кредиторів у вигляді неотримання погашення грошових вимог, заявлених до боржника.

П`ятихатська міська рада також зазначає, що нею декілька разів приймалися рішення про ненадання погодження на визнання КП ПМР "П`ятихатськнй водоканал" банкрутом та надавалася фінансова підтримка підприємству у вигляду збільшення статутного капіталу, передачу додатково на його баланс основних засобів та техніки, здійснювалося відшкодування з міського бюджету різниці в тарифах КП П`ятихатської міської ради "П`ятнхатський водоканал" за фактично надані послуги, надавалися кошти на придбання механізмів та матеріалів, розроблялися та запроваджувалися заходи спрямовані на стабілізацію роботи підприємства, укладався договір про організацію взаєморозрахунків між банкрутом та П`ятихатською міською радою, проводилася перевірка планово-фінансової діяльності підприємства та надавалися рекомендації щодо стабілізації його роботи, зокрема на засіданні 19 сесії П`ятихатської міської ради п`ятого скликання для поліпшення фінансового стану банкрута у 2009 році розглянуто три варіанти виведення підприємства із кризової ситуації, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Вказує П`ятихатська міська рада і про подання ліквідатором заяви про застосування до неї субсидіарної відповідальності з пропуском позовної давності, про що було заявлено у суді першої інстанції.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні, не забезпечили явку представників та не подали відзиви на апеляційну скаргу, про час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином, що підтверджується відповідними матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом обов`язковою не визнавалася, а неявка представників інших учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності представників інших учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення ліквідатора та представника П`ятихатської міської ради, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ліквідатора, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2015р. порушено провадження у справі № 904/8850/14 про банкрутство Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал". Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 05.06.2015р. Розпорядником майна призначено Морозова Ігоря Анатолійовича. Зобов`язано розпорядника майна скласти реєстр вимог кредиторів та подати на затвердження господарському суду реєстр вимог кредиторів до 30.03.2015р. Призначено попереднє засідання суду на 14.04.2015р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. затверджено реєстр вимог кредиторів у справі № 904/8850/14 про банкрутство Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" з вимогами наступних кредиторів:

- Верхньодніпровська об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - 582 801,25 грн. - 2 черга задоволення; 445 134,82 грн. - 3 черга задоволення; 85 303,82 грн. - 6 черга задоволення;

- Публічне акціонерне товариство "ДТЕК"Дніпрообленерго" - 645 853,34грн. - 4 черга задоволення; 71 488,72 грн. - 6 черга задоволення; 1 218,00 грн. - 1 черга задоволення;

- Управління пенсійного фонду України в П`ятихатському районі Дніпропетровської області - 338 534,74 грн. - 2 черга задоволення; 60 276,53 грн. - 6 черга задоволення;

- Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Відділення виконавчої дирекції фонду в м.Жовті Води Дніпропетровської області - 11 590,86 грн. - 2 черга задоволення.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015р. у справі № 904/8850/14: припинено процедуру розпорядження майном боржника Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал"; припинено повноваження розпорядника майна Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" арбітражного керуючого Морозова Ігоря Анатолійовича; визнано Комунальне підприємство П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" - банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців до 30.07.2016р.; ліквідатором Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" призначено арбітражного керуючого Козаченко Володимира Михайловича.

Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015р. визнані грошові вимоги Верхньодніпровської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної Фіскальної служби у Дніпропетровській області в сумі 1067810,03 грн. із включенням їх до 3 черги задоволення та вимоги П`ятихатського районного центру зайнятості в сумі 15277,37 грн. із включенням їх до 2 черги задоволення.

В подальшому ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області змінювалися ліквідатори у справі, строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідаторів неодноразово продовжувався.

З 11.02.2021р. повноваження ліквідатора Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" здійснює арбітражний керуючий Штогрин С.В.

12.10.2021р. до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява ліквідатора за № 02-01/50 від 11.10.2021р. про застосування субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства, згідно з якою ліквідатор просив суд стягнути з П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області на користь Комунального підприємства П`ятихатської Міської ради "П`ятихатський водоканал" 3 417 651,81 грн, що складає різницю між сумою вимог кредиторів банкрута, яка затверджена господарським судом, і ліквідаційною масою.

Вказана заява обґрунтована, тим що П`ятихатською міською радою були прийняті рішення № 107-5/VI від 24.03.2011р. та № 490-16/VI від 02.04.2012р. про безоплатну передачу усіх активів банкрута, за допомогою яких банкрут проводив свою господарську діяльність, іншим юридичним особам, в зв`язку з чим фінансовий стан підприємства набув ознак стійкої фінансової неплатоспроможності та неможливості відновлення платоспроможності за рахунок здійснення безпосередньо ним господарської діяльності, а тому П`ятихатська міська рада підлягає притягненню до субсидіарної відповідальності.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14, поміж іншого, у задоволенні заяви ліквідатора № 02-01/50 від 11.10.2021 про застосування субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства (вх. суду № 49252/21 від 12.10.2021) - відмовлено.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022 року, в частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора № 02-01/50 від 11.10.2021 про застосування субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства, що і є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На час звернення ліквідатора з заявою про покладення субсидіарної відповідальності на власника банкрута та постановлення місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Отже, вирішуючи питання про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, суд враховує зміст та умови застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Загальні умови для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно з ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.

Частиною 1 ст. 619 Цивільного кодексу України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Господарського кодексу України, у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Законом, який передбачає поряд з відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність іншої особи, є Кодекс України з процедур банкрутства, яким також визначений обов`язок ліквідатора здійснити всю повноту дій, спрямованих на виявлення та повернення активів боржника.

Так, обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі). Наведений висновок про застосування норми права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 927/1191/14.

Без розгляду питання про субсидіарну відповідальність осіб, винних у доведенні до банкрутства, суд позбавлений можливості розглянути звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс з дотриманням принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі. Аналогічний висновок про застосування норм права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 911/1423/19.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, за наявності підтвердження вини зазначених осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Оскільки законодавство не пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності на третіх осіб із наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення, то в цьому випадку особи за спеціальним приписом Кодексу притягуються до цивільної відповідальності у формі солідарного стягнення.

У разі коли після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи - боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника, якщо такі особи не доведуть протилежного.

Можливістю подання в межах справи про банкрутство заяви до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, наділений виключно ліквідатор банкрута, який, здійснивши на виконання своїх повноважень аналіз фінансового стану банкрута, зобов`язаний звернутися до суду з відповідним позовом.

Положення частини другої статті 61 КУзПБ не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, тому саме детальний аналіз ліквідатором фінансового стану банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство дасть йому змогу ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, щодо доведення до банкрутства юридичної особи (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.02.2021 у справі № Б8/191-10).

Кодексом України з процедур банкрутства (статті 61, 62, 65) передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору під час ліквідаційної процедури, та перелік додатків, які долучаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів). Подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій під час ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).

Звернення ліквідатора до господарського суду про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства є частиною принципу безсумнівної повноти дій у ліквідаційній процедурі (правові висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постанови від 04.03.2021 у справі № 911/1814/17).

Згідно правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 11.02.2021 у справі № 911/1423/19, суть принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі полягає в тому, що обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення та повернення в ліквідаційну (конкурсну) масу всього майна (майнові права, законні очікування) боржника. До складу майна боржника слід віднести також майнові права, які виникають у зв`язку з визнанням угод недійсними в порядку статті 42 КУзПБ. Зокрема, до законних очікувань слід віднести субсидіарну відповідальності третіх осіб, засновників, керівників боржника та інших осіб за доведення боржника до банкрутства або у разі його банкрутства з вини цих осіб (частина друга статті 61 КУзПБ).

Відповідно до правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16 субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, за наявності підтвердження вини зазначених осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Згідно правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 02.03.2021 у справі № 906/904/16 визначене частиною п`ятою статті 41 Закону про банкрутство (частина друга статті 61 КУзПБ) господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у цьому випадку - права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені через відсутність майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення становлять дії або бездіяльність певних фізичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів. На відміну від Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, у положеннях яких законодавець чітко визначив диспозицію кримінального та адміністративного порушення з доведення до банкрутства та фіктивного банкрутства, частина п`ята статті 41 Закону про банкрутство (частина друга статті 61 КУзПБ) має власну диспозицію (зміст) правопорушення: "банкрутство боржника з вини його засновників чи інших осіб, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника…".

Однак законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність становлять об`єктивну сторону такого правопорушення. При вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) і, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають братися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство (стаття 1, частина третя статті 10, стаття 11 Закону про банкрутство), з огляду на які такими діями можуть бути:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, спрямованих на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника щодо його інших зобов`язань;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок про вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника.

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16.

Оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності щодо покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суд має відмежовувати дії суб`єктів відповідальності, які належать до ризиків підприємницької діяльності, від винних дій таких суб`єктів, що мали наслідком настання неплатоспроможності боржника та відсутність активів на задоволення вимог кредиторів (стаття 42 ГК України).

Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

Суб`єкти правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності за частиною п`ятою статті 41 Закону про банкрутство чітко визначені цією нормою. Це - засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови доведення вчинення ними винних дій (бездіяльності), що спричинили наслідки у вигляді неплатоспроможності боржника та відсутності у нього активів для задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі.

Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 923/590/18, від 01.10.2020 у справі № 914/3120/15.

На особу, яка отримала вигоду з протиправної (недобросовісної) поведінки керівника чи засновників боржника, поширюються правила субсидіарної відповідальності, за якими суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (щодо масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, що не могло б утворитися у разі відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в тому числі принципу добросовісності.

До суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо, прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду його інтересам та кредиторів, які можуть виражатися, зокрема, у:

- прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання ("фірмами-одноденками" тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу) сукупного доходу, отримуваного від здійснення діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження;

- використанні і розпорядженні майном боржника як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчиненні інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

Установлення причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у нього активів для задоволення вимог кредиторів, визнаних у процедурі банкрутства) належить до об`єктивної сторони цього правопорушення, обов`язок доведення якого покладається на ліквідатора.

Для визначення статусу особи як відповідача за субсидіарною відповідальністю за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд, розглядаючи заяву про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясовуючи наявність підстав для покладення на цих осіб такої відповідальності, - дослідити сукупність правочинів та інших операцій, здійснених під впливом осіб, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію фактичного банкрутства боржника.

Статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства, яка є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності.

Якщо дії третьої особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника, викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не спричинені використанням нею своїх можливостей щодо визначення дій боржника на шкоду кредиторам боржника. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. За статтею 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої свої поведінки.

Звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14, не становить безумовний доказ доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, у тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.

Розмір вимог ліквідатора до третіх осіб, які згідно із законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, за приписами абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Вартість майна, яке було виведено з активів боржника, не впливає на розмір субсидіарної відповідальності, а його визначенню передує формування ліквідаційної маси.

Згідно правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18 заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду в разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Якщо після визнання боржника банкрутом за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи - боржника погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, то такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника допоки такі особи не доведуть протилежного.

Керуючись ст. 61 КУзПБ ліквідатором Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" арбітражним керуючим Штогриним С.В. подано заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, кредиторські вимоги по яких залишилися незадоволеними у ліквідаційній процедурі за недостатністю активів боржника, на його засновника - П`ятихатську міську раду.

До предмету доказування в даному випадку входять обставини господарської діяльності боржника, які потягли нездатність боржника виконати свої грошові зобов`язання перед кредиторами, виконання керівниками та засновником боржника своїх обов`язків відповідно до Статуту боржника та вимог законодавства щодо недопущення банкрутства боржника, причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) засновника, виконавчого органу підприємства та виникненням кредиторських вимог, які не можуть бути задоволені через відсутність майна боржника, їх розмір, наявність/відсутність вини згаданих осіб у банкрутстві боржника - доведення до банкрутства.

Відмовляючи у задоволенні заяви ліквідатора місцевий господарський суд виходив з того, що ліквідатором не надано належних доказів незаконного відчуження майна банкрута на користь третіх осіб, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями засновників банкрута і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог, а також не встановлено обставин доведення до банкрутства з огляду на відсутність доказів заволодіння будь-ким із зазначених осіб майном та коштами боржника, прийняття рішень, спрямованих на таке зменшення активів боржника, що призвели до банкрутства боржника.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Так, з матеріалів даної справи вбачається та не оспорюється її учасниками, що рішенням П`ятихатської міської ради від 25.07.2006 № 58-3/V вирішено віднести до комунальної інфраструктури об`єкти міської комунальної власності згідно з додатком вилучивши їх із статутного фонду ДП ККП ВКГ «П`ятихаткиводотранс»- «П`ятихаткиводозбут».

Згідно Додатку до рішення П`ятихатської міської ради від 25.07.2006 № 58-3/V до переліку майна, що відноситься до комунальної інфраструктури міста належить: Насосна- фільтраційна станція і обладнання с. Грушовата, Насосна станція с. Макортн, Очисні споруди, Водоводи, Каналізаційна мережі, Спецтехніка: Екскаватор ЕО70 2621, Автомобіль КО 503, Автомайстерня ГАЗ-52, Зварювальний апарат САК.

Рішенням П`ятихатської міської ради від 31.07.2007 № 315-9/V вирішено створити комунальне підприємство П`ятихатської міської ради «П`ятихатський водоканал». Пунктом 2 вказаного Рішення вирішено майно, що забезпечує процес водопостачання міста та зодовідведення і відноситься до міської комунальної власності та визнане комунальною інфраструктурою, передати безоплатно новоствореному підприємству на праві оперативного управління.

Відповідно до Загальних положень Статуту Комунального підприємства П`ятихатської міської ради «П`ятихатський водоканал», в редакції затвердженої Рішенням дев`ятої сесії П`ятихатської міської ради V скликання від 31.07.2007, зареєстрованої 08.08.2007, підприємство створене за рішенням дев`ятої сесії П`ятихатської міської ради V скликання від 31 липня 2007р. Органом управління на основі майна якого являється П`ятихатська міська рада: код ЄДРОПОУ № 04052620.

За змістом п. 3.1. Статуту Комунального підприємства П`ятихатської міської ради «П`ятихатський водоканал», підприємство створене з метою отримання прибутку за рахунок виробництва питної води, її реалізації та надання послуг водовідведення і очищення стічних вод на договірній основі, а також інших видів послуг у сфері внутрішньої та міжнародної економічної діяльності.

За п. 4.2.1. Статуту, джерелом формування майна підприємства є майно, яке перебуває у комунальній власності і закріплене за підприємством на праві оперативного управління.

Згідно з п. 1.3 Статуту, до складу підприємства входять: водопровідна насосна станція 1- го підйому; насосно-фільтрувальна станція 2-го підйому; водяні та каналізаційні мережі; очисні споруди, каналізаційно-насосна станція № 2; виробнича база, транспортні засоби та обладнання.

Пунктом 4.3. Статуту визначено, що статутний фонд підприємства утворюється за погодженням з Органом управління майном до реєстрації підприємства, як суб`єкта господарювання, і складає вартість виділених та переданих підприємству активів, тобто 1 123 928 грн. (один мільйон сто двадцять три тисячі дев`ятсот двадцять вісім грн.).

Таким чином, з метою провадження КП «П`ятихатський водоканал» своєї діяльності та отримання прибутку, засновник - П`ятихатська міська рада, передала в статутний капітал підприємства ряд активів на загальну вартість близько 1 123 928 грн.

Відповідно до п. 1 рішення П`ятихатської міської ради від 19.02.2008 № 477-13/V прийнято до міської комунальної власності зі спільної власності територіальних громад району (районної комунальної власності) транспортні засоби: автомобіль УАЗ-452 396-01, державний номер НОМЕР_1 , 1990 р.в.; трактор ЮМЗ-6, державний номер НОМЕР_2 , 1992 р.в.; автомобіль КО 503 (цистерна асенізаторна), державний номер НОМЕР_3 , 1997 р.в.; причіп 1РЗ, державний номер НОМЕР_4 , 1979 р.в.; кузов автомобіля КО-413 ГАЗ-53-14 (сміттєвоз), 1991 р.в.

Пунктом 3 наведеного вище рішення від 19.02.2008 № 477-13/V вирішено передати на баланс КП «П`ятихатський водоканал» промислову базу, розташовану за адресою: м. П`ятихатки, вул. Клименко, 78; екскаватор Борекс-2101; трактор ЮМЗ-6, державний номер НОМЕР_2 , 1992 р.в.; автомобіль КО 503 (цистерна асенізаторна), державний номер НОМЕР_5

- причіп 1РЗ, державний номер НОМЕР_4 , 1979 р.в.. автомобіль УАЗ-452 396-0 І, державний номер НОМЕР_1 , 1990 р.в.

Тобто, наведену вище промислову базу та транспортні засоби було передано П`ятихатською міською радою на баланс КП «П`ятихатський водоканал» з метою отримання останнім прибутку за рахунок виробництва питної води, її реалізації та надання послуг водовідведення і очищення стічних вод.

Рішенням П`ятихатської міської ради від 10.02.2009 № 737-20/V "Про збільшення статутного фонду КП ПМР "П`ятихатський водоканал" вирішено поновити у 2009 ропі залишок невикористаних коштів статутного фонду КП ПМР "П`ятихатський водоканал" за 2008 рік у сумі 5 698,40 грн. та поповнити статутний фонд у 2009 році КП ПМР "П`ятихатський водоканал" на суму 19 301,60 грн. Встановити загальний статутний фонд КП ПМР "П`ятихатський водоканал" в сумі 79 301,60 грн.

Рішенням П`ятихатської міської ради від 04.06.2009 № 854-22/V "Про прийом-передачу об`єктів протипожежного водопостачання збалансу міської комунальної власності на баланс КП ПМР "П`ятихатський водоканал"" вирішено прийняти на баланс КП ПМР "П`ятихатський водоканал" з балансу міської комунальної власності об`єкти протипожежного водопостачання по оціночній залишковій вартості 1 480,80 грн.

Рішенням П`ятихатської міської ради від 24.03.2011 № 107-5/VІ вирішено визначити балансоутримувачем майна комунальної власності, а саме виробничої бази: будівлі майстерень, складу сипких матеріалів, складу паливно-мастильних матеріалів, гаражів на 4 бокси, сараю, розташованих в м. П`ятихатки, вул. Клименка, 78; екскаватор Борекс-2101 реєстраційний номер НОМЕР_6 ; автомобіль КО 503 (цистерна асенізаторна), реєстраційний номер НОМЕР_3 : причіп 1РЗ, номерний знак НОМЕР_4 ; трактор ЮМЗ-6, державний номер НОМЕР_2 , 1992р.в.; автомобіль УАЗ-452 396-201, реєстраційний номер НОМЕР_7 , Комунальне підприємство П`ятихатської міської ради П`ятихатська ЖЕК-2.

Наведене вище майно за Актом приймання-передачі від 11.04.2011 КП «П`ятихатський водоканал» було передано, а КП ЖЕК-2 було прийнято, у стані, що задовольняє сторону, яка приймає.

Крім того, факт виконання рішення П`ятихатської міської ради від 24.03.2011 № 107- 5/VI підтверджується Довідкою ВДАІ для обслуговування адміністративної території Пятихатського району УДАІ УМВС України в Дніпропетровській обл. вих. № 556 від 14.04.2011 згідно якої станом на 14.04.2011 за «П`ятихатським виробничим об`єднанням ЖКГ» зареєстровано 6 транспортних засобів, серед яких автомобіль КО 503 (цистерна асенізаторна), реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Рішенням П`ятихатської міської ради від 25.02.2010 № 1028-28/V "Про незастосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до комунальних підприємств, що належать до власності територіальної громади м. П`ятихатки вирішено не застосувати до 01 січня 2011 року положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 2343-ХІІ від 14.05.1992 року (зі змінами та доповненнями) до КП ПМР "П`ятихатський водоканал" та надати боргу підприємства статусу "особливого боргу".

На засіданні двадцять дев`ятої сесії п`ятого скликання розглядалися питання роботи банкрута. За результатами розгляду прийнято рішення № 1063-29/V, яким вирішено виділити кошти підприємству з міського бюджету в квітні-травні місяці 2010 року на оплату за фактично спожиту електроенергію у сумі 160 000 грн. (не більше 80 000 грн. щомісяця).

Рішенням П`ятихатської міської ради від 21.06.2011 № 177-7/VІ "Про незастосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до КП ПМР "П`ятихатський водоканал" вирішено не застосувати положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 2343-ХП від 14.05.1992 року (зі змінами та доповненнями) до КП ПМР "П`ятихатський водоканал" та надати боргу даного підприємства статусу "особливого боргу".

Рішенням П`ятихатської міської ради від 02.03.2012 за № 486-15/VІ створено Дочірне підприємство комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" Комунальне підприємство П`ятихатської міської ради "П`ятихатський комунгосп".

Згідно листа Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради від 08.05.2015 № 554, на момент порушення провадження у справі про банкрутство, майнові активи закріплені за КП ПМР "П`ятихатський водоканал" на праві оперативного управління чи господарського відання відсутні, активи передані іншому підприємству відповідно до рішення П`ятихатської міської ради від 02.04.2012 за № 490-16/VI.

Так, пунктом 2 рішенням П`ятихатської міської ради від 02.04.2012 за № 490-16/VI вирішено безоплатно передати майно, яке забезпечує процес водопостачання міста та водовідведення і відноситься до міської комунальної власності та визнане комунальною інфраструктурою, Дочірньому підприємству комунального підприємства П`ятихатської міської ради П`ятихатський водоканал» «Комунальне підприємство П`ятихатської міської ради П`ятихатський комунгосп» на праві господарського відання.

Перелік мана, що переданий за рішенням П`ятихатської міської ради від 02.04.2012 за № 490-16/VI міститься в Додатку до вказаного Рішення та є наступним: Насосна-фільтраційна станція і облатнання с. Грушовата, Насосна станція с. Макортн, Очисні споруди, Водоводи, Каналі запійна мережі. Спецтехніка: Екскаватор ЕО70 2621, Автомобіль КО 503, Автомайстегня ГАЗ-52. Зварювальний апарат САК залишковою вартістю всього 1 121 716.41 грн.

Таким чином, наведеними вище рішеннями П`ятихатської міської ради від 24.03.2011 № 107-5/VI та від 02.04.2012 за № 490-16/VI, з господарського відання КП «П`ятихатський водоканал» було вилучено та передано іншим особам усе майно банкрута, тобто банкрута було позбавлено всіх основних засобів (активів), за допомогою яких КП «П`ятихатський водоканал» провадило свою господарську діяльність та мало можливість здійснювати розрахунок з кредиторами.

Разом з цим, питання щодо правонаступництва особи, які отримала майнові активи банкрута та фактично продовжувала здійснювати господарську діяльність з водопостачання та водовідведення, міською радою не вирішено, а кредиторська заборгованість банкрута - Комунального підприємства П`ятихатської міської ради «П`ятихатський водоканал» залишилася без майнового забезпечення.

Положеннями статті 143 Конституції України і статті 327 ЦК України унормовано, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з частиною п`ятою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам тощо.

Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані положеннями Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Частинами першою-четвертою статті 78 ГК України передбачено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Як встановлено апеляційним судом, згідно з розділом ІІ Статуту КП ПМР "П`ятихатський водоканал", підприємство є юридичною особою і володіє відокремленим майном. Підприємство здійснює свою діяльність, керуючись чинним законодавством України, рішенням Органу управління майном та цим Статутом, на основі комунальної власності Органом управління майном, якого являється П`ятихатська міська рада.

За п. 4.2.1. Статуту, джерелом формування майна підприємства є майно, яке перебуває у комунальній власності і закріплене за підприємством на праві оперативного управління.

Згідно з ст. 137 ГПК України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до частини десятої статті 78 ГК України, особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Частиною сьомою статті 77 ГК України встановлено, що казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

Враховуючи обставини справи щодо: створення КП ПМР "П`ятихатський водоканал" для здійснення господарської діяльності з метою отримання прибутку із закріпленням за ним на праві оперативного управління майна комунальної власності; вилучення у боржника майна за рішеннями П`ятихатської міської ради від 24.03.2011 № 107-5/VI та 02.04.2012 за № 490-16/VI та передання майна від боржника до іншої юридичної особи, не вирішивши питання про правонаступництво особи, яка отримала майнові активи боржника; відсутності активів у банкрута, за рахунок яких можливе задоволення вимог кредиторів, слід дійти до висновку, що сукупність зазначених обставин, дій та бездіяльності П`ятихатської міської ради, попри її обов`язок як власника та засновника боржника та як органу управління майном боржника передбачити можливість настання негативних для боржника наслідків вилучення у нього майна та вчинити передбачені КУзПБ заходи щодо запобігання банкрутству боржника (стаття 4 Кодексу), перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із обставинами неможливості боржником здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток, що в подальшому створили умови та підстави для визнання боржника банкрутом з неможливістю задовольнити кредиторські вимоги у межах справи про банкрутство за рахунок майна боржника.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи П`ятихатської міської ради щодо надання нею фінансової допомоги боржнику та укладення 18.05.2012 між Публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго", Комунальним підприємством П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" (боржник - за договором) та Дочірним підприємством комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" Комунальне підприємство П`ятихатської міської ради "П`ятихатський комунгосп" договору переводу боргу, за яким божник (КП "П`ятихатський водоканал") переводить новому боржнику (КП "П`ятихатський комунгосп") - свій борг перед кредитором по договору № 420/07 від 26.10.2007 у розмірі 258 601,11 грн., адже вони не доводять відсутність вини П`ятихатської міської ради у безоплатному вилученні майна за наявності непогашеної кредиторської заборгованості у боржника та припинення господарської діяльності останнього.

Розпорядник майна Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" ще 24.06.2015р. подав для долучення до матеріалів справи аналіз фінансово-господарського стану Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал", згідно з яким вбачається, що фінансовий стан підприємства характеризується ознаками стійкої фінансової неплатоспроможності та неможливістю відновлення платоспроможності боржника за рахунок здійснення безпосередньо ним господарської діяльності, боржник відсутній за місцезнаходженням.

Слід також зазначити, що у випадку звільнення П`ятихатської міської ради від субсидірної відповідальності за зобов`язаннями банкрута мало б місце порушення прав кредиторів та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у розрізі легітимних прав кредиторів у справі про банкрутство на повне або часткове погашення їх грошових вимог.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до висновків якого, зокрема, щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства: пункт 62 рішення ЄСПЛ у справі "Єршова проти Російської Федерації", враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Таким чином, матеріали та обставини у справі № 904/8850/14 вказують на винну, протиправну поведінку засновника Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал", до якого заявлено вимогу, яка виражається у діях та бездіяльності, категорії прояву та форми вираження якої наведено вище по тексту постанови, що розкриває об`єктивну сторону правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що суб`єктивна сторона правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності для засновника - П`ятихатської міської ради характеризується навмисним вчиненням дій (прийняттям рішень з виводу активів боржника), про призвело до припинення його господароської діяльності та неплатоспроможності (банкрутства), без створення умов для погашення боржником кредиторської заборгованості.

Особою, до якої заявлено вимогу, не доведено протилежного, її вина у вчиненому правопорушенні у вигляді доведення до банкрутства належними доказами не спростована, а виходячи з принципу правової презумпції субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, закріпленого у статті 61 КУзПБ та статті 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019), вважається встановленою.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи, виходячи з презумпції безсумнівної повноти дій ліквідатора, у апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати, що ліквідатором Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" арбітражним керуючим Штогриним С.В. не було вчинено всіх можливих, розумних та адекватних дій у ліквідаційній процедурі щодо повного встановлення активів боржника та формування ліквідаційної маси для погашення усіх кредиторських вимог. При цьому, встановивши неможливість такого погашення, ліквідатором розглянута можливість подання в межах справи про банкрутство заяви до особи, яка відповідно до законодавства несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Розмір субсидіарної відповідальності визначається як різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (абз. 1 ч. 2 ст. 61 КУзПБ).

Ліквідатором розмір субсидіарної відповідальності засновника Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" у зв`язку із доведенням до банкрутства визначено у загальній сумі 3 417 651,81грн., яка визначена як різиця між сумою визнаних вимог кредиторів - 3 422 169,18грн. та наявних у боржника активів - грошовитх коштів на рахунку у сумі 4 517,37грн.

Виходячи з встановлених апеляційним судом обставин справи слід дійти до висновку, що неможливість задоволення вищенаведених вимог кредиторів у загальній сумі 3 417 651,81грн. виникла внаслідок винних дій засновника Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" з доведення останнього до банкрутства, що складає собою об`єкт правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна.

Як передбачено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що вивчення та оцінка наданих та зібраних матеріалів справи у їх сукупності та співставленні надають можливість встановити наявність всіх елементів правопорушення, за яких настає субсидіарна відповідальність згідно з ч. 2 ст. 61 КУзПБ, а відтак і наявність підстав для задоволення заяви ліквідатора Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" арбітражного керуючого Штогрина С.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута на його засновника - П`ятихатську міську раду.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування позовної давності до вимог ліквідатора, про застосування якої було заявлено суду першої інстанції П`ятихатською міською радою, адже ліквідатор звернувся до суду з заявою про покладення субсидіарної відповідальності 12.10.2021р. за ч. 2 ст. 61 КУзПБ, який набув чинності лише 21.10.2019р.

Отже, згідно з ст.ст. 257, 261 ЦК України, позовна давність на час для подання заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності не спливла.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим господарським судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що в силу ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги ліквідатора, скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ліквідатора Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" арбітражного керуючого Штогрина Сергія Вікторовича про застосування субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства № 02-01/50 від 11.10.2021р.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 231, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора Комунального підприємства П`ятихатської міської ради "П`ятихатський водоканал" арбітражного керуючого Штогрина Сергія Вікторовича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2022р. у справі № 904/8850/14 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Заяву ліквідатора № 02-01/50 від 11.10.2021 про застосування субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства - задовольнити.

Стягнути з П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області на користь Комунального підприємства П`ятихатської Міської ради "П`ятихатський водоканал" 3 417 651,81 грн, що складає різницю між сумою вимог кредиторів банкрута, яка затверджена господарським судом, і ліквідаційною масою.

Видачу наказу, на виконання даної постанови, згідно зі ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 15.05.2023 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.Ф. Мороз