ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року Справа № 906/1247/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

без участі представників сторін

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 15.02.2023 (суддя Кравець С.Г., повний текст складено 20.02.2023) у справі № 906/1247/22

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Орбіс агро"

до Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Колос"

про стягнення 198 872,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Орбіс агро" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" 198 872,03 грн заборгованості, з яких: 104 277,05 грн основного боргу, 46 898,95 грн пені, 19 541,24 грн 12% річних, 28 154,79 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 в частині оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.02.2023 у справі № 906/1247/22 позов задоволено. Стягнуто з ПОСП "Колос" на користь ТОВ "Орбіс агро" 104 277,05 грн заборгованості, 46 898,95 грн пені, 19 541,24 грн - 12% річних, 28 154,79 грн інфляційних втрат, 2 983,08 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПОСП "Колос" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 09.03.2023, в якій просить останнє скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує, що виходячи з Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 615 від 28.11.2014, виконавець зобов`язаний підтвердити документально види та обсяги виконаних робіт та надавати замовнику відповідні документи із зазначенням дати виконання. З доданих позивачем видаткової накладної неможливо ідентифікувати особу яка отримала товар та з актів виконаних робіт неможливо встановити особу яка приймала роботи, а відтак не можуть бути належними доказами на підтвердження поставки позивачем обладнання, виконання робіт за Договором та прийняття відповідачем відповідного обладнання та робіт. Звертає увагу, що видаткова накладна та акти наданих послуг з боку відповідача підписані різними особами без зазначення прізвища, ім`я та по-батькові, з невстановленими повноваженнями, без зазначення посади, без наявності довіреності та отримання товару та прийняття роботи. Також відмічає, що дії позивача з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків та може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо замовник вчинив юридично значимі дії - відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом. Натомість позивачем таких відомостей не надано. З огляду на вказане вважає, що рішення прийнято судом з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу з доводами скаржника не погоджується. Зазначає, що відповідач не заперечує факт укладення між сторонами договору та факт поставки товару і надання послуг позивачем. Однак звертає увагу на відсутність таких первинних документів як наряду-замовлення на виконання робіт. В даному випадку позивач вказує, що Додаток 4 до Договору сторони не підписували, тобто фактично не узгодили форму наряду-замовлення. Всі замовлення на надання послуг відповідач здійснював телефонним зв`язком. Відсутність письмових заявок не спростовує факт надання послуг позивачем за актами надання послуг та видатковою накладною, які є первинними документами, що засвідчують здійснення господарської операції. Акти виконаних робіт зі сторони відповідача підписані двома особами, в тому числі затверджені директором відповідача і скріплені відбитками печатки. Стверджуючи про неможливість ідентифікації особи яка підписала акти, відповідач не спростовує обставини проставлення печатки. Факт не відображення відповідачем податкового кредиту за господарськими операціями позивач не вправі доводити, оскільки не є тією особою, на яку законом покладено обов`язок з контролю щодо правильного ведення бухобліку відповідача. Вищевказаним обставинам було надано оцінку судом в повній мірі та прийнято правомірне рішення. З огляду на вказане, просить відмовити в задоволенні скарги.

Зважаючи, що ціна даного позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), суд відповідно до положень ч. 13 ст. 8, абз.1 ч.10 ст. 270 ГПК України здійснює розгляд апеляційної скарги без виклику учасників справи в порядку письмового провадження. Клопотань учасників справи про розгляд скарги в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

За умовами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи № 906/1247/22, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши та проаналізувавши наявні докази, колегія суддів встановила наступне.

04.01.2021 між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орбіс Агро" (виконавець) укладено Договір № S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки (далі-Договір).

У відповідності до п.1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовник довіряє, а Виконавець зобов`язується згідно письмової заявки Замовника надати послуги з ремонту і технічного обслуговування (надалі - послуги) сільськогосподарської техніки, а Замовник зобов`язується оплатити вказані послуги.

За умовами пункту 2.2 Договору, по факту надання послуг Замовник зобов`язаний погодити та підписати з Виконавцем наряд-замовлення (додаток 4 до цього Договору) та підписати акт наданих послуг. У зазначених документах фіксується час, витрачений на виконання заявки, ціна та якість наданих послуг.

У пункті 6.1 Договору сторонами погоджено, що Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Строк дії Договору - один рік з моменту набуття чинності, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.2 Договору).

Договір № S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 підписаний представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

До Договору № S.04.01-11 між сторонами було підписано Додаток №1 - Перелік техніки поданої на обслуговування до сервісної служби ТОВ "Орбіс Агро"; Додаток №3 - Опис виявленого дефекту/несправностей.

Позивач посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором № S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 в частині оплати наданих послуг, просить стягнути з відповідача 104 277,05 грн основного боргу, 46 898,95 грн пені, 19 541,24 грн 12% річних, 28 154,79 грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судами, позивачем на виконання умов Договору № S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 було надано послуги з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки з використанням запчастин, на загальну суму 104 277,05 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг № 714 від 15.04.2021 на суму 51 153,60 грн, № 832 від 28.04.2021 на суму 7 440,00 грн, № 897 від 05.05.2021 на суму 6 720,00 грн, № 904 від 06.05.2021 на суму 7 440,00 грн, № 994 від 17.05.2021 на суму 7 008,00 грн та видатковою накладною № 714 від 15.04.2021 на суму 24 515,45 грн.

Як відмічено судом першої інстанції, в акті наданих послуг № 714 від 15.04.2021 на суму 51 153,60 грн міститься посилання на договір № SР.27.04-8 купівлі-продажу. При цьому, із пояснень позивача вбачається, що в даному випадку мала місце технічна помилка в зазначенні договору, оскільки 15.04.2021 позивачем були поставлені запчастини згідно з договором та цього ж дня були проведені ремонтні роботи із встановлення (використання) запасних частин по видатковій накладній № 714; підтвердженням виконання даних робіт є акт надання послуг від 15.04.2021 № 714.

Існування господарських правовідносин між сторонами за Договором № S.04.01-11 від 04.01.2021 не заперечувалось і відповідачем.

Таким чином, підставний є висновок суду першої інстанції про те, що надання зазначених в акті надання послуг від 15.04.2021 № 714 послуг, у сукупності з використанням зазначених у накладній № 714 від 15.04.2021 запчастин, здійснювалось на виконання Договору № S.04.01-11 від 04.01.2021.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, на підставі наданої Замовником письмової заявки (Додаток 3), щодо надання послуг з сервісного обслуговування. Виконавець зобов`язується надати такі послуги у строки, що вказані у заявці. Строк реагування сервісної служби на заявку 48 години.

Позивач зазначав, що сторони Додаток 4 до Договору не підписували, тобто фактично форму наряду-замовлення сторони Договору не узгодили. Замовлення послуг відповідачем відбувалися в телефонному режимі, після чого працівники сервісної служби позивача здійснювали виїзд або до місця розташування відповідача або безпосередньо до місця знаходження сільськогосподарської техніки. Після завершення робіт сторони Договору підписували відповідні Акти надання послуг.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, вартість однієї години надання послуг технічним персоналом Виконавця становить 800 грн. (вісімсот гривень 00 копійок) без ПДВ. Розрахунки між сторонами за Договором проводяться в гривні.

Загальна вартість однієї години надання послуг технічним персоналом Виконавця визначається із врахуванням коефіцієнту складності таких послуг визначеному у Додатку 2 до Договору (пункт 3.2 Договору).

За умовами п.3.5 Договору, транспортні витрати нараховуються відповідно до часу перебування технічного працівника в дорозі до місця призначення з розрахунку 800,00 грн без ПДВ за 100 км переміщення.

Згідно з пунктом 3.6 Договору, загальна вартість наданих послуг зазначається в Акті наданих послуг.

У відповідності із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За умовами пункту 3.7 Договору, строк оплати наданих послуг становить 7 (сім) календарних днів з дати фактичного надання послуг.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем на виконання умов Договору № S.04.01-11 від 04.01.2021 виставлялись відповідачу рахунки на оплату: № 519 від 26.03.2021 на суму 76 688,88 грн, № 1091 від 28.04.2021 на суму 7 440,00 грн, № 1171 від 05.05.2021 на суму 6 720,00 грн, № 1178 від 06.05.2021 на суму 7 440,00 грн, № 1285 від 17.05.2021 на суму 7 008,00 грн.

В порушення умов Договору, відповідач не здійснив оплати за надані послуги з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки з використанням запчастин на загальну суму 104 277,05 грн у визначений сторонами у Договорі строк.

Позивач звертався до відповідача з вимогою від 18.08.2022, в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 28 608,00 грн на рахунок позивача (докази надіслання та вручення наявні у матеріалах справи), однак відповідач відповіді на вимогу позивача не надав, борг не погасив.

При цьому, позивач пояснив, що сума боргу, зазначена у вказаній претензії - 28 608,00 грн відрізняється від суми, заявленій до стягнення з відповідача у позовній заяві з огляду на те, що на час складання письмової претензії (серпень 2022 року) позивач помилково вважав заборгованість відповідача меншою, аніж вказано в позовній заяві. Така ситуація склалась у зв`язку з тим, що бухгалтерією позивача платежі відповідача по іншому договору були помилково зараховані як платежі саме по Договору від 04.01.2022 року.

Станом час прийняття оскаржуваного рішення, відповідач заборгованість перед позивачем в сумі 104 277,05 грн не сплатив, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги мотивовані неможливістю ідентифікації особи (осіб) за наданими позивачем документами, яка отримала товар та прийняла роботи, судом враховано наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" це - документ, який містить відомості про господарську операцію. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до складання первинного документа містяться і у пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88 (далі Положення). Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (абзац 3 п.2.4 Положення).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Отже, з урахуванням наведених положень документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки з заміною деталей відповідачеві, так і факт відображення у бухгалтерському обліку останнього, є акти надання послуг та видаткова накладна, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов`язкові реквізити; первинні документи підписуються особами, які брали участь у господарській операції.

Так, дослідивши акти надання послуг № 714 від 15.04.2021, № 832 від 28.04.2021 та накладну № 714 від 15.04.2021 встановлено, що останні в графі "Від замовника" не містять прізвища та ініціалів особи, яка їх підписала.

Водночас, судом встановлено наявність відбитку печатки відповідача на усіх актах наданих послуг та накладній як в графі "Від замовника", а також у верхньому правому куті актів де міститься напис та підпис про їх затвердження директором ПОСП "Колос".

При цьому, відповідачем не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, а також не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки.

Відтак, місцевий господарський суд відсутні дійшов правомірного висновку про відсутність підстав вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі, оскільки саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на акти, видаткову накладну.

Відсутність у спірних актах та видатковій накладні прізвища, ініціалів, посади особи, яка прийняла послуги та отримала товар за накладною, за наявності підпису про затвердження актів, а також проставлення на актах та видатковій накладні печатки ПОСП "Колос", не може свідчить про те, що такі акти та видаткова накладна є неналежними доказами у справі.

Судом також досліджено, в тому числі, податкову звітність позивача та встановлено факт відображення позивачем у податковій звітності господарських операцій за актами та видатковою накладною.

На посилання апелянта про те, що позивач не подав допустимих доказів щодо вчинення відповідачем юридично значимих дій з оподаткування відповідних господарських операцій, суд вірно відмітив, що саме керівник підприємства згідно з вимогами законодавства відповідає за організацію бухгалтерського обліку, а безпосередньо за ведення обліку несе відповідальність бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, у зв`язку з чим, скаржником не доведено належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили, що саме позивач в межах своїх службових обов`язків є тією особою, на яку законом було покладено обов`язок по забезпеченню оприбуткування чи контролю щодо правильного ведення бухгалтерського обліку підприємства відповідача за Договором № S.04.01-11 від 04.01.2021.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій позивачем надано акти надання послуг, видаткову накладну, рахунки, податкові накладні. Відтак, надані позивачем докази в своїй сукупності засвідчують логічну та вірогідну поведінку позивача у правовідносинах з відповідачем, в той час як поведінка відповідача та його заперечення зводяться лише до неналежного оформлення з боку самого відповідача первинних документів.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що надані позивачем докази є більш вірогідними на доведення факту надання послуг за Договором № S.04.01-11 з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021, водночас відповідач не надав вірогідних доказів, які б спростували факт отримання ним послуг з ремонту та технічного обслуговування сільськогосподарської техніки та оплати поставленої продукції за договором поставки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість та доведеність наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 104 277,05 грн.

Разом з цим, перевіривши наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача 46 898,95 грн пені, 19 541,24 грн 12% річних, 28 154,79 грн інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З огляду на вищенаведене, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до пункту 5.4 Договору, за недотримання строків оплати, що зазначені в пп. 3.9. Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день несплати, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ. Окрім пені покупець сплачує продавцю за кожен день прострочення оплати наданих послуг 12% річних від простроченої до сплати суми платежу.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом враховано, що строк оплати наданих послуг передбачено п.3.7 умовами Договору - 7 (сім) календарних днів з дати фактичного надання послуг, а до послуг ремонту сільськогосподарської техніки віднесено сторонами пошук та усунення несправностей, діагностика та заміна деталей згідно з вимогами заводу - виробника техніки (п.1.3 Договору).

Як вбачається з розрахунку пені, позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 25.05.2021 по 15.12.2022 у сумі 46 898,95 грн.

Згідно з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, судом першої інстанції, враховуючи приписи п.7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) вказано, що строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже на момент укладення Договору строк нарахування пені був необмежений нормами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами пункту 5.4 Договору, окрім пені покупець сплачує продавцю за кожний день прострочення оплати наданих послуг 12% річних від простроченої до сплати суми платежу.

За прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачу нараховано 12% річних в сумі 19 541,24 грн та інфляційні в сумі 28 154,79 грн.

За результатами перевірки правових підстав та розрахунку пені, 12% річних та інфляційних втрат місцевий суд обґрунтовано визнав правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 15.02.2023 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 906/1247/22, судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 15.02.2023 у справі № 906/1247/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 906/1247/22 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.