ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1408/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2022 року, суддя І інстанції С.В. Літвінова, повний текст якого складено 09.09.2022 в. м. Одесі

у справі №916/1408/22

за позовом: Комунального підприємства "Житній ринок"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича

про стягнення 18 069,80 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Комунальне підприємство "Житній ринок" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 18 069,80 грн.

Позовна заява обгрунтована тим, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір №ПУ-23/2021 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі. Відповідно до п.2.1. договору, вартість послуг за цим Договором становить 8000 грн в місяць, в.т.ч. ПДВ - 1333,33 грн. Крім цього, Підприємець зобов`язаний відшкодувати Ринку комунальні та експлуатаційно-технічні витрати. За період дії договору, а саме з 01.11.2021 по 31.05.2022 відповідач отримав послуги від позивача та використав електричну енергію на суму на загальну суму 58973,80 грн. На виконання своїх обов`язків за договором щодо сплати отриманих послуг та використану електричну енергію відповідач сплатив 40 904 грн. Таким чином розмір заборгованості відповідача за договором складає 18 069,80 грн.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом відкрито провадження у справі №916/1247/22.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.09.2022 у справі №916/1408/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Моргун Олега на користь Комунального підприємства "Житній ринок" основний борг в розмірі 18 069,80 грн та 2481 грн судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича за надані послуги у розмірі 18 069,80 грн.

13.01.2023 від Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні відмовити позовну повністю.

Зокрема, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції стосовно природи Договору є хибним. Цей Договір, на думку апелянта, за своєю правовою природою є договором оренди, до якого застосовуються положення закону, що регулюють відносини оренди (найму).

Як вказує скаржник, враховуючи початок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022, а також той факт, що листом від 28.02.2022 за вих. №2024/02.0-7.1. Торгово-промислова плата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», починаючи з указаної дати користування орендованим майном ФОП Моргуном О.В було утруднене через обставини, за які він не відповідає, до 31 травня 2022 року включно. Окрім цього, використання орендованого майна також було утруднено й самим Орендодавцем, який самовільно позбавив Орендаря можливості здійснювати торговельну діяльність на його торговельних місцях у зазначений період часу й таким чином користуватись майном, що знаходилось за місцем за Договором.

А тому, ФОП Моргун О.В. наділений правом на зменшення розміру оплати за орендоване майно за Договором (торговельне місце (складське приміщення), адже орендоване майно фактично не могло бути ним повноцінно використовуватись через обставини, за які він не відповідає. За таких підстав, відомості у наданих до суду КП «Житній ринок» копіях актів наданих послуг за вищевказаний період (01.03.2022-31.05.2022), а саме, актах: від 28.04.2022 №3337; від 28.04.2022 № 3341 та від 31.05.2022 №3438, не відповідають фактичним обставинам, позаяк послуги, зазначені у цих актах, Виконавцем Замовнику повноцінно не надавалися. Тому, ФОП Моргун О.В. не міг підписати такі акти.

ФОП Моргун О.В. стверджує, що ним було надіслано до КП «Житній ринок» лист від 04.07.2022 за вих. №04/07-2022, яким, серед іншого, повідомлено про неможливість (утруднену можливість) використання орендованого майна та звільнення від сплати у період з 24.02.2022 до 31.05.2022 включно за оренду (найм) торговельного місця за договором №ПУ-23/2021 від 01.11.2021. Окрім цього, Відповідачем було висловлено вимогу про повернення авансового платежу за Договором у розмірі 8 000 грн. Листом же від 01.06.2022 б/н КП «Житній ринок» було повідомлено Відповідача, що послуги з оренди були надані в повному обсязі й ринок продовжував свою роботу в період після 24.02.2022, а тому підстави для звільнення від сплати оренди відсутні. Втім, надалі, листом від 20.07.2022 за вих. №292-113 КП «Житній ринок» повідомив ФОП Моргуна О.В., що вже після 24 березня 2022 року ринок продовжив роботу та не припиняв свого повноцінного функціонування. Постачання електроенергії на орендоване майно Відповідача здійснювалось в повному обсязі.

Тобто, на думку скаржника, Позивач не повідомив суд першої інстанції щодо фактичного дня відновлення власної роботи та надання послуг оренди Відповідачеві. В той же час, ФОП Моргун О.В. зазначає, що всі твердження Позивача щодо повноцінного надання йому послуг з оренди майна є неправдивими і не відповідають дійсності та повністю спростовуються наявними доказами, чого судом належним чином перевірено не було. Так, наказом від 24.02.2022 б/н «Про роботу працівників КП «Житній ринок» в період воєнного стану» в.о. генерального директора КП «Житній ринок» було наказано, серед іншого, оголосити на підприємстві простій з дня введення воєнного стану з 24.02.2022 до 24.03.2022 працівникам, які зазначені в Додатку 1 до цього наказу, а також головному бухгалтеру та сантехніку. Виходячи з додатку 1 та додатку 2 до цього наказу кількість працівників, яка продовжувала роботу на ринку в порівнянні з тими, що не працювали, співвідноситься як 14:3, тобто працювало лиш 25% працівників підприємства. В наказі від 13.05.2022 КП «Житній ринок», який міститься у матеріалах справи, Позивач власноручно зазначає у п. 2, що моментом фактичного відновлення діяльності ринку є 01.05.2022, тобто про повноцінно надані послуги з його боку до цього періоду вестися мова не може. Позивачем самовільно здійснювались усілякі перешкоди у використанні ФОП Моргуном О.В. власного майна на орендованому місці, а саме унеможливлювався доступ до торговельного місця, тобто фактичного місця здійснення торгівлі та використання й розпорядження власним майном Відповідачем. Таким чином, адміністрація ринку чинила тиск на підприємців з метою примусити їх сплачувати величезні розміри коштів за фактично ненадані послуги в березні-травні 2022 року не тільки за Договором, а й за іншими укладеними договорами.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на заяву Свідка Моргун О.1., в якій остання підтвердила, що адміністрацією здійснено недобросовісні дії, направлені спочатку на виставлення рахунків за послуги, які фактично надані не були, а потім обмежено у доступі до майна ФОП Моргуна О.В. з припиненням електроживлення торговельних місць з підстав несплати таких рахунків. Свідок ОСОБА_1 також підтвердив неправомірні дії КП «Житній ринок», що полягають у ненаданні послуг з оренди майна ОСОБА_2 в період з 24.02.2022 до 31.05.2022 включно, а також відключення як орендованого ним приміщення, так і торговельних місць інших підприємців, зокрема й ФОП Моргун О.І. від електроенергії та обмеження в доступі до таких з боку адміністрації ринку.

Щодо положень п. 2.9. Договору, на який посилається КП «Житній ринок» у позовній заяві скаржник зазначає, що за ними, послуги за період, за який надійшла оплата від Підприємця вважаються наданими належним чином і в повному обсязі, якщо торгівельне місце фактично зайняте майном Підприємця (розміщений ролет, знаходиться товар та інші речі). У разі, якщо Підприємець не здійснює торгівельну діяльність, але не звільнив торгівельне місце від власних речей та не розірвав Договір, Договір продовжує діяти, а послуги надаються в повному обсязі, передбаченому Договором. На думку апелянта, суд першої інстанції також врахував це положення, зазначивши його в рішенні по суті справи. Між тим, із аналізу наведеного положення вбачається, що воно може бути застосовано до правовідносин виключно у випадку, надходження сплати від Орендаря за місяць, в якому мають надаватись послуги, чого не мало місця у відносинах між КП «Житній ринок» та ФОП Моргун О.В.

Також ФОП Моргун О.В. посилається на рішення Київської міською радою № 4551/4592 від 30.03.2022 «Про деякі питання комплексної підтримки суб?єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України ви 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердженого затвердження Указу Президента України «Про воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N° 2102-IX. Відповідно до п. 1.2 указаного рішення, Київська міська рада встановила, що на період воєнного стану в Україні, серед іншого, у сфері оренди комунального майна територіальної громади міста Києва, у разі використання об?єкта оренди за цільовим призначенням та/або використання об?єкта оренди для потреб оборони, забезпечення життєдіяльності міста Києва в умовах воєнного стану, орендарі звільняються від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва. Як було зазначено вище, виходячи з положень Статуту та Закону, ФОП Моргун О.В. здійснювалась орендна комунального майна - територіальної громади міста Києва, закріпленого на праві господарського відання за КП «Житній ринок». А тому, положення вищезазначеного рішення поширюються й на відносини між ФОП Моргуном О.В. та КП «Житній ринок», що випливають з Договору.

Окремо апелянт звертає увагу суду, що згідно з п. 1 наказу від 13.05.2022 б/н КП «Житній ринок», бухгалтерії підприємства було наказано за період березень-квітень 2022 року здійснити перерахунок ставок оплати за послуги з організації торгівлі, застосовуючи 50% тарифу для зберігання товару та торгового обладнання, затверджених наказом від 12.08.2021 №14. Тобто, виходячи з локального нормативного акту самого Позивача, ним було встановлено, що за березень-квітень 2022 року застосовується зменшений на 50% розмір оплати за надані послуги з організації торгівлі.

Враховуючи вищевказане, з урахуванням положень наказу від 13.05.2022 б/н КП «Житній ринок» розмір заборгованості ФОП Моргуна О.В. перед ринком має становити: 4174,65 грн - березень 2022 року (50% тарифу); 4362,50 грн - квітень 2022 року (50% тарифу); 8995,50 грн - травень 2022 року (рахунок від 31.05.2022 № 639), що в сукупності складає 17 532,65 грн.

Таким чином, з урахуванням авансового платежу, зробленого Відповідачем, кінцевий розмір заборгованості має становити 9 532,65 грн. Проте, як стверджує скаржник, судом першої інстанції наведені обставини, що мають значення для справи, з?ясовано не було й задоволено позовні вимоги на суму 18 069,80 грн.

При цьому, ФОП Моргун О.В. зазначає про неналежне повідомлення останнього судом першої інстанції про розгляд справи. Так, провадження у справі №916/1408/22 відкрито ухвалою від 11.07.2022 Господарського суду Одеської області. Судом постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). В той же час, жодних процесуальних документів, доказів, а також судових рішень Відповідачем в рамках указаної справи отримано не було, а було встановлено наявність ї розгляду та ухвалення рішення по суті справи лише 23.12.2022, коли подано відповідну заяву про ознайомлення з матеріалами справи (засобами електронного поштового зв?язку). На думку апелянта, висновок суду є завідомо неправильним, а Відповідача таким чином обмежено у праві на доступ до правосуддя, правову допомогу й використання всіх наявних способів та засобів судового захисту та ін. правах. Судом, на додачу до цього, було зазначено, що Відповідач сам не скористався власним правом на подання процесуальних документів, і це попри те, що він навіть не був обізнаний про існування судової справи, оскільки судове рішення - ухвала про відкриття провадження у справі, мала бути надіслана судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, належним свідченням та доказом отримання такого листа мала б стати відмітка працівника установи поштового зв?язку про: отримання листа, відмову від отримання або ж відсутності отримувача за власним місцезнаходженням (у випадку, якщо таке місцезнаходження повідомлене самим учасником справи, якому надсилається судову рішення) при цьому, для останнього закон встановлює важливу умову, а саме, адреса такого місцезнаходження має бути повідомлена суду самим учасником, якому надсилається процесуальний документ чи судове рішення. А тому, посилання суду першої інстанції на положення ст. 242 ГПК України не є застосовними до цього випадку, адже ФОП Моргуном О.В. не повідомляв суд про будь-які адреси власного місцезнаходження. Натомість, про таку суд було повідомлено Позивачем. При цьому, в наведеній нормі зовсім не йдеться про «день спроби вручення» судового відправлення, як відправну точку в отриманні особою листа суду.

Додатково відповідач зазначає, що така ухвала мала бути надіслана ФОП Моргуну О.В. не рекомендованим листом з позначкою «Судова повістка», а без такої позначки, що вплинуло на строк зберігання поштового відправлення у оператора (таке зберігалось лише три дні) поштового зв?язку та можливість отримання такого Відповідачем. За інших умов, таке поштове відправлення мало перебувати у оператора поштового зв?язку один місяць і лише потім повернутись за закінченням строку зберігання.

Одночасно з поданням апеляційної скарги останнім заявлено клопотання про про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та надання можливості представнику відповідача приймати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та про розгляд апеляційної скарги відповідача на вищезгадане рішення у судовому засіданні із викликом сторін.

Також апелянтом заявлено клопотання про долучення нових доказів та про визнання обгрунтованими причин їх неподання у встановлений ГПК України строк.

Вказане клопотання скаржник мотивує тим, що нові докази не могли бути подані Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції у зв?язку з неналежним повідомленням останнього, що є поважною причиною їх неподання до суду першої інстанції, тому просить прийняти апеляційним господарським судом до матеріалів справи та дослідити наступні докази:

-копію листа-повідомлення від 04.07.2022 в інтересах ФОП Моргун О.В. про неможливість використання орендованого майна до КП «Житній ринок» (примірники оригіналу у Позивача та Відповідача);

-копію листа від 20.07.2022 за вих. № 292-113 КП «Житній ринок» (примірники оригіналу у Позивача та Відповідача);

-копію статуту КП «Житній ринок» (оригінал у Позивача);

-копію рахунку №445 від 27.04.2022 на суму 16 197,10 грн (послуги з організації торгівлі за березень 2022 року - 8 000,00 грн; послуги з організації торгівлі за квітень 2022 року - 8 000,00 грн; відшкодування експлуатаційно-технічних послуг (електроенергія) - 197,10 грн) (оригінал у Відповідача та Позивача); ???

-копію заяви від 26.05.2022 в інтересах ФОП Моргун О.В. про розірвання договорів з доказами направлення та отримання (примірники оригіналу у Позивача та Відповідача); ??

-копію акту передання-приймання до договору від 01.11.2021 №ПУ-23/2021 (примірники оригіналу у Позивача та Відповідача); ???

-копія додаткової угоди № 1 до договору від 01.11.2021 № ПУ-23/2021 (примірники оригіналу у Позивача та Відповідача); ???

-копію квитанції від 04.11.2021 про сплату авансового платежу у розмірі вартості послуг за один календарний місяць, який знаходився у розпорядженні ринку протягом всього терміну дії договору № I-23/2021 від 01.11.2021 на суму 8 000,00 грн (оригінал у Відповідача); ???

-копію заяви свідка ОСОБА_3 (оригінал у Відповідача, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022);

-копію заяви свідка ОСОБА_1 (оригінал у Відповідача, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022);

-копію адвокатського запиту до Подільського УП ГУНП в м. Києві (оригінал у Подільського УП ГУНП в м. Києві, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022);

-копію витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_3 (оригінал у Подільського УП ГУНП в м. Києві, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022);

-копію пояснень від 16.05.2022 ОСОБА_3 (оригінал у Подільського УП ГУНП в м. Києві, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022);

-копію заяви ОСОБА_3 від 16.05.2022 про вчинене кримінальне правопорушення (оригінал у Подільського УПІ ГУНІ в м. Києві, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022); ????

-копію колективної заяви підприємців від 03.05.2022 ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення (оригінал у Подільського УПІ ГУНП в м. Києві, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022); ????

-копію протоколу від 16.05.2022 допиту потерпілого (оригінал у Подільського УП ГУНП в м. Києві, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі № 915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022);

-копію наказу від 24.02.2022 б/н КП «Житній ринок» з додатками 1 та 2 (оригінал у Позивача); ????

-копію наказу від 13.05.2022 б/н КП «Житній ринок» (оригінал у Позивача);

-копію заяви від 26.04.2022 ФОП Моргуна О.В. до КП «Житній ринок» (оригінал у Позивача); ????

-копію звернення підприємців КП «Житній ринок» до КМДА (оригінал у КМДА, копію надіслано Позивачеві разом з відзивом на позовну заяву у справі №915/323/22 та отримано останнім 14.11.2022); ????

-копію довідки від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України (оригінал у ТПШУ).

В подальшому 07.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ФОП Моргуна О.В. надійшло клопотання про долучення доказів б/н від 06.02.2023 (вх.№84/23/Д2 від 07.02.2023), в якому скаржник просить визнати обґрунтованими та поважними причини неподання доказів у строк, визначений законом та поновити строк на їх подання до суду; приєднати докази, а саме: копію супровідного листа Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві та відповіді Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві.

Обгрунтовуючи необхідність залучення нового доказу скаржник зазначає, що як вбачається з відповіді від 18.01.2023 Лабораторії на адвокатський запит, Центральна випробувальна державна лабораторія Держпродспоживслужби Київській області та м. Києві Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві призупинила роботу своїх підрозділів, в тому числі на території КП «Житній ринок», 24.02.2022 та відновила її лише 25.04.2022. Отже, організація торгівлі КП «Житній ринок», який позиціонує себе як продовольчий (фермерський) ринок, серед інших, товарами тваринного й рослинного походження, без належного функціонування Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві Головного управління Держпродспоживслужби B M. Києві та повноцінної роботи 11 співробітників у період з 24.02.2022 до 25.04.2022, не могла бути здійснена. ФОП Моргун О.В. до 24.02.2022 здійснював торгівлю на території КП «Житній ринок» саме товарами тваринного походження - сирами, молоком та іншою молочною продукцією (торговельна мережа «Світ сирів»). Таким чином, докази, які надаються до суду разом із цим клопотанням підтверджують доводи Скаржника про неможливість користування у вищевказаний період на території КП «Житній ринок» орендованим майном його орендарями, серед інших і Відповідачем, через обставини, за які вони не відповідають.

Так, докази, які надаються Відповідачем разом із цим клопотанням - відповідь на адвокатський запит Лабораторії з додатками у вигляді копій її наказів й додатків до них, не могли бути подані до суду першої інстанції, позаяк отримані у розпорядження Відповідача лише 18.01.2023. До того ж, ФОП Моргун О.В. був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції будь-які докази, оскільки не брав участі у розгляді справи у цьому суді через неповідомлення його останнім про такий розгляд. Водночас, указані вище докази подаються до апеляційного суду відразу після відкриття ним апеляційного провадження. Разом з тим, можливість отримання цих доказів стороною Відповідача раніше у значній мірі утруднювалося військовими діями російської федерації проти України, постійними ракетно-бомбовими ударами, які завдають її війська по території України і, зокрема, по м. Києву та Київській області, наслідком чого є відсутність на значні проміжки часу електроживлення та послуги Інтернет у їх мешканців.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що з початком збройної агресії Російської Федерації проти України, комунальне підприємство «Житній ринок» не припиняло своєї роботи, забезпечувало діяльність ринку у повному обсязі та несло для цього всі необхідні витрати, зокрема витрати на охорону об?єкту, вивіз сміття, сплати за постачання електроенергії, водопостачання, тощо, що підтверджується відповідними актами надання послуг за березень - квітень місяць 2022 року. В той же час, в умовах діючого воєнного стану в країні, наказом від 24.02.2022 р. по підприємству частині працівників підприємства було оголошено простій. Всі інші працівники, зокрема в.о. генерального директора, заступника директора з питань торгівлі та інші продовжували виконувати свої посадові обов?язки. Таким чином Позивач продовжував виконувати свої обов?язки за договорами з підприємцями надаючи всі необхідні послуги по забезпеченню здійснення ними торгівлі на території ринку.

При цьому, як стверджує позивач, за погодженням профільного Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адміністрація ринку пішла на зустріч підприємцям та погодилась зменшити вартість наданих послуг за діючими договорами, про що було видано наказ від 13 травня 2022 року та поінформовано підприємців. Вирішено: за період березень-квітень 2022 р. здійснити перерахунок ставок оплати за послуги з організації торгівлі, застосовуючи 50% тарифу для зберігання товару та торгового обладнання, затверджених наказом від 12.08.2021 №14. 3 01.05.2022 р. і до закінчення воєнного стану в країні, застосувати 50% від тарифу, вказаного в раніше укладених договорах для користувачів торговельних місць, розташованих на першому та другому поверхах будівлі та на пандусі.

За результатами зазначеного рішення підприємцям, в тому числі і відповідачу, за договорами відповідно до яких Відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність на першому поверсі будівлі ринку були сформовані та надані нові рахунки на оплату та акти надання послуг. Між тим, відповідач і за таких обставин відмовився від оплати наданих послуг. Комунальне підприємство Житній ринок звертає увагу суду, що посилання Відповідача на те, що тариф має становити 50% від ціни послуг за договором є хибним, оскільки не відповідає умовам Договору та Наказу від 13.05.22 р.

Таким чином, твердження Відповідача про те, що поведінка Позивача була суперечливою і недобросовісною, на думку позивача, не відповідають дійсності оскільки Позивач діяв виключно на підставі умов Договору та вищезазначеного рішення.

В подальшому Позивач на виконання адвокатського запиту, листом від 20.07.22 No 292-113 допустив технічну помилку, зазначивши дату 24 березня 2022 р., замість 24 лютого 2022 р. Проте, що це є технічна помилка витікає з самої суті питання у адвокатському запиті та з попередніх листувань Позивача з Відповідачем, а також підтверджуються численними документальними доказами.

Більше того, у Наказі по підприємству від 13.05.22 р., у пункті 2, Позивач власноруч зазначає про нібито моментом фактичного відновлення діяльності ринку є 01.05.22 р., оскільки насправді у наказі йде мова не про фактичне відновлення діяльності ринку, а активне відновлення діяльності ринку, і це пов?язано з поверненням всіх працівників ринку на свої робочі місця.

Стосовно заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомляє наступне. ФОП Гламаздін В.В., також здійснював господарську діяльність на території ринку на підставі укладених з Позивачем договорів. І на даний момент у ОСОБА_1 також існує заборгованість по сплаті отриманих послуг у зв?язку з чим Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовними заявами про стягнення заборгованості. Позивач також у відзиві вказує на те, що між позивачем та ФОП Гламаздіним В.В. підписані акти звірок взаємних розрахунків за весь період співпраці (копії актів додаються), що повністю спростовує заяву ОСОБА_1 та також є документальним підтвердженням надання Позивачем послуг по забезпеченню здійснення торгівлі, в тому числі і в період березень - квітень 2022 року. Таким чином покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті до уваги оскільки є необ?єктивними, відверто неправдивими, мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 Кримінального кодексу України та зроблені з метою звільнитися від свого обов?язку

КП «Житній ринок» вважає додатковим підтвердженням обставини, що Позивач не припиняв надання послуг за Договором також те, що на виконання своїх обов?язків за Договором Відповідач сплатив 12.05.22 р. за використану за період березень - квітень 2022 року електричну енергію в розмірі 197,10 грн. (копія виписки банку міститься у матеріалах справи). У призначенні платежу Відповідачем вказано саме за період березень - квітень 2022 р., обладнання Відповідача, а саме, холодильники, холодильні вітрини в яких зберігалась продукція Відповідача та інше обладнання за весь час до моменту його вивезення споживало електроенергію, постачання якої забезпечувалось Позивачем. Таким чином Відповідач вчиняв дії на виконання договору, що є додатковим підтвердженням надання послуг Позивачем у період березень - травень 2022 року включно.

Щодо посилання Відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1., то позивач вказує, що сертифікат ТПП носить виключно інформативний характер. Такий лист не спрямований на кожну конкретну ситуацію.

Щодо тверджень скаржника про правову природу договору, то позивач зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна», передача в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування, відповідно до вимог цього Закону. Орендодавцями щодо комунального майна можуть бути комунальні підприємства за умови якщо загальна площа не перевищує 200 кв. м. Площа будівлі комунального підприємства «Житній ринок» значно перевищує 200 кв. м. та становить 15604,9 кв.м.. Тобто Орендодавцем може бути виключно Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) а комунальне підприємство яке володіє майном на праві господарського відання виступає стороною договору оренди комунального майна як балансоутримувач і такі договори поряд з іншими дійсно існують на підприємстві Позивача. Таким чином Договір №ПУ-23/2021 від 01.11.2021 р. не є договором оренди, а являється договором послуг. Але в будь-якому випадку чине законодавство України встановлює обов?язок сторін договору сумлінно виконувати взяті на себе обов?язки та забороняє відмовлятись від них в односторонньому порядку.

Одночасно з поданням відзиву на апеляційну скаргу позивачем заявлено клопотання про долучення доказів, мотивоване тим, що позивач про заперечення проти позову з боку Відповідача та обставини на які він посилається дізнався лише після отримання копії апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Таким чином, завдяки діям (бездіяльності) Відповідача, Позивач не міг надати додаткові докази разом з відповіддю на відзив у порядку ст.ст. 165 - 166 ГПК України з незалежних від нього причин, з метою повного та всебічного розгляду справи, в обгрунтування відзиву на апеляційну скаргу Відповідача, вважає за необхідне долучити до матеріалів справи, у якості доказів, відповідні документи, що додаються до цього відзиву на апеляційну скаргу Відповідача, а саме:

-Копія Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3401 від 31.03.22 р.;

-Копія Акту-передачі послуг наданих від 31.03.22 р. за договором №06695/1-5-07 від 02.06.06 р.;

-Копія Акту здачі-приймання (надання послуг) №2882 від 31.03.22 р.;

-Копія Акту №ОУ-0000480 від 30.04.22 р.;

-Копія Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №110 від 29.04.22 р.; ???

-Копія акту надання послуг ФОП Вознюк Р.О. за період березень-квітень 2022;

-Копія адвокатського запиту від 23.06.22 р.; ???

-Копії актів звірок взаємних розрахунків між КП «Житній ринок» та ФОП Гламаздін В.В.;

-Копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.09.19 р.

Також у відзиві КП «Житній ринок» наявне клопотання про зобов?язання Відповідача направити Позивачу додані до апеляційної скарги документи та подовження Позивачу строку для подання до відзиву на апеляційну скаргу, мотивоване тим, що 12 січня 2023 року Позивач отримав від Відповідача копію апеляційної скарги від 10.01.23 р. по справі №916/1408/22. Зазначена копія апеляційної скарги не містить жодного документу доданого до неї, що підтверджується описом вкладення у цінний лист. Згідно ст. 259 ГПІК України, особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення. Відповідач стверджує, що всі документи які є додатками до апеляційної скарги є в наявності у Позивача. Але, після ретельного ознайомлення зі змістом апеляційної скарги, Позивач прийшов до висновку, що це не відповідає дійсності. Зокрема у Позивача немає в наявності рахунку №445 від 27.04.2022 року на суму 16197,10 грн на який посилається Відповідач.

Щодо клопотання апелянта про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За положеннями ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481,00 грн. х 100 = 248 1000 грн.)

З огляду на те, що предметом розгляду у даній справі є стягнення 18069,80 грн., то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Однак, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є стягнення грошової суми, що є сумою, розмір якої не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.

Окремо, судова колегія звертає увагу на те, що подане апелянтом відповідне клопотання не містить обґрунтувань щодо необхідності проведення судового засідання з викликом сторін.

Щодо клопотання Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича про долучення доказів, наданих до апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, апелянт (відповідач по справі) зазначає, що він не міг надати докази до суду першої інстанції у зв`язку із необізнаністю відповідача про розгляд справи у Господарському суді Одеської області.

Дослідивши вказане клопотання, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву (частини 1, 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на відповідача).

Отже, судова колегія зазначає, що при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає. Клопотання повинне містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 256 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України. Принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець Моргун Олег Вікторович не приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, відзиву на позовну заяву чи інших документів до місцевого господарського суду не подавав.

Колегією суддів враховується, що вся судова кореспонденція направлялась на належну скаржнику поштову адресу (вул. Корабельна, 10, кв. 75, Первомайськ, Миколаївська область, 55200), тобто будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції не вбачається.

Разом з тим, це не спростовує факт того, що Фізична особа-підприємець Моргун Олег Вікторович не був обізнаний про наявність в провадженні Господарського суду Одеської області даної справи, не приймав участі у справі в суді першої інстанції та був позбавлений можливості на своєчасне подання зазначених вище доказів.

Судова колегія вважає, що необізнаність відповідача про розгляд судом першої інстанції даної справи є винятковим випадком неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції у строк, встановлений ч. 3 ст. 80 ГПК України, з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені відповідачем причини неможливості подання вищевказаних документів до суду першої інстанції є обґрунтованими і такими, що підтверджуються матеріалами справи, відтак, з огляду на недопущення порушень процесуальних прав відповідача у даній справі, додані до апеляційної скарги документи приймаються колегією суддів до розгляду.

Клопотання Фізичної особи-підприємця Моргуна Олега Вікторовича б/н від 06.02.2023 (вх.№84/23/Д2 від 07.02.2023) про долучення копії супровідного листа Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві та відповіді Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві від 18.01.2023, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідь Центральної випробувальної державної лабораторії Держпродспоживслужби в Київській області та м. Києві від 18.01.2023 датована після ухвалення рішення суду першої інстанції, яке оскаржується, водночас, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Щодо долучення КП «Житній ринок» доказів, наданих до відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову (ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За вимогами ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому за імперативним приписом ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, при зверненні до суду з позовною заявою, повинен був долучити до останньої усі можливі докази на підтвердження своєї правової позиції, однак, цього не зробив. Доказів неможливості отримати відповідні документи до суду не надав.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.04.2021 у справі №910/24991/15, від 11.06.2019 у справі №906/353/17, від 05.12.2018 у справі №910/7190/18, від 08.09.2020 у справі №927/761/19, від 21.06.2018 у справі №906/612/17.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія зазначає, що позивач РИНОК, при зверненні до суду з позовною заявою, повинен був долучити до останньої усі можливі докази на підтвердження своєї правової позиції, однак, цього не зробив. Доказів неможливості отримати відповідні документи до суду не надав.

Разом з тим, звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням, КП «Житній ринок» просить долучити до відзиву згадані вище документи , а саме: копія Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3401 від 31.03.22 р.; копія Акту-передачі послуг наданих від 31.03.22 р. за договором №06695/1-5-07 від 02.06.06 р.; копія Акту здачі-приймання (надання послуг) №2882 від 31.03.22 р.; Копія Акту №ОУ-0000480 від 30.04.22 р.; копія Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №110 від 29.04.22 р.; копія акту надання послуг ФОП Вознюк Р.О. за період березень-квітень 2022; копія адвокатського запиту від 23.06.22 р.; копії актів звірок взаємних розрахунків між КП «Житній ринок» та ФОП Гламаздін В.В; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.09.19 р..

Як зазначалось вище, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Проте, за умовами ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок постанови Верховного Суду від 13.04.2021 зі справи №909/722/14, від 01.07.2021 у справі №46/603, від 22.12.2022 у справі №910/14923/20).

При цьому, Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування ст. 269 Господарського процесуального кодексу України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі №10/Б-921/1442/2013, від 22.12.2022 у справі №910/14923/20).

Принцип рівності сторін у судовому процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/20010/20, від 16.11.2022 у справі №910/4390/21).

Прийняття апеляційним судом доказів, без встановлення й оцінки обов`язкових за ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності правозастосування (постанова Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №910/14923/20).

При цьому, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що позивач подаючи вищенаведені документи, долучені до відзиву на апеляційну скаргу, не обґрунтував поважності причин не подачі даних доказів місцевому господарському суду разом з позовом з причин, що не залежали від нього, що в силу дії ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, виключає прийняття таких доказів у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія відмовляє у задоволенні клопотання позивача про долучення вищевказаних документів до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції.

Клопотання КП «Житній ринок» про витребування у відповідача рахунку №445 від 27.04.2022 року на суму 16197,10 грн, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення, оскільки позивачем не зазначено поважних причин неможливості своєчасного звернення з клопотаннями про витребування доказів в суд першої, не вказано обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати, при цьому останнім не зазначено заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу та причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання у відповідності до ст. 81 ГПК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №916/1408/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2022 у справі №916/1408/22, розгляд даної апеляційної скарги вирішено здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану та у зв`язку із перебуванням головуючого судді Савицького Я.Ф. у відпустці з 07.03.2023 по 17.04.2023, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Моргуна Олега Вікторовича на рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2022 у справі №916/1408/22 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Стосовно аргументів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне.

Ухвала Господарського суду Одеської області від 11.07.2022 у справі №916/1408/22 направлялась учасникам справи в порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема відповідачу, за адресою, вказаною в позовній заяві (вул.Корабельна,10,кв.75,Первомайськ,Миколаївська область, 55200), яка є його місцезнаходженням, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), про що свідчить відтиск штампу вихідної кореспонденції на зворотному боці другої сторінки ухвали з зазначенням адреси відповідача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення з позначкою на конверті Судова повістка.

29.07.2022 за вх.№ 11579/22 на адресу суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке направлялося на адресу відповідача, з відміткою листоноші адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.59).

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками адресат відсутній, закінчення терміну зберігання тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Сам лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Судова повістка. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою Судова повістка, працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта поштових відправлень суду, які є Судовими повістками в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для Судових повісток причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала суду вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

ГПК України не передбачено обов`язок суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою про неможливість вручення з огляду на відсутність адресата за його місцезнаходженням.

Окрім того, інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Для цих цілей існує Єдиний державний реєстр судових рішень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України Про доступ до судових рішень судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Отже у відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, та реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Враховуючи, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі Пономарьов проти України, рішенні від 26.04.2007 по справі Олександр Шевченко проти України, рішенні від 14.10.2003 по справі Трух проти України.

Враховуючи незабезпечення відповідачем отримання поштової кореспонденції за своїм офіційним місцезнаходженням, а також відсутність у вказаному реєстрі відомостей щодо електронної пошти, не повідомлення суду інших засобів зв`язку з відповідачем, колегія суддів прийшла до висновку, що вказані дії свідчать про відмову від отримання відповідачем судових повісток (ухвал суду).

При цьому скаржником безпосередньо в його апеляційній скарзі зазначена така ж адреса, на яку судом першої інстанції відправлялись поштові кореспонденції.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було вчинено необхідні дії щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано можливість викласти свої, зокрема, заперечення проти задоволення позовних вимог, натомість відповідач не вживав заходів щодо реалізації наданого йому права навести свої доводи та міркування, заперечення проти заяв, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, шляхом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01 листопада 2021 року, між позивачем та відповідачем, був укладений договір № ПУ-23/2021 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі (надалі по тексту договір).

Згідно п.1.1. договору, позивач надає за плату послугу із забезпечення відповідача на території ринку торговельним місцем (складське приміщення) № ПУ-23 (відповідно до план-схеми) в підвальному приміщенні будівлі ринку, загальною площею 40,0 кв. м., для ведення господарської діяльності, а саме для зберігання товару та устаткування.

Факт передачі торговельного місця відповідачу підтверджується Актом приймання-передачі торговельного місця від 01.11.2021 (п.1.2.

Відповідно до п.2.1. договору, вартість послуг за цим Договором становить 8000,00 грн. в місяць, в.т.ч. ПДВ - 1333,33 грн. Крім цього, Підприємець зобов`язаний відшкодувати Ринку комунальні та експлуатаційно- технічні витрати.

Згідно п.2.5. договору, за наступні місяці користування послугами ринку відповідно до п.1.1 договору, відповідач здійснює оплату вартості послуг позивачу 100%-вим авансовим платежем не пізніше п`ятнадцятого числа місяця, в якому будуть надаватися послуги, в розмірі місячної вартості послуг за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Відповідно до п.2.9. договору встановлено, що послуги за період, за який надійшла оплата від Підприємця вважаються наданими належним чином і в повному обсязі, якщо торгівельне місце фактично зайняте майном Підприємця (розміщений ролет, знаходиться товар та інші речі). У разі, якщо Підприємець не здійснює торгівельну діяльність, але не звільнив торгівельне місце від власних речей та не розірвав Договір, Договір продовжує діяти, а послуги надаються в повному обсязі, передбаченому Договором.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань по даному договору, якщо таке невиконання або неналежне виконання є наслідком дії обставин, що знаходяться поза сферою контролю невиконуючої сторони.

Згідно п.7.1 цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 01.11.2022. Договір вважається продовженим на такий же строк, якщо не менш ніж за 5 календарних днів до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови Підприємця від оплати за надані послуги. (п. 6.3 договору)

За період дії договору, а саме з 01.11.21 р. по 31.05.22 р. відповідач отримав послуги від позивача на суму 58 464,00 грн та використав електричну енергію на суму 509,80 грн, що підтверджується актами виконаних робіт за зазначений період та рахунками на оплату. Разом 58973,80 грн.

На виконання своїх обов`язків за договором щодо сплати отриманих послуг відповідач сплатив 40394,20 грн та відшкодував використану електричну енергію в розмірі 509,80 грн, що підтверджується виписками з банку та прибутковими касовими ордерами. Разом 40 904 грн.

Таким чином розмір заборгованості відповідача за договором складає 18 069,80 грн та не заперечується відповідачем.

Як зазначає позивач, 31 травня 2022 року на поштову адресу позивача надійшла заява відповідача від 23.05.2022 р. про розірвання договору. У відповідь на дану заяву позивач направив лист відповідачу від 01.06.2022 року про те, що договір, відповідно до п. 7.4. договору та заяви відповідача припиняє свою дію з 01 червня 2022 року. У відповіді позивач направив відповідачу рахунки-фактури та акти виконаних робіт за неоплачений період дії договору, а саме, за період березень - травень 2022 року з проханням підписати акти виконаних робіт та один екземпляр повернути позивачу.

Також у відповіді на заяву відповідача містилась вимога щодо сплати заборгованості за вищезазначений період у розмірі 18069,80 грн.

На даний момент відповідач не підписав вищезазначені акти виконаних робіт та не сплатив заборгованість, що склалася на 01 червня 2022 року за договором.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Так, предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зо договором №ПУ-23/2021 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості зо договором №ПУ-23/2021 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі в сумв 18069,80 грн., з огляду на таке.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст.526 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також ст. 907 Цивільного кодексу України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що спірний договір за своєю правовою природою є договором оренди(найму), з чим колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до положень Правил торгівлі на ринках у місті Києві, затверджених рішенням Київської міської ради від 06.07.2017 року №732/2894 (далі - Правила торгівлі на ринках у місті Києві), за окрему плату продавцям Ринку можуть надаватися такі послуги: бронювання торговельних місць; прокат торговельного інвентарю, обладнання, засобів вимірювальної техніки, санітарного одягу; зберігання особистих речей і продукції в камерах схову, на складах і в холодильниках; зважування на товарних вагах; розруб м?яса свіжого (рубачами м?яса ринку); утримання торговельного місця в належному стані; інформаційні оголошення рекламного та довідкового характеру; забезпечення місцями в готелях і на автостоянках (за наявності їх на ринку); консультації спеціалістів; вантажно-розвантажувальні роботи і транспортні послуги; приймання для подальшого продажу продукції та інших товарів тощо.

Тарифи на послуги ринку, що пов?язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, встановлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства України.

Адміністрація ринку, у разі надання продавцям торговельних місць на визначений термін, укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати такі відомості: термін дії угоди; асортимент (вид) товарів, що реалізуються; розташування торговельного місця; умови утримання торговельного місця; розмір та порядок оплати утримання торговельного місця; перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Відтак, правилами торгівлі на ринках у місті Києві окрім договорів оренди комунального майна можуть укладатися і договори послуг.

Крім того, відповідно до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна», передача в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування, відповідно до вимог цього Закону.

Орендодавцями щодо комунального майна можуть бути комунальні підприємства за умови якщо загальна площа не перевищує 200 кв. м.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права площа будівлі комунального підприємства «Житній ринок» значно перевищує 200 кв. м. та становить 15604,9 кв.м. Тобто Орендодавцем може бути виключно Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а комунальне підприємство, яке володіє майном на праві господарського відання, виступає стороною договору оренди комунального майна як балансоутримувач і такі договори поряд з іншими дійсно існують на підприємстві Позивача.

Таким чином, судова колегія не погоджується з доводами апелянта, що висновок суду першої інстанції стосовно природи спірного Договору є хибним. Відповідно, спірний Договір №ПУ-23/2021 від 01.11.2021за своєю правовою природою є договором про надання послуг, до якого повинні застосовуватися положення закону, що регулюють відносини оренди (найму).

Щодо посилання апелянта на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2021/02.0-7.1., то судова колегія не враховує відповідні доводи відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 розпорядження ТТП України від 25.02.2022 №3 "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України", що розміщений в мережі Інтернет за посиланням: https://ucci.org.ua/uploads/files/62989f8bb62c.pdf, установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п. 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами та доповненнями).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами і доповненнями).

Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

У ст.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово- промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44 (5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.10 регламенту).

Суд звертає увагу, що надання Сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, суд апеляційної інстанції встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не шляхом розміщення на сайті ТПП України загального офіційного листа.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. ст. 14 та 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України саме для ФОП Моргуна О.В. форс-мажорної обставини, а тому, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2021/02.0-7.1., на який посилається апелянт, колегія суддів розцінює виключно як інформаційне повідомлення, оскільки такий лист не заміняє сертифікату ТПП.

Між тим, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанцій встановлено наявність заборгованості відповідача за надані послуги у розмірі 18 069,80 грн, у зв?язку з чим, на думку місцевого господарського суду, позовна вимога позивача підлягає задоволенню повністю.

У той же час, Господарським судом Одеської області при визначенні суми заборгованості не було враховано наступне.

Так, згідно з п. 2.1. Договору, вартість послуг за цим Договором становить 8000 грн в місяць, в т.ч. ПДВ - 1333,33 грн.

Крім цього, підприємець зобов?язаний відшкодувати ринкові комунальні та експлуатаційно технічні витрати.

За п. 2.2 Договору, не пізніше 5-ти календарних днів з моменту підписання даного Договору, Підприємець зобов?язаний здійснити оплату вартості послуг ринку в розмірі, зазначеному в п. 2.1 даного Договору, яка буде зарахована як оплата вартості послуг за перший місяць користування торгівельним місцем та авансовий платіж в розмірі вартості послуг за один календарний місяць, який знаходиться в розпорядженні Ринку протягом всього терміну дії Договору як гарантія сплати Підприємцем послуг Ринку або виконання будь-яких інших грошово-майнових зобов?язань за Договором.

Відповідно до п. 2.3. Договору, за умови належного виконання Підприємцем всіх своїх зобов`язань за договором, сума авансового платежу може бути використана ринком як оплата вартості послуг за останній місяць використання торгівельного місця у відповідній частині або на виконання робіт по приведенню торгівельного місця в стан, співвідносне тому, в якому Ринок передав, а підприємець прийняв його.

У разі неможливості заліку авансового платежу в оплату вартості послуг за останній місяць використання торгівельного місця, авансовий платіж повертається Підприємцю протягом п?ятнадцяти (15-ти) банківських днів з дати підписання Сторонами додаткової угоди про розірвання договору за умови погашення Підприємцем заборгованостей по договору, у разі якщо вони існують (п. 2.4. Договору).

Згідно з п. 2.5. Договору, за наступні місяці користування послугами ринку відповідно до п. 1.1 даного Договору, Підприємець здійснює оплату вартості послуг Ринку 100%-вим авансовим платежем не пізніше п?ятнадцятого числа місяця, в якому будуть надаватися послуги, в розмірі місячної вартості послуг за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Підприємець, вважається таким, що виконав зобов?язання з оплати, з моменту надходження коштів у сумі, зазначеній в рахунку (квитанції) на оплату, на рахунок ринку (п. 2.8. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Моргуном О.В. було здійснено оплату першого місяця оренди, а також внесено суму авансового платежу в розмірі 8000 грн, вказана обставина не заперечується сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 1 наказу від 13.05.2022 6/н КП «Житній ринок», бухгалтерії підприємства було наказано за період березень-квітень 2022 року здійснити перерахунок ставок оплати за послуги з організації торгівлі, застосовуючи 50% тарифу для зберігання товару та торгового обладнання, затверджених наказом від 12.08.2021 №14 ( т1.а.с.166).

Тобто, виходячи з нормативного акту самого Позивача, ним було встановлено, що за березень-квітень 2022 року застосовується зменшений на 50% розмір оплати за надані послуги з організації торгівлі.

Враховуючи той факт, що предметом Договору (розділ 1) визначено забезпечення ФОП Моргуна О.В. торговельним місцем для ведення господарської діяльності, а саме зберігання товару та устаткування, таке зменшення вартості розміру оренди за березень-квітень 2022 року застосовується й щодо Договору.

Відповідно до п. 3.2.3. Договору, ринок має право, зокрема, змінювати розмір плати за послуги, з попередженням про це підприємця за 7 днів, шляхом розміщення відповідного повідомлення на інформаційних дошках на території ринку, який знаходиться за фактичною адресою ринку або шляхом безпосереднього письмового повідомлення підприємця.

За ч.ч. 1-2 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За розрахунками Позивача, за ФОП Моргуном О.В. наявна наступна заборгованість:

-8349,30 грн - березень 2022 року (рахунок від 28.04.2022 №445);

-8725,00 грн - квітень 2022 року (рахунок від 28.04.2022 №543); ???

-8995,50 грн - травень 2022 року (рахунок від 31.05.2022 №639), що в сукупності становить 26 069,80 грн.

КП «Житній ринок», при цьому, також було враховано авансовий платіж, зроблений Відповідачем і на підставі цього визначено кінцевий розмір заборгованості в сумі 18 069,80 грн.

Разом з тим, Скаржник надав до суду власний розрахунок заборгованості з урахуванням положень наказу від 13.05.2022 б/н КП «Житній ринок», виходячи з якого розмір заборгованості ФОП Моргуна О.В. перед ринком має становити:

-4174,65 грн - березень 2022 року (50% тарифу); ???

-4362,50 грн - квітень 2022 року (50% тарифу);

-8995,50 грн - травень 2022 року (рахунок від 31.05.2022 №639), що в сукупності складає 17 532,65 грн.

Таким чином, з урахуванням авансового платежу, зробленого скаржником, кінцевий розмір заборгованості має становити 9 532,65 грн.

Перевіривши розрахунок заборгованості, наданий скаржником, колегія суддів зазначає, що вказаним розрахунком вірно встановлено його відповідність обставинам справи і є арифметично вірним.

Судова колегія враховує наказ від 13.05.2022 6/н КП «Житній ринок», в якому зазначено, що за період березень-квітень 2022 року бухгалтерії здійснити перерахунок ставок оплати за послуги з організації торгівлі, застосовуючи 50% тарифу для зберігання товару та торгового обладнання, затверджених наказом від 12.08.2021 №14

Окрім того, колегія суддів наголошує, що наданий скаржником - ФОП Моргуном О.В. власний розрахунок додатково підтверджує ту обставину, що самим апелянтом визнано факт заборгованості за спірним договором №ПУ-23/2021 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі за період березень-травень 2022 року, тому інші аргументи, які зазначені скаржником безпосередньо в його апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом першої інстанції наведені обставини, що мають значення для справи, з?ясовано не було й задоволено позовні вимоги в повному обсязі на суму 18 069,80 грн, з чим колегія суддів категорично не погоджується, Південно-захійдний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2022 у справі №916/1408/22.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2022 у справі №916/1408/22 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволенню вказаних позову та скарги.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.09.2022 у справі №916/1408/22 за позовом Комунального підприємства "Житній ринок" до Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича про стягнення 18 069,80 грн скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Комунального підприємства "Житній ринок" до Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича на користь Комунального підприємства "Житній ринок" суму основного боргу у розмірі 9 532,65 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 1308,72 грн.

В іншій частині позову відмовити".

Стягнути з Комунального підприємства "Житній ринок" на користь Фізичної особи-підприємця Моргун Олега Вікторовича 1758,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді С.І. Колоколов

Я.Ф. Савицький