ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

02 травня 2023 року Справа № 915/85/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

в ході судового засідання, у справі

за позовом: Фізичної особи-підприємця Бринзак Олексія Володимировича, АДРЕСА_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Адвокатське бюро "Сави Полякова" 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.37-41, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4

до відповідача: ОСОБА_1, АДРЕСА_2

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

електронна адреса представника: ІНФОРМАЦІЯ_3

про: стягнення 80 000,00 грн.

Фізична особа - підприємець Бринзак Олексій Володимирович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 80 000,00 грн., судовий збір та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №1 від 13.03.2019.

Ухвалою суду від 07.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами. Запропоновано відповідачу в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача.

30.03.2023 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову, а також на підставі ч.7 ст.252 ГПК України просить суд призначити справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 04.04.2023 клопотання відповідача задоволено та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 травня 2023 року.

17 квітня 2023 року від представника позивача та представника відповідача до суду надійшла спільна заява про укладення мирової угоди у справі №915/85/23 в якій повідомляють, що 11 квітня 2023 року між сторонами було укладено мирову угоду, у зв`язку з цим просять суд затвердити мирову угоду від 11.04.2023, закрити провадження у справі №915/85/23 та повернути позивачу з Державного бюджету 50% судового збору сплаченого при поданні позову.

19 квітня 2023 року від позивача до Господарського суду Миколаївської області надійшли клопотання в якому просить суд розглянути справу призначену на 02.05.2023 за відсутності позивача та задовольнити спільну заяву сторін про укладення мирової угоди у справі №915/85/23 від 17.04.2023.

01 травня 2023 року представник відповідача надав до суду заяву в якій просить суд розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, затвердити мирову угоду та закрити провадження у справі.

При вирішенні питання про можливість затвердження поданої суду Мирової угоди, суд виходив із такого.

За приписами частин 1- 4 статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням між сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін у вчиненні відповідних дій. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно із частиною п`ятою статті 192 Господарського процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини твердо врегульовано законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Суд зазначає, що наслідки укладення мирової угоди та її затвердження судом мають різний характер. Так, укладення мирової угоди передбачає визначення сторонами взаємних матеріальних прав та обов`язків у правовідносинах, з приводу яких виник спір. При затвердженні мирової угоди судом, настають також і наслідки процесуального характеру: затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі, а сама ухвала, у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Відповідно до статті 193 Господарського процесуального кодексу України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

З аналізу наведених приписів Господарського процесуального кодексу України вбачається, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

У статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" закріплені вимоги до виконавчого документа та передбачено, що у виконавчому документі повинні бути зазначені: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Ураховуючи вищевикладене законодавство, суд дійшов висновку, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з Законом України «Про виконавче провадження» та як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо.

Як вбачається з поданої сторонами мирової угоди від 11.04.2023, вона не містить вказаних відомостей, а тому суд не вбачає підстав для затвердження мирової угоди від 11.04.2023, укладеної між Фізичною особою-підприємцем Бринзак Олексієм Володимировичем та Лемехою Віталієм Анатолієвичем у наданій до суду редакції.

Разом з тим, суд зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (стаття 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, з метою повного та всебічного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи поза межами строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав.

З метою надання сторонам часу для врегулювання спору, суд вважає за можливе відкласти судове засідання.

Керуючись ст.192, 216, 232-235, 252 Господарського процесуального кодексу України, - суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні спільної заяви (вх.4750/23 від 17.04.2023) Фізичної особи

підприємця Бринзак Олексія Володимировича та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди.

2. Відкласти розгляд справи на « 30» травня 2023 року о 12 год. 30 хв.

3. Роз`яснити учасникам справи, що заяви і клопотання по справі необхідно оформлювати згідно вимог ст. 170 ГПК України і надавати їх суду лише у письмовій формі та завчасно до судових засідань (підготовчих або слухання по суті).

4. Повідомити учасників справи про можливість подати процесуальні документи,

письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

5. Суд звертає увагу сторін у справі на те, що у зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема в частині відсутності асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, та повідомляє учасників процесу про можливість:

- використання підсистеми "Електронний суд";

- подання стороною заяви до суду про надсилання процесуальних документів на електронну пошту.

6. Повідомити учасникам справи, що вони можуть отримати інформацію по справі, що

розглядається на офіційному веб-порталі судової влади України, а саме - www.court.gov.ua.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили 08.05.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 08.05.2023

Суддя Н.О.Семенчук