ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3749/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Принцевської Н.М.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Гершкулової О.В., довіреність №12/01-27 від 09.01.2023

від відповідача - Негари Р.В., ордер серії ВН №1236690 від 30.03.2023., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №004234 від 15.07.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжнародного гуманітарного університету

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.02.2023, проголошене об 11:58:56 суддею Гутом С.Ф. у м. Одесі, повний текст якого складено 06.03.2023

у справі № 916/3749/22

за позовом Комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради

до скаржника

про стягнення 272 654,64 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року Комунальна установа (далі - КУ) "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Міжнародного гуманітарного університету (далі також МГУ) про стягнення з останнього 272 654,64 грн. заборгованості, що виникла у зв`язку із порушенням умов низки договорів та невнесенням плати за право користування місцями для розташування стаціонарної відеореклами за період з вересня 2016 року по 31.07.2021, з яких 5 378,86 грн. заборгованості за договором від 01.06.2016 №1428-о, 79 430,41 грн. - за договором від 01.07.2016 № 776-од, 187 845,37 грн. - за договором від 01.08.2016 № 824-од.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.02.2023 позов задоволено з підстав його обґрунтованості та стягнуто з Міжнародного гуманітарного університету на користь КУ "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради заборгованість за договорами на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів у сумі 272 654,64 грн. та 4 082,92грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив оскаржуване рішення за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Додатково апелянт звертає увагу на те, що протягом січня - лютого 2023 на території Одеської області були значні проблеми з електропостачанням, застосовувались екстрені та стабілізаційні відключення електроенергії, майже щодня оголошувались повітряні тривоги, що перешкоджало можливості слідкувати за Єдиним державним реєстром судових рішень на предмет появи процесуальних документів про їх залучення до участі у справах або призначення судових засідань.

Скаржник стверджує, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги розрахунок сум заборгованості, здійснений позивачем з урахуванням здійсненого ним з 01.08.2019 перерахунку розміру плати за договорами у зв`язку із змінами, внесеними 25.07.2019 Виконавчим комітетом Одеської міської ради до Правил №434, тоді як позивач не ініціював внесення таких змін до положень цих договорів та відповідач не був повідомлений про зміну Виконавчим комітетом Одеської міської ради порядку обчислення плати за користування місцями розташування рекламних засобів.

Також апелянт зазначає, що позивачем була прихована наявність підстав для не нарахування плати за користування місцями для розташування рекламних засобів, що виникла згідно з п. 5.5 договорів у зв`язку з проведенням реконструкції на таких місцях. На підтвердження зазначених доводів скаржником разом з апеляційною скаргою подано нові докази, які не досліджувались в суді першої інстанції, оскільки неповідомлення відповідача належним чином про розгляд справи, позбавило його можливості подати їх, зокрема це: копії листів від 12.09.2016 №19/5, від 17.02.2017 вих. №49, від 10.05.2017 вих. №169, від 20.11.2017 №507, від 25.10.2019 вих. №639

Крім того, на переконання скаржника позивач звернувся до суду із відповідним позовом за межами встановленої сторонами позовної давності, оскільки ще з 01.09.2016 був обізнаний про невнесення МГУ плати за означеними договорами, разом з тим відповідач не міг звернутись із заявою про застосування строку позовної давності, оскільки як вже зазначав не був обізнаний про час та місце розгляду даної справи, у зв`язку з чим заявив клопотання про застосування строку позовної давності у суді апеляційної інстанції.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи, зазначає про те, що твердження апелянта про неналежне повідомлення про дату, час та місце судового розгляду не відповідають дійсним обставинам справи та не підкріплені доводами, вважає, що екстрені та стабілізаційні відключення електроенергії, а також повітряні тривоги не були настільки тривалими щоб унеможливити слідкування за Єдиним державним реєстром судових рішень на предмет появи процесуальних документів. Також позивач зазначає, що доводи апелянта про те, що він не був повідомлений про зміну Виконавчим комітетом Одеської міської ради порядку обчислення пати за користування місцями для розташування рекламних засобів не відповідають дійсності, оскільки плата за договорами на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів визначається не на розсуд сторін, а встановлюється локальним нормативним актом і подальше здійснення оплати на підставі не чинних тарифів є неприпустимим. Крім того, позивач зазначає, що ним обґрунтовано нарахована плата за розміщення рекламних засобів відповідачем на місцях комунальної власності, а посилання відповідача на їх реконструкцію є безпідставним, а тому у позивача була відсутня необхідність включати такі відомості до позовної заяви. На спростування доводів скаржника позивачем до відзиву надано низку документів, зокрема внутрішніх докладних його працівників з фотофіксацією об`єктів розміщення рекламних конструкцій за різні дати, які колегією до уваги не приймаються на підставі ч.3 ст.269 ГПК України через не надання доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Скаржником додатково надано суду заперечення стосовно залучення до матеріалів справи нових доказів, наданих КУ "ОДЕСРЕКЛАМА" разом з відзивом на апеляційну скаргу, а також письмові пояснення щодо суті спору та спростування доводів позивача.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2016 році Управлінням реклами Одеської міської ради видано МГУ низку дозволів на розміщення стаціонарної відеореклами, зокрема:

-29.06.2016 № 4743-В1/П/С-К площею 2,96м х 2,35м х 1 ст. за адресою м.Одеса, вул. Черняховського, 2. Строк дії дозволу з 29.06.2016 по 29.06.2021;

-29.06.2016 № 4861-В1/П/С-К площею 4,028м х 3,2м х 2 ст. за адресою м.Одеса, Фонтанська дорога, 33. Строк дії дозволу з 28.07.2016 по 28.07.2021;

-28.07.2016 № 4862-В2/М/С-Щ площею 3м х 6м х 1 ст. за адресою м.Одеса, вул.Генерала Петрова, 18. Строк дії дозволу з 28.07.2016 по 28.07.2021.

01.06.2016 між КУ "ОДЕСРЕКЛАМА" (Підприємство) та МГУ (Користувач) укладено договір на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів № 1428-О (Договір № 1), за умовами пункту 2.1 якого Підприємство надає Користувачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам.

Місця для розташування рекламних засобів та розрахунок плати за їх використання визначаються у відповідних додатках до цього Договору (пункт 2.2 Договору № 1).

Плата за цим Договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього Договору (пункт 5.1 Договору № 1).

Користувач вносить плату за цим Договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому Договорі (пункт 5.2 Договору № 1).

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором винна Сторона відшкодовує іншій стороні завданні збитки відповідно до чинного законодавства. Відшкодування збитків не звільняє винну сторону від виконання умов договору (пункт 6.1 Договору № 1).

Позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених п.п.5.1,6.1 Договору, встановлюється строком в 4 (чотири) роки (пункт 6.5 Договору № 1)

Договір набуває чинності з моменту його укладання (пункт 8.1 Договору № 1).

Договір є укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (пункт 8.2 Договору № 1).

Договір укладений з 01.06.2021 по 24.08.2016. Продовжено з 25.08.2016 по 24.11.2016 р. (пункт 8.3 Договору № 1).

У Додатках №№ 1,2,3 до Договору № 1 визначено адреси розташування рекламних засобів та розмір плати за розміщення відповідних рекламних засобів.

Договір № 1 та додатки №№ 1,2,3 до нього підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками контрагентів.

01.07.2016 та 01.08.2016 між КУ "ОДЕСРЕКЛАМА" (Підприємство) та МГУ (Користувач) укладено ще два договори на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів з аналогічними умовами, відповідно № 776-од (Договір № 2) зі строком дії по 28.06.2021 та № 824-од (Договір № 3) - по 27.07.2021.

23.09.2021 КУ "ОДЕСРЕКЛАМА" складено та надіслано до МГУ вимогу № 01-27/885, в якій повідомлено, що станом на 07.09.2021 в останнього наявна заборгованість у розмірі 272 654,64 грн., з яких 5 378,86 грн. заборгованості за договором від 01.06.2016 № 1428-о за період з 01.09.2016 по 24.11.2016, 79 430,41 грн. - за договором від 01.07.2016 №776-од за період з 01.09.2016 по 28.06.2021, 187 845,37 грн. - за договором від 01.08.2016 № 824-од за період з 01.09.2016 по 27.07.2021, та запропоновано погасити існуючу заборгованість.

Несплата відповідачем зазначеної заборгованості і стала підставою для звернення позивача до суду із цим позовом та задоволення позову судом першої інстанції.

Проте, колегія суддів вважає, що судом безпідставно не враховано низку обставин, що мають значення для вірної оцінки правовідносин сторін, які регулюються зокрема наступними нормами права.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих за укладеними між сторонами договорами у період з вересня 2016 по 31.07.2021 в порядку та в строки, встановлені відповідними договорами, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості, між тим, задоволення позову в повному обсязі унеможливлюється наступними обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, під час відкриття провадження у даній справі суд першої інстанції вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін про час і місце його проведення, призначено судове засідання на 02.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2023 розгляд справи відкладено на 28.02.2023. Дана ухвала була направлена господарським судом Одеської області на адресу відповідача, однак повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» про її не вручення адресату.

В судовому засіданні 28.02.2023 суд розглянув справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами, оскільки вважав його належним чином повідомленим про відповідне судове засідання.

Разом з тим, згідно з частинами 2-4 статті 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини 5 статті 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Згідно з частиною 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 5, 7 статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту положень частин 2- 4 статті 120, частин 1, 2 статті 202, частин 5, 11 статті 242, підпунктів 17.1, 17.14 пункту 1 Перехідних положень ГПК України належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи є обов`язком суду, а відсутність на час проведення судового засідання в матеріалах справи доказів про належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи - є підставою для відкладення розгляду справи. При цьому, розгляд справи за відсутності учасників справи та інших осіб є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення учасників справи та інших осіб про дату, час та місце судового засідання. Право бути належним чином повідомленим про дату та час слухання справи не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження (схожий правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 918/1478/14).

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про відкладення розгляду справи на 28.02.2023 як засобами поштового, так і електронного зв`язку, а тому апеляційний суд погоджується з твердженням скаржника про те, що дану справу було розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Крім того, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта про те, що він був позбавлений можливості слідкувати в Єдиному державному реєстрі судових рішень за рухом розгляду даної справи та появою в ній нових процесуальних документів, враховуючи той факт, що протягом січня-лютого 2023 на території Одеської області були значні проблеми з електропостачанням, застосовувались екстрені та стабілізаційні відключення електроенергії.

Таким чином, вищевикладені обставини позбавили відповідача можливості брати участь в призначеному судом першої інстанції судовому засіданні та своєчасно звернуться із заявою про застосування строків позовної давності та надати свої заперечення щодо суті спору.

За таких обставин колегія суддів вбачає підстави для розгляду відповідного клопотання, поданого відповідачем до суду апеляційної інстанції, та розглянувши його зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна давність тривалістю три роки.

Пунктом 6.5 розділу 6 спірних договорів передбачено, що позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених пп. 5.1, 6.1 договору встановлюється строком 4 роки.

Отже до заявлених позивачем позовних вимог має застосовуватись позовна давність 4 роки.

Відповідно до ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В даному випадку в позовній заяві позивач зазначив, що з вересня 2016 відповідач не вносить плату за укладеними між сторонами договорами, внаслідок чого станом на 31.07.2021 у нього утворилась заборгованість, отже означене свідчить про те, що ще з 01.09.2016 він був обізнаний про невнесення плати МГУ за укладеними між ними договорами. Як вбачається із матеріалів справи, позов у даній справі подано до місцевого господарського суду 30.12.2022, отже 4-х річний строк позовної давності сплив за заявленою позивачем до стягнення з відповідача заборгованістю:

- за договором №1428-о від 01.06.2016 за період з 01.09.2016 по 24.11.2016 на суму 5378,86 грн.;

- за договором№776-од від 01.07.2016 за період з 01.09.2016 по 30.12.2018 на суму 48230 грн.;

- за договором №824-од від 01.08.2016 за період з 01.09.2016 по 30.12.2018 70574,00 грн..

При цьому, позивач не зазначав про причини, яких ним пропущено строк позовної давності та не просив суд визнати їх поважними, а відтак підстав для стягнення заборгованості за зазначені періоди не має.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що за договором №776-од від 01.07.2016 підставним є стягнення з відповідача заборгованості за період з 30.12.2018 по 31.07.2019 у сумі 12 057,50 грн. та за період з 01.08.2019 по 28.06.2021 у сумі 19 142,91 грн.; а за договором №824-од від 01.08.2016 за період з 30.12.2018 по 31.07.2019 у сумі 17 643,50 грн.

Що ж стосується заборгованості за договором №824-од від 01.08.2016 за період з 01.08.2019 по 27.07.2021, заявленої позивачем до стягнення, то колегією суддів встановлено, що при здійснені відповідного розрахунку позивачем безпідставно обраховано суму заборгованості з урахуванням плати за користування місцями для користування рекламних засобів у розмірі 4 173,60 грн., тоді як умовами відповідного договору, а саме додатком № 1 від 01.08.2016 до нього сторони погодили її у розмірі 2 520,5грн. і доказів внесення будь-яких змін до відповідних положень договору матеріали справи не містять. Твердження позивача, що встановлені у подальшому міською радою відповідні тарифи мають застосовуватися автоматично суперечить пункту 5.1 цих договорів, за яким плата за ними визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього Договору.

Отже здійснивши власний розрахунок заборгованості відповідача за договором №824-од від 01.08.2016 за вказаний період з урахуванням плати за користування місцями для користування рекламних засобів у розмірі 2 520,50 грн., як то передбачено умовами відповідного договору, колегією суддів встановлено, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість у сумі не 99 627,87 грн, а 60 492 грн. (різниця складає 39 135,87 грн.)

Таким чином, враховуючи наведені обставини і приписи частин 3, 4 статті 267 ЦК України, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 163 318,73 грн. відсутні, на що не була звернута увага судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

В той же час, доводи апелянта про наявність підстав для не нарахування плати за користування місцями для розташування рекламних засобів, що виникла згідно з п.5.5 договорів у зв`язку з проведенням реконструкції на таких місцях, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки періоди, щодо яких надсилались відповідні повідомлення відповідача, знаходяться за межами строку позовної давності, який колегією суддів уже враховано.

Відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міжнародного гуманітарного університету підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.02.2023 у даній справі частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову у сумі 109 335,91 грн.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 269, 270, ст. ст.273, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

І. Апеляційну скаргу Міжнародного гуманітарного університету задовольнити частково, рішення Господарського суду Одеської області від 28.02.2023 у справі №916/3749/22 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради задовольнити частково.

Стягнути з Міжнародного гуманітарного університету на користь Комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради 109 335,91 грн. заборгованості та 1 635,93 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.»

ІІ. Стягнути з Комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради на користь Міжнародного гуманітарного університету 3 680,83 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням повних реквізитів сторін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 9.05.2023 об 11.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Принцевська Н.М.