РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023Справа № 910/1518/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв»

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 97 342, 29 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 97 342, 29 грн, з яких: 70 210, 99 грн - основний борг за спожитий природний газ за період грудень 2020 - лютий 2021, 5 753, 45 грн - пеня, 18 428, 99 грн - інфляційні втрати та 2 948, 86 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № С/248-20/173 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 16.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.02.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку 13.02.2023).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

14.03.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначає, що додані до позовної заяви акти не підписані відповідачем, а отже не можуть вважатися належними та допустимими доказами і бути підставою для стягнення заборгованості. Крім того, відповідач вказує, що договір № С/248-20/173 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 16.03.2020 діяв до 31.12.2020, а тому минув строк позовної давності, оскільки сторонами у договорі був погоджений строк позовної давності тривалістю 1 рік.

03.04.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що позивачем неодноразово направлялися відповідачу для підписання акти приймання-передачі природного газу, проте відповідач їх не підписав, вмотивовану відмову від підписання не надав. Також, позивач вказує, що на законодавчому рівні було збільшено строки загальної та спеціальної позовної давності. Крім того, разом з відповіддю на відзив, позивачем подано клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив, в якому він вказує, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України більшість працівників позивача виїхали у більш безпечну місцевість та за кордон, що унеможливлює своєчасне отримання кореспонденції та передачу її безпосередньо до виконавців, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку на подачу відповіді на відзив та поновити процесуальний строк.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив суд зазначає, що відповідно до пункту 4 резолютивної частини ухвали суду від 20.02.2023 було зобов`язано позивача протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву надати суду відповідь на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 3-6 ст. 165 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Як зазначає позивач у клопотанні про поновлення строку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» отримало відзив на позовну заяву 17.03.2023.

Тож, встановлений судом 5-денний строк для подання відповідь на відзив сплинув 22.03.2023 (останній день для подання відповіді на відзив).

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на відзив надіслано засобами поштового зв`язку 30.03.2023, згідно накладної АТ «Укрпошта».

Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, необхідність дослідження всіх обставин справи, суд вважає за необхідне поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» строк подання відповіді на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (далі - постачальник) та Департаментом патрульної поліції (далі- споживач) укладено договір №С/248-20/173 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) споживачу у 2020 році природний газ відповідно до коду СРV за ДК 021:2015 - 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені цим договором.

Плановий обсяг постачання газу - 45,000 тис. куб.м. (п. 1.2. договору).

Планові обсяги постачання газу по місяцях в тис. куб.м. зазначаються в додатку 1 до цього договору (п. 1.3. договору).

Передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об`єкта споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (п. 1.5. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, ціна газу становить 3482, 50 грн за 1000 куб.м., крім того ПДВ 696, 50 грн, а всього з ПДВ 4 179, 00 грн.

Ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору в порядку, встановленому законодавством України та цим договором (п. 3.3. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Пунктами 2.9 - 2.9.3. договору передбачено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 07 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов?язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ (п. 2.9.1).

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання - передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п. 2.9.2.).

Споживач протягом п?яти днів з дати одержання акта приймання - передачі газу зобов?язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обгрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу (п. 2.9.3).

Відповідно до п. 2.9.5. договору, у випадку не повернения споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі газу, або ненадання письмової обгрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Згідно п. 3.6. договору, загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 188055, 00 грн, в т.ч. ПДВ - 31342, 50 грн.

За умовами п. 4.2.1. договору, постачальник надає споживачу рахунок та акт приймання-передачі за спожитий газ з 15 по 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

У п. 4.2.2. договору сторони передбачили, що споживач здійснює оплату обсягу поставленого (спожитого) газу у попередньому розрахунковому періоді шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України за рахунок коштів Державного бюджету України протягом 7 (семи) робочих днів з моменту надання постачальником рахунку та акту приймання-передачі газу за ціною, діючою на момент постачання газу, але яка не повинна бути більшою за ціну, вказану в п. 3.2. цього договору.

Згідно п. 6.2.1. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.2. договору, сторони домовились, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, компенсацій встановлюється тривалістю 1 (один) рік.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2020 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Обов`яок постачальника щодо поставки природного газу споживачу виникає з моменту припинення обов`язку постачати природний газ діючим постачальником (п. 11.1. договору).

Додатком № 1 до договору № С/248-20/173 від 16.03.2020 сторони погодили планові обсяги та адреси постачання природного газу: м. Чернівці, вул. Заводська, 22 - 45,000 тис.м.3, у тому числі по місяцях: січень (-); лютий (-); березень - 4,000 тис.куб.м; квітень(-); травень (-); червень (-); липень (-); серпень (-); вересень (-); жовтень - 7,500 тис.куб.м; листопад - 15,600 тис.куб.м; грудень - 17,900 тис.куб.м.

19.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (постачальник) та Департаментом патрульної поліції (споживач) укладено додаткову угоду № 2 до договору № С/248-20/173 від 16.03.2020, відповідно до якої сторони вирішили п. 1.2., п. 3.2., п 3.6., а також додаток № 1 до договору викласти в наступній редакції:

Пункт 1.2. договору: «Плановий обсяг постачання газу - 22, 000 тис. куб.м.».

Пункт 3.2. договору: «Ціна газу становить 3830,75 грн за 1000 куб.м., крім того ПДВ 766,15 грн, а всього з ПДВ 4596, 90 грн».

Пункт 3.6. договору: «Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 101 131, 80 грн, в т.ч. ПДВ - 16 855, 30 грн».

Додаток № 1 до договору: «Планові обсяги та адреси постачання природного газу м. Чернівці, вул. Заводська, 22 - 22,000 тис.м.3, у тому числі по місяцях: січень (-); лютий (-); березень - (-); квітень (-); травень (-); червень (-); липень (-); серпень (-); вересень (-); жовтень - 4,000 тис.куб.м; листопад - 9,000 тис.куб.м; грудень - 9,000 тис.куб.м.».

Також, 20.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (постачальник) та Департаментом патрульної поліції (споживач) укладено додаткову угоду № 3 до договору № С/248-20/173 від 16.03.2020, згідно якої сторони вирішили п. 1.2., п. 3.2., п 3.6., а також додаток № 1 до договору викласти в наступній редакції:

Пункт 1.2. договору: «Плановий обсяг постачання газу - 22, 000 тис. куб.м.».

Пункт 3.2. договору: «Ціна газу становить 4 213, 80 грн за 1000 куб.м., крім того ПДВ 766,15 грн, а всього з ПДВ 5056, 56 грн».

Пункт 3.6. договору: «Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 101 131, 20 грн, в т.ч. ПДВ-16 855, 00 грн».

Додаток № 1 до договору: «Планові обсяги та адреси постачання природного газу м. Чернівці, вул. Заводська, 22 - 22,000 тис.м.3, у тому числі по місяцях: січень (-); лютий (-); березень - (-); квітень (-); травень (-); червень (-); липень (-); серпень (-); вересень (-); жовтень - 2,000 тис.куб.м; листопад - 9,000 тис.куб.м; грудень - 9,000 тис.куб.м.».

Крім того, 29.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (постачальник) та Департаментом патрульної поліції (споживач) укладено додаткову угоду № 4 до договору № С/248-20/173 від 16.03.2020, відповідно до якої сторони вирішили п. 1.2., п. 3.2., п 3.6., а також додаток № 1 до договору викласти в наступній редакції:

Пункт 1.2. договору: «Плановий обсяг постачання газу - 16, 000 тис. куб.м.».

Пункт 3.2. договору: «Ціна газу становить 4 635, 00 грн за 1000 куб.м., крім того ПДВ 927,00 грн, а всього з ПДВ 5562, 00 грн».

Пункт 3.6. договору: «Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 84 790, 43 грн, в т.ч. ПДВ-14 131, 74 грн».

Додаток № 1 до договору: «Планові обсяги та адреси постачання природного газу м. Чернівці, вул. Заводська, 22 - 16,00033 тис.м.3, у тому числі по місяцях: січень (-); лютий (-); березень - (-); квітень (-); травень (-); червень (-); липень (-); серпень (-); вересень (-); жовтень (факт) - 1, 23017 тис.куб.м; листопад (факт) - 7,08616 тис.куб.м; грудень - 7, 684 тис.куб.м.».

30.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (постачальник) та Департаментом патрульної поліції (споживач) укладено додаткову угоду № 5 до договору № С/248-20/173 від 16.03.2020, відповідно до якої сторони вирішили п. 11.1. договору викласти в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.01.2021 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Обов`язок постачальника щодо поставки природного газу споживачу виникає з моменту припинення обов`язку постачати природний газ діючим постачальником».

У п. 2 додаткової угоди сторони домовились, що в 2021 році постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) споживачу природний газ в обсязі, який не перевищить 20 % від загальної ціни визначеної в договорі, укладеному в 2020 році.

29.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (постачальник) та Департаментом патрульної поліції (споживач) укладено додаткову угоду № 6 до договору № С/248-20/173 від 16.03.2020, якою сторони вирішили п. 1.2. договору викласти в наступній редакції: «Плановий обсяг постачання природного газу у 2020 році - 16,87159 тис.куб.м., у 2021 році - 2,772 тис. куб.м.».

Пункт 3.6. договору викладено в наступній редакції: Загальна сума договору складається:

3.6.1. у 2020 році - із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 84 790, 43 грн, в тому числі ПДВ - 14 131, 74 грн;

3.6.2. у 2021 році - із місясних сум вартості газу поставленого споживачеві за цим договором та становить 16 957, 98 грн, в тому числі ПДВ - 2 826, 33 грн.

Ця додаткова года набирає чинності з дати її підписання. У порядку, визначеному ч. 3 ст. 361 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які склалися з 01.01.2021 року (п. 3 додаткової угоди № 6).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, ним було поставлено відповідачу природний газ у період з листопада 2020 по лютий 2021 у наступних обсягах: 7, 0861600 тис. куб.м. на суму 35 831, 59 грн згідно акту приймання-передачі природного газу № РН-0007439 від 30.11.2020, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств, яка сплачена відповідачем; 8, 55526 тис. куб.м. на загальну суму 47 584, 36 грн згідно актів приймання-передачі природного газу № РН-0007799 від 23.12.2020 (підписаний представниками сторін та скріплений печатками) та № РН-0008363 від 31.12.2020 (який не містить підпису та печатки відповідача); 8, 18217 тис.куб.м. на загальну сума 45 509, 22 грн згідно акту приймання-передачі природного газу № РН-0000777 від 31.01.2021 (який не містить підпису та печатки відповідача), з урахуванням акту ВН-0000154 коригування вартості природного газу від 26.05.2021 та акту приймання-передачі природного газу № РН-0000778 від 31.01.2021 (підписаний представниками сторін та скріплений печатками), з урахуванням акту № ВН-0000155 коригування вартості природного газу від 26.05.2021; 6,8129000 на суму 41 678, 59 грн, згідно акту приймання передачі природного газу № РН-0001280 від 28.02.2021, який не містить підпису та печатки відповідача, з урахуванням акту № ВН-0000156 коригування вартості природного газу від 26.05.2021.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково, внаслідок чого за Департаментом патрульної поліції утворилась заборгованість у розмірі 70 210, 99 грн. за актами приймання передачі природного газу № РН-0008363 від 31.12.2020, № РН-0000777 від 31.01.2021 та № РН-0001280 від 28.02.2021, з урахуванням актів коригування, які не підписані відповідачем.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 161/06-03 від 03.06.2021, в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість за поставлений природний газ у грудні 2020 та січні-лютому 2021 на суму 70 210, 99 грн, в додатках до якої надіслані відповідачу акти приймання-передачі природного газу № РН-0008363 від 31.12.2020, № РН-0000777 від 31.01.2021 та № РН-0001280 від 28.02.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком. Вказана претензія отримана відповідачем 08.06.2021 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого природного газу, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 70 210, 99 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 753, 45 грн - пені за період з 15.06.2021 по 14.12.2021, 18 428, 99 грн - інфляційні втрати за період червень 2021 по вересень 2022 та 2 948, 86 грн - 3 % річних за період з 15.06.2021 по 07.11.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу природний газ у період з листопада 2020 по лютий 2021 у наступних обсягах:

- 7, 0861600 тис. куб.м. на суму 35 831, 59 грн згідно акту приймання-передачі природного газу № РН-0007439 від 30.11.2020, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств, яка сплачена відповідачем;

- 8, 55526 тис. куб.м. на загальну суму 47 584, 36 грн згідно акту приймання-передачі природного газу № РН-0007799 від 23.12.2020, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками та акту приймання-передачі природного газу № РН-0008363 від 31.12.2020, який не містить підпису та печатки відповідача;

- 8, 18217 тис.куб.м. на загальну суму 45 509, 22 грн згідно акту приймання-передачі природного газу № РН-0000777 від 31.01.2021, який не містить підпису та печатки відповідача, з урахуванням акту ВН-0000154 коригування вартості природного газу від 26.05.2021 та акту приймання-передачі природного газу № РН-0000778 від 31.01.2021, підписаний представниками сторін та скріплений печатками, з урахуванням акту № ВН-0000155 коригування вартості природного газу від 26.05.2021;

- 6,8129000 на суму 41 678, 59 грн, згідно акту приймання передачі природного газу № РН-0001280 від 28.02.2021, який не містить підпису та печатки відповідача, з урахуванням акту № ВН-0000156 коригування вартості природного газу від 26.05.2021.

Проте, відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково, що підтверджується платіжним дорученням № 1591 від 25.02.2021 на суму 16 957, 98 грн, відповідно до якого здійснено оплату за актом № РН-0000778 від 31.01.2021; платіжним дорученням № 21489 від 30.12.2020 на суму 42 738, 41 грн, згідно якого здійснено оплату за актом № РН-0007799 від 23.12.2020; платіжним дорученням № 18535 від 16.12.2020 на суму 35 831, 59 грн, відповідно до якого здійснено оплату за актом № РН-0007439 від 30.11.2020, внаслідок чого за Департаментом патрульної поліції утворилась заборгованість у розмірі 70 210, 99 грн. за актами приймання передачі природного газу № РН-0008363 від 31.12.2020, № РН-0000777 від 31.01.2021 та № РН-0001280 від 28.02.2021, з урахуванням актів коригування, які не підписані відповідачем.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що акти приймання передачі природного газу № РН-0008363 від 31.12.2020, № РН-0000777 від 31.01.2021 та № РН-0001280 від 28.02.2021 не підписані відповідачем, а отже не можуть вважатися належними та допустимими доказами і бути підставою для стягнення заборгованості. Крім того, відповідач вказує, що договір № С/248-20/173 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 16.03.2020 діяв до 31.12.2020, а тому минув строк позовної давності, оскільки сторонами у договорі був погоджений строк позовної давності тривалістю 1 рік.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Так, додатковою угодою № 5 від 30.12.2020 до договору №С/248-20/173 від 16.03.2020, сторонами було вирішено продовжити строк дії договору до 31.01.2021, а в частині розрахунків - до повного їх виконання сторонами.

Тобто, сторонами за взаємною згодою було продовжено строк дії договору до 31.01.2021 із визначенням у додатковій угоді № 6 від 29.01.2021 до договору обсяги природного газу, які підлягають передачі відповідачу у 2020 та 2021 році. Відповідно, акти виставлені позивачем в межах дії договору №С/248-20/173 від 16.03.2020.

При цьому, при формуванні вищезазначених актів приймання передачі природного газу № РН-0008363 від 31.12.2020 на суму 4 845, 93 грн, № РН-0000777 від 31.01.2021 на суму 33 097, 26 грн та № РН-0001280 від 28.02.2021 на суму 41 678, 59 грн, з урахуванням актів коригування позивач керувався даними інформаційної платформи Оператора ГТС України в порядку, визначеному пунктом 12 розділу II постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил постачання природного газу" від 30.09.2015 №2496 (далі - Постанова НКРЕКП), в якій зазначено, що на підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Також, відповідно до п. 12 розділу II постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, за підсумками розрахункового періоду споживач (відповідач) до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

Частиною 3 статті 670 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 10 розділу II Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Пунктами 2.9 - 2.9.3. договору передбачено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 07 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов?язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ (п. 2.9.1).

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання - передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п. 2.9.2.).

Споживач протягом п?яти днів з дати одержання акта приймання - передачі газу зобов?язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обгрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу (п. 2.9.3).

Відповідно до п. 2.9.5. договору, у випадку не повернения споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі газу, або ненадання письмової обгрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

З матеріалів справи вбачається, що свої зобов`язання передбачені пунктом 12 розділу II постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 та договором відповідач не виконав, акти про фактичний об`єм розподіленого природного газу за грудень 2020 - лютий 2021 позивачу не надавав, у зв`язку з чим позивачем здійснено розрахунок вартості спожитого відповідачем у грудні 2020 - лютому 2021 на підставі даних, наданих оператором ГТС - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що непідписання відповідачем актів приймання передачі природного газу № РН-0008363 від 31.12.2020 на суму 4 845, 93 грн, № РН-0000777 від 31.01.2021 на суму 33 097, 26 грн та № РН-0001280 від 28.02.2021 на суму 41 678, 59 грн, з урахуванням актів коригування за умови відсутності до 10 числа місяця, наступного за звітним письмової вмотивованої відмови від підписання актів, є фактом визнання відповідачем повного виконання позивачем своїх зобов`язань з постачання природного газу.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У п. 4.2.2. договору сторони передбачили, що споживач здійснює оплату обсягу поставленого (спожитого) газу у попередньому розрахунковому періоді шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України за рахунок коштів Державного бюджету України протягом 7 (семи) робочих днів з моменту надання постачальником рахунку та акту приймання-передачі газу за ціною, діючою на момент постачання газу, але яка не повинна бути більшою за ціну, вказану в п. 3.2. цього договору.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Разом з тим, рахунок є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

Таким чином, враховуючи умови п. 4.2.2 договору та приписи ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого природного газу з грудня 2020 по лютий 2021 у розмірі 70 210, 99 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого природного газу з грудня 2020 та лютий 2021 , суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № С/248-20/173 від 16.03.2020 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 70 210, 99 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 753, 45 грн - пені за період з 15.06.2021 по 14.12.2021, 18 428, 99 грн - інфляційні втрати за період червень 2021 по вересень 2022 та 2 948, 86 грн - 3 % річних за період з 15.06.2021 по 07.11.2022.

Відповідно до п. 6.2.1. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № С/248-20/173 від 16.03.2020, в силу положень ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача 5 753, 45 грн - пені за період з 15.06.2021 по 14.12.2021, 18 428, 99 грн - інфляційні втрати за період червень 2021 по вересень 2022 та 2 948, 86 грн - 3 % річних за період з 15.06.2021 по 07.11.2022.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує про сплив строку позовної давності, оскільки сторонами у договорі був погоджений строк позовної давності тривалістю 1 рік.

Відповідно до п. 10.2. договору, сторони домовились, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, компенсацій встановлюється тривалістю 1 (один) рік.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - частина 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва позовна заява подана до суду 30.01.2023 (надіслана до суду засобами поштового зв`язку - 26.01.2023).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3 % річних та інфляійних втрат в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020 та станом на дату подання позовної заяви карантин триває.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду, строк позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляійних втрат, у даній справі позивачем не пропущено.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на приписи ст. 259 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правовою допомогою.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2022 між Адвокатом Тесля Оксаною Миколаївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» укладено договір № 13/22 про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати правову допомогу, а саме вчинити дії щодо надання консультацій, складання претензій, позовної заяви та представництва клієнта з питань захисту інтересів в суді, щодо стягнення заборгованості за постачання природного газу з Департаменту патрульної поліції за договором № С/248-20/173 від 16.03.2020.

Відповідно до п. 4.1. договору, вартість послуг адвоката погоджується з клієнтом в кожному випадку окремо та прописується в акті надання послуг.

07.11.2022 Адвокатом Тесля Оксаною Миколаївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» складено та підписано акт наданих послуг відповідно до договору № 13/22 про надання правової допомоги від 01.06.2022, згідно якого на виконання договору адвокатом здійснено: надання консультації та ознайомлення з договором, додатковими угодами до договору та бухгалтерською документацією; підготовки позовних матеріалів до Департаменту патрульної поліції та передачі їх до суду.

Сторонами була погоджена вартість наданих послуг, яка складає: 8 000, 00 грн. Оплата за надані адвокатом послуги здійснюється клієнтом після винесення судового рішення в Господарському суді міста Києва про стягнення заборгованості за постачання природного газу з Департаменту патрульної поліції за договором № C/248-20/173 від 16.03.2020.

Також, адвокатом Тесля Оксаною Миколаївною надано довідку про кількість витрачених годин роботи адвоката згідно договору № 13/22 від 01.06.2022, згідно якої на виконання даного договору адвокатом було витрачено: 1,5 години для надання консультації та ознайомлення з договором та додатками до договору, бухгалтерською документацією; 6 годин для підготовки позовних матеріалів та передачі їх до суду. Сторонами була погоджена вартість наданих послуг в розмірі 8 000,00 грн. Вказані кошти будуть сплачені Адвокату після винесення судового рішення в Господарському суді міста Києва про стягнення заборгованості за постачання природного газу з Департаменту патрульної поліції за договором № C/248-20/173 від 16.03.2020.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями пункту 2 частини 2 ст. 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 8 000, 00 грн. витрат на правову допомогу адвоката. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" - задовольнити.

2. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ідентифікаційний код - 40108646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (вул. Небесної Сотні, 31/1, офіс 507, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код - 36860996) 70 210 (сімдесят тисяч двісті десять) грн 99 коп. - заборгованості, 5 753 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн 45 коп. - пені, 18 428 (вісімнадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн 99 коп. - інфляційних втрат, 2 948 (дві тисячі дев`ятсот сорок вісім) грн 86 коп. - 3 % річних, 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - судового збору та 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков