РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.05.2023Справа № 910/2815/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

до Фізичної особи-підприємця Олешка Володимира Петровича

про стягнення 39.348,67 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

23.02.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» до Фізичної особи-підприємця Олешка Володимира Петровича про стягнення 39.348,67 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/11 від 20.07.2015 позивач передав відповідачу за плату право на організацію та експлуатацію 21 (двадцяти одного) місця для платного паркування транспортних засобів, а також 2 (два) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул. Пчілки Олени, 2-2а, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. За умовами договору розрахунок за договором здійснюються шляхом оплати відповідачем позивачу 100% місячного платежу не пізніше 25 числа поточного місяця відповідно до графіку платежів. Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 5 від 16.07.2021 до договору сторони внесли зміни за якими, договір вважається укладеним 20.07.2015 і діє до 19.07.2024. У зв`язку з тим, що відповідачем порушено умови договору, позивач двічі направляв відповідачу листи-вимоги № 053/05-2098 від 29.08.2022 та № 053/05/2367 від 28.09.2022, якими вимагав оплатити заборгованість. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не було виконано зобов`язань за договором позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 39.348,67 грн, з яких 31.395,00 грн основного боргу, 4.953,27 грн пені, 2.549,10 грн інфляційних втрат та 451,30 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 відкрито провадження у справі № 910/2815/23 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 01.03.2023 було 03.03.2023 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 384 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02125, м. Київ, просп. Алішера Навої, 69, кв. 25, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 01.03.2023, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 09.03.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 384, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 24.03.2022 включно.

09.03.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення. Представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 10.03.2023 про що у справі міститься відповідна розписка представника.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 01.03.2023 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2015 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (сторона-1, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Олешко Володимиром Петровичем (сторона-2, відповідач) укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/11 (договір).

Відповідно до п. 1.1 договору сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 21 (двадцяти одного) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 2 (два) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул. Пчілки Олени, 2-2а, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію сторони-2 з моменту набрання чинності договору. (п. 1.3 договору)

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору не сплатив за надані місця для платного паркування, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за період березень 2022 року та травень-листопад 2022 року в розмірі 31.395,00 грн та за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 4.953,27 грн пені, 2.549,10 грн інфляційних втрат та 451,30 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір є договором надання послуг, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах № 910/20720/16 від 04.06.2018 та № 910/6312/19 від 03.02.2020, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 6.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту опублікування рішення сесії Київської міської ради від 02.07.2015 щодо внесення змін до таблиці 1 до додатка № 5, затвердженого рішенням Київської міської ради № 242/5629 від 23.06.2011 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві та акцизного податку» та відповідно, погодження схеми ОДР в ГУ МВС УДАІ м. Києва й затвердження в Департаменті транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і діє до 19.07.2018.

З наявного в матеріалах справи витягу з інтернет-сайту «Ліга-Закон» рішення Київської міської ради № 667/1531 від 02.07.2015 «Про внесення змін до таблиці 1 до додатка № 5 до рішення Київської міської ради № 242/5629 від 23.06.2011 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві та акцизного податку» набрало чинності з дня опублікування, а саме з 21.07.2015.

16.07.2021 між позивачем та відповідачем, в особі представника Ткачука Василя Федоровича, який діяв на підставі довіреності № 2414 від 06.12.2018, підписано додаткову угоду № 5 до договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/11 від 20.07.2015, згідно з якою сторони дійшли згоди внести зміни до п. 6.1 договору та викласти вказаний пункт в наступній редакції: « 6.1. Цей договір вважається укладеним 20.07.2015 і діє до 19.07.2024» (п. 1 додаткової угоди № 5 від 16.07.2021).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3.1 договору плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуг без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 1,92 грн; ПДВ - 0,38 грн; збір за місця для паркування транспортних засобів - 4,20 грн.

Додатковою угодою № 2 від 31.08.2018 до договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/11 від 20.07.2015 сторони погодили викласти п. 3.1 у такій редакції: « 3.1. Вартість послуг сторони-1 стороні-2 становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуг без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 4,35 грн; ПДВ - 0,87 грн; збір за місця для паркування транспортних засобів - 1,28 грн.»

Пунктом 3.4 договору визначено, що сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати акт здачі наданих послуг, протягом п`яти робочих днів підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту.

Матеріали справи містять акти надання послуг, які підписані лише позивачем, на загальну суму 31.395,00 грн, а саме

- акт надання послуг № 1477 від 31.03.2022 на суму 4.231,50 грн;

- акт надання послуг № 1954 від 31.05.2022 на суму 2.184,00 грн;

- акт надання послуг № 2279 від 30.06.2022 на суму 4.095,00 грн;

- акт надання послуг № 2794 від 31.07.2022 на суму 4.231,50 грн;

- акт надання послуг № 3433 від 31.08.2022 на суму 4.231,50 грн;

- акт надання послуг № 4194 від 30.09.2022 на суму 4.095,00 грн;

- акт надання послуг № 4811 від 31.10.2022 на суму 4.231,50 грн;

- акт надання послуг № 5435 від 30.11.2022 на суму 4.095,00 грн.

Відповідно до п. 3.5 договору, якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Враховуючи те, що умовами договору обов`язок отримання та повернення підписаних актів наданих послуг покладено на відповідача, а також беручи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачем мотивованої відмови від підписання актів надання послуг, акти надання послуг № 1477 від 31.03.2022, № 1954 від 31.05.2022, № 2279 від 30.06.2022, № 2794 від 31.07.2022, № 3433 від 31.08.2022, № 4194 від 30.09.2022, № 4811 від 31.10.2022 та № 5435 від 30.11.2022 на загальну суму 31.395,00 грн вважаються прийнятими без зауважень.

Також, в матеріалах справи наявні виставлені позивачем рахунки на оплату наданих послуг з надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування 3-тя зона за договором № ДНП-2015-07/11 від 20.07.2015 на загальну суму 31.395,00 грн, а саме

рахунок на оплату № 1260 від 01.03.2022 на суму 4.231,50 грн;

рахунок на оплату № 1970 від 16.05.2022 на суму 2.184,00 грн;

рахунок на оплату № 2304 від 01.06.2022 на суму 4.095,00 грн;

рахунок на оплату № 2779 від 01.07.2022 на суму 4.231,50 грн;

рахунок на оплату № 3323 від 01.08.2022 на суму 4.231,50 грн;

рахунок на оплату № 3980 від 01.09.2022 на суму 4.095,00 грн;

рахунок на оплату № 4622 від 01.10.2022 на суму 4.231,50 грн;

рахунок на оплату № 5201 від 01.11.2022 на суму 4.095,00 грн.

Згідно з п. 3.3 договору розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 25-го числа поточного місяця відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до даного договору).

Пунктом 2.2.6 договору встановлено, що сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з розділом 3 цього договору.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позивачем 31.08.2022 направлено на адресу відповідача лист № 053/05-2098 від 29.08.2022 з проханням виконати взяті на себе зобов`язання стосовно розрахунків в тому числі за договором № ДНП-2015-07/11 від 20.07.2015.

В підтвердження направлення листа № 053/05-2098 від 29.08.2022 позивачем надано список згрупованих відправлень від 31.08.2022, опис вкладення у цінний лист поштового відправлення за № 984 та фіскальний чек від 31.08.2022.

Відповідачем відповіді на лист № 053/05-2098 від 29.08.2022 не надано та заборгованість у розмірі 31.395,00 грн не сплачено.

Листом № 053/05-2367 від 28.09.2022 позивач звернувся до відповідача з проханням в найкоротший термін погасити заборгованість в тому числі за договором № ДНП-2015-07/11 від 20.07.2015.

В підтвердження направлення листа № 053/05-2367 від 28.09.2022 позивачем надано список згрупованих відправлень від 28.09.2022, опис вкладення у цінний лист поштового відправлення за № 021 та фіскальний чек від 28.09.2022.

Відповідачем відповіді на лист № 053/05-2367 від 28.09.2022 не надано та заборгованість у розмірі 31.395,00 грн не сплачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем в порушення умов договору не здійснено оплату наданих послуг за березень 2022 року та за період з травня по листопад 2022 року на загальну суму 31.395,00 грн, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у зазначеному розмірі, яка не оспорена відповідачем.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих послуг не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 31.395,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені договором строки оплату не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної п. 3.1 цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми несплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по своєчасній сплаті за надані послуги відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за розрахунками суду становить 4.693,91 грн (розрахунок суду міститься в матеріалах справи).

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 4.693,91 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений без врахування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та позивачем невірно визначено початок прострочення виконання зобов`язання за червень та вересень 2022 року з огляду на ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2.549,10 грн інфляційних втрат та 451,30 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Стаття 625 Цивільного кодексу України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахування 2.381,55 грн інфляційних втрат (розрахунок суду міститься в матеріалах справи), тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а в іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити.

За розрахунками суду розмір 3% річних (знаходиться в матеріалах справи) становить 450,28 грн та вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України, зокрема невірно визначено період прострочення.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Олешка Володимира Петровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6, ) 31.395 (тридцять одна тисяча триста дев`яносто п`ять) грн 00 коп. основного боргу, 4.693 (чотири тисячі шістсот дев`яносто три) грн 91 коп. пені, 2.381 (дві тисячі триста вісімдесят одну) грн 55 коп. інфляційних втрат, 450 (чотириста п`ятдесят) грн 28 коп. 3% річних, 2.654 (дві тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн 81 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова