ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2023 р. Справа№ 910/6030/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Бондар Л.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 25.04.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви Приватного підприємства "Адіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" про ухвалення додаткового рішення

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022

у справі №910/6030/22 (суддя - Грехова О.А. )

за позовом Приватного підприємства "Адіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес"

про стягнення попередньої оплати, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 1 290 139,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

20.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Адіс" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6030/22, в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 910/6030/22 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" на користь Приватного підприємства "Адіс" витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 55 000, 00 грн.

24.02.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" надійшла заява про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу з ухваленням додаткового судового рішення, в якій просить суд ухвалити додаткове судове рішення про покладення судових витрат, які має сплатити відповідач на позивача в сумі 18 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду заяви по суті

Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових документів) раніше визначену головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) 20.02.2023 для розгляду заяви Приватного підприємства "Адіс" у справі №910/6030/22 визначено колегію Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді: Ткаченко Б.О., судді - Ходаківська І.П., Гаврилюк О.М.

Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових документів) раніше визначену головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) 24.02.2023 для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" у справі №910/6030/22 визначено колегію Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді - Ходаківська І.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 призначено розгляд заяв Приватного підприємства "Адіс" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6030/22 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу з ухваленням додаткового судового рішення у справі № 910/6030/22 на 23.03.2023.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченко Б.О. з 21.03.2023 на лікарняному, 23.03.2023 судового засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 (з врахуванням ухвали про виправлення описок від 24.04.2023) розгляд заяв Приватного підприємства "Адіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" про ухвалення додаткового рішення у справі покладення розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" призначено на 25.04.2023.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 25.04.2023 з`явився представник позивача, який підтримав власну заяву в повному обсязі та заперечував проти задоволення заяви відповідача.

Відповідач в судове засідання 25.04.2023 представників не направив, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд заяви повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників відповідача не є перешкодою для розгляду заяв по суті.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких заяву не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду заяви, а тому суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду заяв - відсутні.

Обставини справи

Приватне підприємство "Адіс" (далі - позивач, ПП "Адіс") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" (далі - відповідач, скаржник, ТОВ "Торговий дім "Каргес") про стягнення попередньої оплати, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 1 290 139,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів № 3 від 01.04.2021, у частині поставки обумовленого Договором товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/6030/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" на користь Приватного підприємства "Адіс" попередню оплату в розмірі 1 016 967 грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 299 грн. 52 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16.02.2023 Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/6030/22 - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 у справі № 910/6030/22 - залишено без змін. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6030/22 - залишено без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6030/22 - залишено без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Щодо заяви Приватного підприємства "Адіс" про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи із змісту положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Виходячи із змісту статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Як було зазначено колегією суддів вище, позивачем було подано заяву, в якій він просив стягнути з відповідача на його користь 55 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) позивачем до суду подано наступні докази: копію договору №04/22 від 07.06.2022; копію додатку №1 до договору №04/22 від 07.06.2022; копію акту приймання-передачі від 17.02.2023; копію рахунку-фактури 01/01-23 від 16.01.2023; копію платіжної інструкції №1347 від 18.01.2023.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи, наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання професійної правничої допомоги у цій справі, з врахуванням обґрунтованості, розумності та реальності розміру витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо розміру таких витрат, колегія суддів дійшла до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 55 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч 8. ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, відповідач звернувся з клопотанням про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу, до якої додано акт №1 приймання-передачі наданих юридичних послуг згідно Договору про надання юридичних послуг від 28 листопада 2022 та акт №2 приймання-передачі наданих юридичних послуг згідно Договору про надання юридичних послуг від 28 листопада 2022, до суду апеляційної інстанції 24.02.2023, в той час як постанова Північного апеляційного господарського суду датована 16.02.2023, тобто, з пропущенням процесуального строку, передбаченого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 8.ст.129 ГПК України.

Твердження заявника щодо того, що 16.02.2023 було проголошено тільки вступну та резолютивну частину постанови, а ухвалення додаткового рішення залежить від мотивів ухвалення постанови судом апеляційної інстанції, то п`ятиденний строк слід відраховувати від дати складання повного тексту рішення, колегією суддів оцінюються критично, оскільки, зі змісту ч. 8 ст. 129 ГПК України вбачається, що 5-ти денний строк слід відраховувати саме від дати прийняття судового рішення, а не від дати складання повного тексту.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами статті 244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

З огляду на викладене, заява Приватного підприємства "Адіс" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6030/22 підлягає задоволенню, а в розмірі 55 000,00 грн.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про залишення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" про ухвалення додаткового рішення без розгляду на підставі ч. 8.ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Каргес" про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

2. Заяву Приватного підприємства "Адіс" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Каргес» (01004, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 20-Б, оф. 21; ідентифікаційний код: 33744863) на користь Приватного підприємства «Адіс» (21034, м. Вінниця, вул. Чехова, буд. 29, кв. 308; ідентифікаційний код: 31576283) 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/6030/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 08.05.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

І.П. Ходаківська