ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Справа № 915/572/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Державного підприємства "ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ І ЕКСПЕРТИЗИ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ПРОДУКЦІЇ", вул. Януша Корчака, буд. 9/12, м. Київ, 03190 ()

електрона адреса:

до відповідача Фізичної особи-підприємця Попової Ілони Віталіївни, АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, вул. Велика Арнаутська, 15, м. Одеса, 65048 ()

про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій у сумі 38 272, 93 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство «ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ І ЕКСПЕРТИЗИ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ПРОДУКЦІЇ» з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Попової Ілони Віталіївни заборгованість у розмірі 38 272, 93 грн., з яких: орендна плата 35 496, 41 грн. та пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 2 776, 52 грн.

Судовий збір в розмірі 2 481, 00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2022 позовну заяву Державного підприємства "ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ І ЕКСПЕРТИЗИ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ПРОДУКЦІЇ" (вх. № 5638/22 від 21.11.2022) до відповідача Фізичної особи-підприємця Попової Ілони Віталіївни про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій у сумі 38 272, 93 грн. залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами від сторін до суду не надходило.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 06.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено, що 09.01.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Фізичною особою-підприємцем Поповою Ілоною Віталіївною було укладено договір № РОФ-1674 від 09.01.2019 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 199, оф. 1, що перебуває на балансі Державного підприємства «Державний центр сертифікації та експертизи сільськогосподарської продукції».

Протягом строку дії договору відповідач порушував свої договірні зобов`язання перед позивачем та не перераховував 30 % орендної плати на рахунок позивача, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення орендної плати в сумі 35 491, 41 грн. за період користування майном з січня 2019 по листопад 2021 (включно).

Позивачем також зазначено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2021 по справі № 915/971/21, що набрало законної сили 01.12.2021, договір оренди розірвано та зобов`язано орендаря повернути нерухоме майно орендодавцю.

За порушення грошового зобов`язання позивачем відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України та умов договору нараховано відповідачу пеню у сумі 2 776, 52 грн. за період з 16.06.2019 по 15.06.2022 по кожному грошовому зобов`язанню окремо в межах шестимісячного строку.

Позовні вимоги обґрунтовано положеннями ч. 3 ст. 653 ЦК України, ч. 1 ст. 193, ч. 6 ст. 232 ГК України та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідачем не подано суду відзив на позовну заяву відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 19.12.2022, надіслана на адресу відповідача Фізичної особи-підприємця Попової Ілони Віталіївни, АДРЕСА_1 , повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання» (арк. 74-78).

Ухвала суду направлялась на адресу відповідача, вказану в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Інші засобу зв`язку з відповідачем суду не відомі.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця: місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем) (п. 5 ч. 4 ст. 9 вказаного Закону).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17; від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

В рішеннях від 28.10.1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вжиття заходів з метою повідомлення відповідача про розгляд справи.

2.3. Правова позиція третьої особи.

Третьою особою подано до суду через систему «Електронний суд» клопотання (вх. № 1550/23 від 09.02.2023) в порядку ст. 42 ГПК України, в якій третя особа у повному обсязі підтримує позовні вимоги позивача та звертає увагу суду, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2021 по справі № 915/971/21 позовні вимоги Регіонального відділення задоволено частково та зобов`язано ФОП Попову І.В. повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна країни по Одеській та Миколаївській областях нежитлове приміщення площею 57, 3 кв. м., реєстровий номер 39394238.1.ИГБУЯ0171, розташоване по вул. Чкалова, 199, офіс 1 в м. Миколаєві загальною вартістю 175 770, 00 грн.

08.12.2021 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

Третя особа зазначила, що спірний договір оренди укладено відповідно до вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 159-ІХ, отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме вказаний закон.

Третя особа також зазначила, що позовна вимога заявлена на користь балансоутримувача у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору оренди від 09.01.2019 та лише у межах 30 % відповідно до п. 3.5 договору.

Третя особа в клопотанні просила суд розглянути справу без участі представника за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу ФДМУ від 11.05.2019 року № 445 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській області шляхом злиття Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Регіонального відділення ФДМУ по Миколаївській області (п. 1 наказу) (арк. 33-34).

Відповідно до п. 2 наказу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Наказом Фонду державного майна України № 753 від 30.07.2019 року визначено днем початку роботи Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській області 02.08.2019 року (арк. 35).

09.01.2019 між Регіональним відділенням Фонду держмайна України по Миколаївській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Поповою Ілоною Віталіївною (орендар) укладено договір № РОФ-1674 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Чкалова, 199, оф. 1, м. Миколаїв, що перебуває на балансі ДП «Державний центр сертифікації та експертизи сільськогосподарської продукції».

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, та діє з 01.09.2019 до 08.12.2021 включно.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Додатками до договору, які є невід`ємною і складовою частиною, є: план розміщення орендованого майна, акт приймання-передавання орендованого майна, розрахунок орендної плати (розділ 12 договору).

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 57,3 кв. м., реєстровий номер 39394238.1.ИГБУ0171 (далі - майно), згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток № 1 до договору оренди), розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 199, оф. 1, що перебуває на балансі ДП «Державний центр сертифікації та експертизи сільськогосподарської продукції» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 30.11.2018 і становить за незалежною оцінкою 175 770 грн. (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот сімдесят сім гривень) без ПДВ.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 2.2 договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначена на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2018 року) 2 636, 55 грн. (дві тисячі шістсот тридцять шість гривень 55 коп.)

Відповідно до п. 3.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщуються на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувача у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.10 договору закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 5.3 договору орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується "призначення платежу" за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

Відповідно до п. 10.2 договору умови цього договору зберігають силу протягом усього строку його дії, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до повного виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 10.6 договору чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема: достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Судом встановлено, що на виконання умов договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 57, 3 кв. м., розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 199, оф. 1, що знаходиться на балансі ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції», що підтверджується Актом приймання - передавання від 09.01.2019.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2021 у справі № 915/971/21 позовні вимоги задоволено частково та ухвалено:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Попової Ілони Віталіївни на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях 36 903, 61 грн. - основного боргу; 2 224, 24 грн. - пені.

Розірвати договір № РОФ-1674 від 09.01.2019 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 199, оф. 1, що перебуває на балансі ДП "Державний центр сертифікації та експертизи сільськогосподарської продукції", укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та фізичною особою-підприємцем Поповою Ілоною Віталіївною.

Зобов`язати фізичну особу-підприємця Попову Ілону Віталіївну повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях нежитлове приміщення площею 57,3 кв.м., реєстрований номер 39394238.1.ИГБУЯ0171, розташоване по вул. Чкалова, 199, оф. 1 в м. Миколаєві, загальною вартістю 175 770 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Попової Ілони Віталіївни на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову у сумі 6 673, 80 грн.

В інший частині позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 01.12.2021.

На виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2021 видано відповідні накази від 08.12.2021.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Отже, договір № РОФ-1674 від 09.01.2019 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 199, оф. 1, що перебуває на балансі ДП "Державний центр сертифікації та експертизи сільськогосподарської продукції", укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та фізичною особою-підприємцем Поповою Ілоною Віталіївною вважається розірваним з 01.12.2021.

03.07.2020 Державним підприємством «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» на адресу відповідача ФОП Попової І.В. направлено претензію № 2551 від 03.07.2020, в якій ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» вимагало від орендаря терміново погасити заборгованість по орендній платі та заборгованість по пені та інфляційним збиткам.

Доказів направлення претензії на адресу відповідача до суду не надано.

Судом встановлено, що за період користування майном з 01.01.2019 по 31.10.2021 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 33 908, 83 грн. (30 % орендної плати на користь балансоутримувача), що підтверджується наявним в матеріалах справи станом на 09.12.2021 актом звірки взаємних розрахунків, який підписано та скріплено печатками сторін.

Крім того, орендна плата за користування майном за листопад 2021 становить 3 810, 20 грн., з якої 30 % орендної плати на користь балансоутримувача становлять 952, 55 грн. та сума ПДВ 635, 03 грн. Рахунок на оплату № 1804 від 30.11.2021 на суму 3 810, 20 грн. було отримано відповідачем 10.01.2022, про що міститься підпис ФОП Попової І.В. на претензії № 3635 від 28.12.2021.

Судом встановлено, що орендна плата за листопад 2021 не була врахована у акті звірки взаємних розрахунків.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем (балансоутримувачем) за період користування майном з01.01.2019 по 30.11.2021 становить 35 496, 41 грн. (33 908, 83 грн. + 952, 55 грн. + 635, 03 грн. = 35 496, 41).

Суду не подано доказів погашення відповідачем вищевказаної заборгованості.

28.12.2021 Державним підприємством «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» на адресу відповідача ФОП Попової І.В. направлено претензію № 3635 від 28.12.2021, в якій ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» вимагало від орендаря перерахувати на рахунок балансоутримувача суму боргу в розмірі 37 787, 15 грн. Факт отримання претензії нарочно підтверджується підписом ФОП Попової І. В. на самій претензії, а саме: «Претензію, з усіма зазначеними в ній додатками (усього на 8-ми аркушах), отримано 10.01.2022 ». Додатками до претензії є рахунок на оплату за листопад 2021 та акт наданих послуг за листопад 2021.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

4.1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 759 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (закон діяв до 01.02.2020) орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Відповідно до п. 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 року за № 786 (яка діяла на час спірних правовідносин) у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується, зокрема, за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2021 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ (набрав чинності 27.12.2019, дата введення в дію 01.02.2020) регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Відповідно до абз. 4 п. 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 17 Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору (постанова КГС ВС від 19.05.2020 № 910/9167/19).

Як вказано вище, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем Державним підприємством "ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ І ЕКСПЕРТИЗИ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ПРОДУКЦІЇ" з орендної плати за період користування майном з 01.01.2019 по 30.11.2021 становить 35 496, 41 грн. (30 % орендної плати згідно умов п. 3.6, п. 3.7 договору). Отже, відповідачем порушено приписи ст. 530, 762 ЦК України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у відповідних редакціях, які діяли на час спірних правовідносин), а також умови п. 3.6, п. 3.7 договору щодо сплати орендної плати у порядку та строки, передбачені умовами договору. При цьому, суд зазначає, що в силу умов ч. 5 ст. 188 ГК України, ч. 3 ст. 653 ЦК України зобов`язання за договором оренди, у зв`язку з його розірванням в судовому порядку, припинилось 01.12.2021. Орендна плата нарахована за період користування майном до розірвання договору. Отже, орендар в силу положень законодавства, а також умов п. 3.10 договору не звільняється від виконання зобов`язання, яке виникло до припинення (розірвання) договору.

Суду не подано доказів оплати відповідачем заборгованості в розмірі 35 496, 41 грн., строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення 35 496, 41 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

4.2. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до Державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Позивачем нараховано відповідачу 2 776, 52 грн. - пені.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання з червня 2019 по червень 2022. Нарахування пені здійснено позивачем за період з 16.06.2019 по 15.06.2022.

Нарахування пені здійснено позивачем арифметично правильно, відповідно до ум.в п. 3.7 договору, виходячи з суми заборгованості по кожному окремому зобов`язанню (орендна плата за місяць) в межах передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячного строку із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на дату нарахування пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість, підставність та задоволення позовної вимоги про стягнення пені в сумі 2 776, 52 грн.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Судовий збір в розмірі 2 481, 00 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Попової Ілони Віталіївни, АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь позивача Державного підприємства "ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ І ЕКСПЕРТИЗИ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ПРОДУКЦІЇ", вул. Януша Корчака, буд. 9/12, м. Київ, 03190 ():

- 35 496, 41 грн. (тридцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто шість грн. 41 коп.) - орендної плати;

- 2 776, 52 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят шість грн. 52 коп.) - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ;

- 2 481, 00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.05.2023.

Суддя Е.М. Олейняш