РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023Справа № 910/11466/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 3 077 553, 76 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 077 553, 76 грн, з яких: 2 634 000, 00 грн - основний борг, 441 728, 00 грн - інфляційні втрати та 1 825, 76 грн - 0,1 % річних (в редакції уточненої позовної заяви вих. №11/11-22 від 11.11.2022).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» - залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» строк для усунення недоліків позовної заяви.

17.11.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» надійшла заява про усунення позовної заяви, разом з уточненою позовною заявою вих. №11/11-22 від 11.11.2022 (надіслана засобами поштового зв`язку - 14.11.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.12.2022.

08.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив, в якому зазначає про настання обставин непереборної сили, які унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021. В той же час, відповідач просить суд відмовити в стягненні 0,1% річних та інфляційних втрат в сумі 443 553, 76 грн. Також, відповідач просить суд розгляд справи провести без участі представника Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Крім того, разом з відзивом на позовну заяву відповідачем подано заяву про розстрочення виконання рішення, в якій відповідач просить суд за результатами розгляду справи розстрочити виконання рішення суду на 10 місяців за зазначеними у заяві умовами (щомісячно по 263 400, 00 грн).

22.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про долучення доказів, а також відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначає, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання відповідачем.

У судовому засіданні 22.12.2022 позивач повідомив суд про часткове погашення відповідачем заборгованості, у зв`язку з чим суд зобов`язав позивача надати відповідні докази часткової сплати відповідачем заборгованості (платіжні доручення, банківські виписки тощо).

Також, у судовому засіданні 22.12.2022 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 02.02.2023.

У судовому засіданні 02.02.2022 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 16.02.2023, у зв`язку з неявкою представника позивача та невиконанням вимог суду.

14.02.2023 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, в якій він зазначає, що надав всі необхідні докази для розгляду справи по суті та просить суд розглянути справу без участі представників позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2023 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» у строк до 14.03.2023 надати суду належним чином засвідчені документи, що підтверджують часткову сплату відповідачем заборгованості за договором № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021 (платіжні доручення, банківські виписки тощо). Зокрема, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/11466/22 на 30 днів. Підготовче засідання відкладено на 16.03.2023.

17.02.2023 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів, відповідно до якого позивач просить суд долучити до матеріалів справи докази остаточного погашення заборгованості відповідачем.

21.02.2023 до суду надійшов відзив відповідача, в якому він повідомляє, що за час розгляду справи відповідачем в добровільному порядку погашено заборгованість за договором № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021 у розмірі 2 634 000, 00 грн на підтвердження чого надає платіжні доручення та просить суд закрити провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 634 000, 00 грн за відсутністю предмета спору. Також, відповідач просить суд розгляд справи провести без участі представника АТ «Українська залізниця».

02.03.2023 до суду надійшло клопотання позивача, відповідно до якого позивач на виконання вимог суду надає копії платіжних доручень на підтвердження сплати відповідачем основного боргу у розмірі 2 634 000, 00 грн за № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/11466/22 призначено на 20.04.2023.

У це судове засідання представник сторін не з`явився, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Крім того, позивач у поданій до суду заяві 14.02.2023 та відповідач у відзиві на позовну заяву просили суд розглнути дану справу без їх участі.

Тож, приймаючи до уваги, що представники сторін були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників сторін не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.04.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (далі - постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - покупець) укладено договір № ДОН/НХ-21697/НЮ-В, предметом якого є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною чинного договору.

Найменування товару: колісний одноковшовий фронтальний міні-навантажувач Bobcat S530 з навісним обладнанням (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 4.4. договору, товар повинен бути поставлений постачальником протягом 20 робочих днів від дати отримання рознарядки на поставку товару, але в залежності від перебігу торгів - до 31.12.2021.

Згідно п. 4.5. договору, датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору.

Пунктом 4.8. договору передбачено, що рознарядка надається постачальнику письмово в оригіналі або в електронній формі з застосуванням засобів електронного зв`язку та/або систем електронного документообігу. Після отримання рознарядки постачальник повинен протягом доби направити покупцю копію отриманої рознарядки з відміткою, що підтверджує її отримання або іншим чином підтвердити її отримання (в тому числі шляхом її підписання в системі електронного документообігу).

За умовами п. 5.2. договору, загальна сума договору складає: 2 634 000, 00 грн, з урахуванням ПДВ 20 % 439 000, 00 грн та зазначається у звіті про результати здійснення процедури закупівлі.

Відповідно до п. 6.3. договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно п. 6.4. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийому-передачі товару на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі товару.

Якщо постачальник не зареєстрував, несвоєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отримані покупцем товари починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. В такому випадку, покупець має право притримати оплату/ постачальнику до дати фактичної реєстрації податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их.

У п. 11.2. договору сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 % річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2021 року (включно), в частині розрахунків до повного виконання своїх обов`язків (п. 18.1. договору).

Специфікацією № 1, що є додатком до договору, сторони погодили товар, що поставляється: Колісний одноковшовий фронтальний міні-навантажувач Bobcat S530 з навісним обладнанням, ДК 021:2015:43250000-0, у кількості - 1 шт. Загальна сума поставки - 2 634 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 20 % - 439 000, 00 грн.

Товар постачається постачальником за рахунок постачальника на склад покупця. Покупець здійснює оплату поставленого товару на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, на підставі рознарядки відповідача від 10.12.2021 позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 634 000, 00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 22.12.2021, видатковоюю накладною № 16257 від 22.12.2021, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, а також сертифікатом приймання-передачі техніки; товарно-транспортною накладною № 16257/22122021 від 22.12.2021; податковою накладною № 847 від 22.12.2021 та квитанцією про реєстрацію вказаної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Акціонерним товариством «Українська залізниця» утворилась заборгованість у розмірі 2 634 000, 00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 02/09/22-2 від 02.09.2022, в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість за договором № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021 за поставлений товар, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, копією накладної АТ «Укрпошта» № 838. Вказана претензія отримана відповідачем 20.09.2021 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач на зазначену претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 2 634 000, 00 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 825, 76 грн - 0,1 % річних за період з 03.03.2022 по 10.11.2022 та 441 728, 00 грн - інфляційних втрат за період березень 2022 - жовтень 2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору, відповідно до рознарядки відповідача від 10.12.2021 було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 634 000, 00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 22.12.2021, видатковоюю накладною № 16257 від 22.12.2021, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, а також сертифікатом приймання-передачі техніки; товарно-транспортною накладною № 16257/22122021 від 22.12.2021; податковою накладною № 847 від 22.12.2021 та квитанцією про реєстрацію вказаної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Однак, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Акціонерним товариством «Українська залізниця» утворилась заборгованість у розмірі 2 634 000, 00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві зазначав про настання обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини) у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що унеможливило своєчасне виконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити нездійснення господарської діяльності у спірний період.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Суд зазначає, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Наразі Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Тож, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання з оплати поставленого товару у визначений договором строк внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Згідно приписів ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 6.4. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийому-передачі товару на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі товару.

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

На підтвердження факту реєстрації податкової накладної № 847 від 22.12.2021 позивачем до матеріалів справи надано квитанцію реєстрації вказаної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, з якої вбачається, що податкова накладна № 847 від 22.12.2021, яка відповідає видатковій накладній № 16257 від 22.12.2021, була зареєстрована позивачем.

Таким чином, враховуючи п 6.4. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що за видатковою накладною № 16257 від 22.12.2021 строк оплати поставленого товару настав 25.02.2022.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено оплату заборгованості за договором № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021, а саме перераховано позивачу кошти у розмірі 2 634 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 294194 від 30.11.2022 на суму 658 500, 00 грн, № 333007 від 19.12.2022 на суму 658 500, 00 грн, № 19683 від 18.01.2023 на суму 658 500, 00 грн, № 83042 від 16.02.2023 на суму 658 500, 00 грн

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/11466/22 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 634 000, 00 грн., які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі поставлений позивачем товар за договором № ДОН/НХ-21697/НЮ-В від 03.12.2021 оплачений відповідачем у повному обсязі.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 825, 76 грн - 0,1 % річних за період з 03.03.2022 по 10.11.2022 та 441 728, 00 грн - інфляційних втрат за період березень 2022 - жовтень 2022.

У п. 11.2. договору сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 % річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок 0,1 % річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем сплати за поставлений товар та інфляційних втрат, встановив, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 825, 76 грн - 0,1 % річних за період з 03.03.2022 по 10.11.2022 та 441 728, 00 грн - інфляційних втрат за період березень 2022 - жовтень 2022.

Тож, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем разом з відзивом на позовну заяву було подано заяву про розстрочення виконання рішення, в якій відповідач просив суд за результатами розгляду справи розстрочити виконання рішення суду в частині основного боргу у сумі 2 634 000, 00 грн на 10 місяців за зазначеними у заяві умовами (щомісячно по 263 400, 00 грн).

Проте, враховуючи що після відкриття провадження у справі сума основного боргу погашена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та суд у цій частині дійшов висновку про закриття провадження у справі, відповідно суд не розглядає заяву відповідача про розстрочення виконання рішення в частині основного боргу у сумі 2 634 000, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Проте, згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у даній справі, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України у розмірі 23 081, 65 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (46 163, 31 грн згідно платіжних доручень № 17459 від 19.10.2022 та № 17727 від 11.11.2022).

Інша частина судового збору згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 23 081, 65 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 130, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/11466/22 в частині стягнення основного боргу у сумі 2 634 000, 00 грн. - закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» - задовольнити.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, 03150, ідентифікаційний код - 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (вул. Василя Сухомлинського, буд. 48 Б, смт. Слобожанське, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, 52001, ідентифікаційний код - 37383046) 1 825 (одну тисячу вісімсот двадцять п`ять) грн 76 коп. - 0,1 % річних, 441 728 (чотириста сорок одну тисячу сімсот двадцять вісім) грн 00 коп. - інфляційних втрат та 23 081 (двадцять три тисячі вісімдесят одну) грн 65 коп. - судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (вул. Василя Сухомлинського, буд. 48 Б, смт. Слобожанське, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, 52001, ідентифікаційний код - 37383046) Державного бюджету України судовий збір у розмірі 23 081 (двадцять три тисячі вісімдесят одну) грн 65 коп., сплачений відповідно до платіжних доручень № 17459 від 19.10.2022 та № 17727 від 11.11.2022.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 01.05.2023.

Суддя С.О. Щербаков