ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. м. Київ Справа № 911/471/23

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний експертно-технічний центр «Неопром» (03040, місто Київ, пр. Голосіївський, будинок 94, корпус 2, квартира 71, код: 40567667)

до

Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, код: 22927045)

про стягнення 36245,41 гривень,

До Господарського суду Київської області 15.02.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний експертно-технічний центр «Неопром» (далі позивач/ТОВ «Неопром») про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі відповідач/ПАТ «Центренерго») заборгованості за договором про закупівлю від 08.10.2021 № 15/107 у загальному розмірі 36245,41 гривень, з яких: 28317,84 гривень основний борг, 7073,38 гривень інфляційні втрати, 854,19 гривень 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що стягувана сума виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг за вказаним вище договором, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2023 відкрито провадження у справі № 911/471/23, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

На адресу суду 08.03.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення 3% річних та пені на 100% від заявленої позивачем суми, а також зупинити провадження у справі до припинення або скасування воєнного стану та деокупації Вуглегірської ТЕС.

За наслідками розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, викладеного у відзиві на позов, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки положення ст. ст. 227, 228 Господарського процесуального кодексу України містять вичерпний перелік підстав для зупинення провадження у справі, серед яких відсутні підстави/обставини, зазначені відповідачем у відзиві.

До суду 17.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач спростовує аргументи відповідача наведені у відзиві.

Враховуючи те, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4ст. 240 Господарського процесуального кодексу Україниу разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської теплової електричної станції (замовник) та ТОВ «Неопром» (виконавець) 08.10.2021 укладено договір про закупівлю послуг № 15/107 (далі договір), предметом якого у відповідності до п. 1.1. є надання виконавцем послуг в строки, на умовах і в порядку, передбаченому цим договором, а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно п. 1.2. договору найменування, вид та характеристика послуг визначені в додатку № 1 до договору.

У відповідності до умов пункту 3.1. договору ціна послуг становить суму, що зазначена у додатках №№ 1, 3 до договору.

Розрахунки за договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України в порядку, передбаченому додатком № 1 до договору на підставі рахунку виконавця (пункт 4.1.).

За умовами пункту 5.3. договору факт надання послуг за цим договором підтверджується Актом приймання-передачі послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та оформлюється згідно чинного законодавства України - по закінченню певного етату (періоду) надання послуг або по закінченню надання всього комплексу послуг на підставі документів, необхідних для підписання Акту приймання-передачі послуг, перелік яких у разі необхідності зазначається в додатку № 1 до договору. У випадку ненадання таких документів виконавцем, замовник має право не підписувати відповідні Акти приймання-передачі послуг та не оплачувати вказані в цьому Акті обсяги послуг або вимагати повернення відповідного розміру попередньої оплати (у разі застосування такого порядку оплати).

Згідно п. 5.9. договору датою виконання зобов`язань виконавця за даним договором є дата підписання замовником акту приймання-передачі послуг.

Одержувачем послуг за договором є Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго», яка є відокремленим підрозділом ПАТ «Центренерго» (пункт 11.10. договору).

Пунктом 11.11. договору на виконавця покладений обов`язок своєчасного складання та реєстрації податкових накладних (розрахунок коригування до податкових накладних).

Додатком № 1 до договору визначено вид, характеристику та вартість послуг, яка згідно пункту 2 додатку становить 58317,84 гривень, в тому числі ПДВ 20% 9719,64 гривень.

Пунктом 4 додатку № 1 узгоджено умови розрахунків: протягом 30 календарних днів після підписання Актів приймання-передачі послуг, за умови своєчасної реєстрації виконавцем податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно чинного законодавства України.

Так, на виконання умов договору позивачем виконано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 58317,84 гривень, що підтверджується підписаним обома сторонами, підписи яких скріплені печатками, актом від 17.12.2021 № 591, який до того ж з боку замовника підписаний без будь-яких заперечень та зауважень.

Крім того, на виконання умов договору виконавцем послуг 17.12.2021 складено податкову накладну № 121.

Відповідач покладений на нього умовами договору обов`язок щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг виконав частково перерахувавши на користь ТОВ «Неопром» 30000 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями від 27.01.2022 № 146 на суму 10000 гривень та від 04.02.2022 № 146 на суму 20000 гривень, копії яких наявні у матеріалах справи. Перехахування грошових коштів здійснено відповідачем із призначенням платежу: «…дог. 15/107 від 08.10.2021, акт від 17.12.2021 № 591…».

Підставою звернення до суду із розглядуваним позовом, як зазначив позивач, стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг в повному обсязі за укладеним договором, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 28317,84 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві на позов не заперечив проти факту наданих позивачем послуг та наявності заборгованості. Заперечення відповідача зводяться до того, що внаслідок військової агресії рф проти України Вуглегірська ТЕС знаходиться в районі проведення воєнних (бойових) дій чи поблизу лінії зіткнення, при цьому, як зазначив відповідач, саме на території Вуглегірської ТЕС знаходиться вся первинна документація стосовно укладення та виконання договорів, доступ до якої працівників унеможливлено тим, що з 26.07.2022 вказана ТЕС з усіма потужностями та адміністративним корпусом, де зберігається документація, знаходиться під окупацією російської федерації.

У зв`язку з викладеними обставинами відповідач зазначив, що не може узгодити розмір заборгованості, якщо така існує, та/або спростувати вимоги позивача чи захистити свої права через пред`явлення самостійних вимог до позивача у разі порушення прав відповідача під час виконання позивачем договору.

Також відповідач, з огляду на настання форс-мажорних обставин на території України, просить суд зменшити розмір пені та 3% річних на 100%.

Позивач з наведеними відповідачем у відзиві обставинами не погодився та у відповіді на відзив зазначив, що відповідачем не надано доказів вчинення дій спрямованих на виконання приписів ст. 44.5 та підпункту 69.28 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, якими передбачено порядок дій у разі втрати документів.

Окрім іншого, позивач вказував на порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору, яким, серед іншого, обумовлено порядок повідомлення щодо настання форс-мажорних обставин.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності дост. 173 Господарського кодексу України одинсуб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором надання послуг та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором, правовідносини за яким підпадають під правове регулювання положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, а також глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом на виконання укладеного сторонами договору позивач надавав відповідачу обумовлені договором послуги на загальну суму 58317,84 гривень, що відображено у підписаному обома сторонами акті наданих послуг, копія якого наявна у матеріалах справи.

Суд зазначає, що долучений до матеріалів справи підписаний обома сторонами, підписи яких скріплено печатками, акт надання послуг, засвідчує надання позивачем обумовлених договором послуг та їх отримання відповідачем і, відповідно, початок перебігу строку з їх оплати. Враховуючи, що акт надання послуг в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, а відтак є належним підтвердженням здійснення господарської операції.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 4 додатку № 1 відповідач мав оплатити надані позивачем та прийнятті відповідачем послуги протягом 30 календарних днів після підписання відповідного акту.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте, як підтверджується матеріалами справи, в порушення умов договору відповідач свій обов`язок щодо оплати наданих позивачем послуг в повному обсязі не виконав, доказів протилежного сторонами в перебігу розгляду справи не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 28317,84 гривень, а вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та належить до задоволення.

Відносно доводів відповідача наведених у відзиві суд зазначає, що відокремлений підрозділ не є окремою юридичною особою та наділяється майном юридичної особи, яка його створила, відтак відповідальною за виконання грошових зобов`язань у спірних правовідносинах є саме юридична особа. А внутрішня організація роботи та документообігу між юридичною особою та її відокремленим підрозділом не звільняє від господарського зобов`язання, яке має бути виконано у погоджені сторонами у договорі поставки строки та не ставиться в залежність від впорядкування юридичною особою власного фінансового та бухгалтерського документообігу.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 7073,38 гривень інфляційних втрат та 854,19 гривень 3% річних, розрахованих за загальний період з 05.02.2022 по 06.02.2023.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, обставин справи та вимог закону, тож вимоги позивача про стягнення з відповідача 854,19 гривень 3% річних та 7073,38 гривень інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Відповідач в перебігу розгляду справи контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат не надав, доводи позивача в цій частині не спростував.

При цьому, відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних на 100%, розглянувши яке, суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З аналізу вказаних норм законодавства до повноважень суду належить зменшення виключно розміру штрафних санкцій, до яких ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України інфляційні втрати та 3% річних не відносить.

Водночас, сплата інфляційних нарахувань та 3% річних, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 910/14522/18.

Отже, 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою (штрафною санкцією), тому у суду відсутні підстави застосовувати положення ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення розміру заявлених вимог в цій частині.

Разом з тим, суд зазначає, що будь-яких вимог про стягнення штрафних санкцій позивачем заявлено не було.

До того ж, розмір нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат не є надмірно великим.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

А саме суд приймає рішення про стягнення з ПАТ «Центренерго» на користь ТОВ «Неопром» 28317,84 гривень основного боргу, 7073,38 гривень інфляційних втрат та 854,19 гривень 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний експертно-технічний центр «Неопром» задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, код: 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний експертно-технічний центр «Неопром» (03040, місто Київ, пр. Голосіївський, будинок 94, корпус 2, квартира 71, код: 40567667) 28317,84 гривень основного боргу, 7073,38 гривень інфляційних втрат, 854,19 гривень 3% річних та 2684,00 гривень судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.05.2023.

Суддя Р.М. Колесник