ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2023 р. Справа№ 910/10473/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023

у справі № 910/10473/22 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ"

про стягнення 35 002,59 грн,

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" 34 476, 67 грн основного боргу та судовий збір у розмірі 2 443, 72 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 13.02.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі № 910/10473/22, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі №910/10473/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що у період з 24 лютого 2022 року, у відповідності до ч.2 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27 травня 2022 р. «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» на період военного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 вересня 2022 р., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене: на територіях Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Запорізької, Миколаївської областей і м. Києва.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що заборгованості яка склалася у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року становить 34 476,67 грн. Однак, на момент винесення рішення, а саме на 24 січня 2023 року заборгованість, за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року погашена, що підтверджують Платіжні доручення № на суму 6575,48 згідно Рахунку-фактури 383, на суму 6 614,95 згідно Рахунку-фактури 383, вна суму 5 743,65 від 31 жовтня 2022 року згідно Рахунку-фактури 343 (сплачено частково) на загальну суму 18 934,08. Позивачем не було про це повідомлено суд, для відповідного зменшення позовних вимог.

Апелянт звертає увагу суду, що листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, яким Торгово-промислова палата України (далі ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений i термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Скаржник зазначає, що відповідач не з`явився у судове засідання та не надав докази на свою користь з поважних на це причин. А саме: він не був належним чином повідомлений про календарну дату проведення вказаного судового засідання і навіть про те, що триває даний судовий розгляд. Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОК-ТТЦ» має юридичну адресу у місті Києві, проспект В. Маяковського, будинок 26, де зараз, знаходяться волонтери, а виробничі потужності та частина співробітників знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Райдужна, будинок 25 Б. З початком військової агресії за даною адресою були розміщені волонтери, які самі визначають графік своєї роботи, тому не завжди у робочий час за адресою хтось знаходиться. І тому маємо підстави вважати, що документи, які надходили нам із суду отримувала особа не уповноважена це робити. Справа в тому, що за адресою місто Київ, проспект В. Маяковського, будинок 26 знаходиться багато підприємств, в тому числі банк, перукарня, кафе та інше, припускаємо, що поштар приносив листи з суду, однак, не знайшовши на місці представників Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК-ТТЦ» передавала листи не уповноваженій особі. Як результат судові повістки не були вручені, повідомлення з пошти також не отримано, тому уповноважені особи підприємства ніяк не могли знати про те, що за даним питанням триває судовий розгляд.

Оскільки судова повістка не надходила і особисто не вручена, тому відповідач не з`явився на судове засідання та не повідомив суд про причину своєї неявки.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10473/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

01.03.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/10473/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі № 910/10473/22 та призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

24.03.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в яку позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач обґрунтовує відзив тим, що нарахування за орендну плату здійснювались відповідно до положень чинних нормативно-правових актів власника комунального майна територіальної громади міста Києва, в особі Київської міської ради та з урахуванням листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про засвідчення військової агресії Російської Федерації проти України форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з чим, Позивачем штрафні санкції за несвоєчасну сплату Апелянтом орендної плати - не нараховувалися.

Позивач вказує, що 31 жовтня 2022 року апелянтом дійсно, 3 (трьома) платіжними документами, на рахунок Позивача була проведена оплата у розмірі 6 575,48 грн, 6 614,95 грн. та 5 743,65грн.

Однак, зазначена оплата була проведена по іншому договору, а саме договору № 0305/113-К від 03.03.2018 про відшкодування втрат балансоутримувача(копія додається), по якому станом на 31.10.2022 також була наявна заборгованість. Зазначене підтверджується тим, що додані Апелянтом нові докази платіжні доручення за № , за № та за № від 31 жовтня 2022 року не містять в собі реквізити спірного договору та/або посилання на рахунки-фактури за № 383 від 13.12.2021, за № 383 від 13.01.2022 та за № 343 від 10.02.2022. Натомість, у платіжних дорученнях в частині «призначення платежу» зазначено реквізити договору № 0305/113-К від 03.03.2018, за яким, як вже зазначалося вище, також є заборгованість.

Враховуючи те, що додані апелянтом до апеляційної скарги листи за № 31/3, за № 31/1 та за № 31/2 від 31.10.2022 про допущення помилки у призначенні платежу, позивач не отримував, відповідно кошти були зараховані згідно зазначеного у платіжних дорученнях призначення в рахунок оплати по договору № 0305/113-К від 03.03.2018.

Отже, позивач не мав обгрунтованих підстав для подання до Господарського суду міста Києва заяви про зменшення позовних вимог. Окремо наголошуємо, що Апелянтом не надано суду доказів надіслання (надання) позивачу зазначених листів за № 31/3, за № 31/1 та за № 31/2 від 31.10.2022. Втім, як і не надавав доказів, які б підтвердили неможливість подання до суду першої інстанції платіжних доручень за № , за № та за № від 31 жовтня 2022 року.

24.04.2023 (згідно відтиску печатки вхідної кореспонденції суду) апелянт звернувся до суду апеляційної інстанції з відповіддю на відзив позивача, де ще раз посилався на сплату заборгованості та просив суд апеляційної інстанції задовольнити його апеляційну скаргу.

Головуючий суддя Гончаров С.А з 03.04.2023 по 07.04.2023 перебував у відрядженні, а з 10.04.2023 по 05.05.2023 головуючий суддя Гончаров С.А перебував у відпустці.

Судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л. з 01.05.2023 по 09.05.2023 перебували у відпустці.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.03.2021 між Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Крок-Ттц" (орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва" (підприємство-балансоутримувач) укладено договір №20 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності (договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 умов, вартість якого становить суму, визначену у п.6 Умов. Майно передається в оренду для використання згідно з п.7 Умов.

Згідно з п.2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акту приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору. Акт приймання-передачі майна в оренду та акт повернення майна з оренди складаються за формою, що розробляється Фондом державного майна і оприлюднюється на його офіційному веб-сайті.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.8, 3.9 договору передбачено, що орендна плата становить суму, визначену у п.9 Умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному п.6.5 цього договору. Орендна плата за перший місяць оренди визначається з урахуванням таких особливостей: якщо між датою визначення орендної плати за базовий місяць (визначений відповідно до п.9.1 Умов) і датою підписання акту приймання-передачі минуло більш як один повний календарний місяць, то розмір орендної плати за перший місяць оренди встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць; орендна плата за другий і кожний наступний місяці оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у п.16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця: до 15 числа поточного місяця оренди - для орендарів, які отримали майно в оренду за результатами аукціону (договори типу 5(А) і 5(В); до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди, - для орендарів, які отримали майно в оренду без аукціону (договори типу 5(Б) і 5(Г); і до 5 числа, що настає за поточним місяцем оренди, - у випадку, передбаченому п.182 Порядку. Орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Орендар сплачує балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати, балансоутримувач надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу. Протягом п`яти робочих днів після закінчення поточного місяця оренди балансоутримувач передає орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг разом із податковою накладною за умови реєстрації орендаря платником податку на додану вартість. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцем (в частині, належній державному бюджету) та/або балансоутримувачем (в частині, належній балансоутримувачу). Орендодавець і балансоутримувач можуть за домовленістю звернутися із позовом про стягнення орендної плати та інших платежів за цим договором, за якими у орендаря є заборгованість, в інтересах відповідної сторони цього договору. Сторона, в інтересах якої подається позов, може компенсувати іншій стороні судові і інші витрати, пов`язані з поданням позову. На суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Цей договір укладено на строк, визначений у п.12 Умов.

Згідно з п.12.1 договору перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню). Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акту приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору. Відповідно до ч.3 ст.361 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладання цього договору, а саме з 09 серпня 2020 року.

Відповідно до акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності, балансоутримувач передав, а орендар прийняв в строкове платне користування згідно з договором №20 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 10.03.2021 нежитлове приміщення, загальною площею 162,80 кв.м, розташоване за адресою: м.Київ, проспект Володимира Маяковського, 26. Сторони підтверджують, що фактичне використання вказаного нежитлового приміщення відбувається з 18 червня 2020 року.

11.07.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією №46-1298 від 08.07.2022 про сплату заборгованості з орендної плати, однак відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість не оплатив, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №20 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 10.03.2021 в частині своєчасної оплати орендної плати, у зв`язку з чим, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-ТЦ" 35 002,59 грн, з яких 34 476,67 грн основного боргу, 175,10 грн пені, 3% річних на суму 52,53 грн, 298,29 грн інфляційних втрат.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з апеляційною скаргою по справі № 910/10473/22 відповідачем подано нові докази по справі №910/10473/22 (відсутні в матеріалах справи). Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" долучило до своєї апеляційної скарги платіжні доручення №, , від 31 жовтня 2022, листи № 31/2 від 31.10.2022, 31/1 від 31.10.2022, 31/3 від 31.10.2022 про помилку у призначенні платежу, рахунки-фактура 383, 383, 343, фото розміщення волонтерів за адресою м. Київ, вул.. В. Маяковського, буд. 26. Які не були подані до суду першої інстанції у зв`язку з неотриманням ухвал суду.

Скаржник не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В свою чергу, матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №333, відповідно до якого ухвала Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 була вручена відповідачу 04.11.2022.

Доводи апелянта про те, що поштову кореспонденцію суду отримували не встановлені особи, які не мали повноважень, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані з огляду на наступне.

АТ "Укрпошта" здійснює доставку (вручення) поштових відправлень у відповідності до нормативних строків, визначених Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів від 05.03.09 № 270 (далі - Правила).

У відповідності до Правил порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв`язку за місцем обслуговування. Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти. Водночас, саме юридична особа має обрати за договором з оператором поштового зв`язку за місцем свого обслуговування такий спосіб (порядок), за яким їй буде зручно отримувати кореспонденцію. І, як наслідок, нести негативні "ризики" в разі неотримання.

Місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", вноситься до відомостей про цю юридичну особу. Зі змісту пункту 10 частини 2 статті 8 вказаного Закону вбачається, що Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб місцезнаходження юридичної особи.

Судочинство в господарських судах здійснюється, зокрема, відповідно до Конституції України, ГПК України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Скаржником не доведено, що відповідач знаходиться за іншою адресою, не надано ні договору оренди за іншим місцезнаходженням, ні договору про переадресацію поштової кореспонденції. Сторона лише зазначає при цьому, в апеляційній скарзі іншу поштову адресу.

При цьому, варто зазначити, що відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Згідно зі статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Тобто надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі 911/3309/17).

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди (найму), який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст.763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Матеріалами справи (акт приймання-передачі від 10.03.2021) підтверджується факт передачі орендодавцем в оренду майна, що є об`єктом оренди за договором.

За змістом ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду (за змістом ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який був чинний станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Порядок сплати орендної плати та інших платежів за договором сторони визначили у розділі 3 договору та додатку №2 до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.3 договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату та інші платежі за договором до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди, у зв`язку з тим, що договір між сторонами був укладений без аукціону.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року позивачем було нарахована до сплати відповідачу орендну плату на суму 34 476,67 грн. Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати орендної плати та інших платежів за договором у вказаний період є таким, що настав.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідачем не було сплачено у спірний період зазначену орендну плату, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Ттц" виникла відповідна заборгованість. Відповідачем доказів оплати вказаних платежів суду не надано, а матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача орендної плати за договором на загальну суму 34 476,67 грн є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 175,10 грн, 3% річних на суму 52,53 грн та інфляційні втрати у розмірі 298,29 грн за період з 01.12.2021 по 23.02.2022.

Відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.9 договору визначено, що на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Як встановлено судами, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку зі сплати обумовленої договором орендної плати не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

В той же час відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховуються штрафні санкції і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Тобто, з наведеного пвипливає, що пеня розраховується від заборгованості за кожним періодом окремо з урахуванням умов договору щодо здійснення оплати орендної плати.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначав наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судами встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань по оплаті платежів за договором, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

В свою чергу, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат є таким, що здійснений без урахування наведених вище норм чинного законодавства України, а отже є невірним.

Суд зауважує, що саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення пені, 3% річних та інфляційних втрат шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем до стягнення сум.

Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у держава

Таким чином суд першої інстанції дійшов обгрнутованого та правомірно висновку про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ".

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі №910/10473/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі № 910/10473/22 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд ухвали у суді апеляційної інстанції, покласти на Приватного акціонерного товариства Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОК-ТТЦ".

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала