РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2023 року справа № 927/239/23
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши матеріали справи за позовом Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури, вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000, e-mail: , в інтересах держави в особі

позивача: Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, вул. Коцюбинського,70, м. Чернігів, 14000, ел. адреса:

до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вул. Пятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000, ел. адреса:

до відповідача-2: Тупичівської сільської ради, вул. Чернігівська, 75, с. Тупичів, Чернігівський район, Чернігівська область, 15150,

ел. адреса:

про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права комунальної власності

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача-1: Шелест С.Ю.,

від відповідача-2: не прибув;

від прокурора: Драшпуль Н.О., прокурор;

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Тупичівської сільської ради про:

- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018 у частині передачі у власність Тупичівської сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:4624, площею 16,7891 га;

- скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер №42744645 від 29.08.2018 (номер запису про право власності 27678633) та одночасного припинення за Тупичівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області (код 04415235) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власості на земельну ділянку площею 16,7891 га кадастровий номер :03:000:4624, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 214.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що спірний наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області є таким, що прийнятий всупереч вимогам Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України "Про охорону культурної спадщини", порушує виключне право власності держави на земельну ділянку обмеженої оборотоздатності, створює реальні ризики пошкодження (знищення) частини археологічної спадщини України в результаті беззастережної передачі ділянки місцевій громаді для цілей сільськогосподарського виробництва, як наслідок, спірний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є перешкодою для реалізації державою речових прав на відповідний об`єкт.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2023 відкрите загальне позовне провадження у справі № 927/239/23, підготовче засідання призначене на 14.03.2023, 12:20.

У судове засідання 14.03.2023 сторони не прибули, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

21.02.2023 від відповідача-2 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

28.02.2023 від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №9-25-0.6-992/2-23 від 27.02.2023. У відзиві на позовну заяву відповідач-1 щодо позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що спірний наказ був виданий за виключними повноваженнями Головного управління (відповідача-1); позов не містить доказів про те, що межі земельної ділянки накладаються на межі поселення "Околиця"; предметом спору є земельна ділянка, а не пам?ятка історико-культурної призначення; прокурор не довів обставин представництва інтересів в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації. Відповідач-1 вважає, що заявлення вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області є вимогою, яка повністю суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19.

03.03.2023 від прокуратури на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 03.03.2023, у якій прокурором зазначено про те, що обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов, є необгрунтованим та спростовуються викладеними у позовній заяві доводами та поданими доказами.

У судовому засіданні 14.03.2023 судом закрите підготовче провадження у справі №927/239/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2023, 12:30 У судове засідання 28.03.2023 прибув представник відповідача-1 та прокурор.

Представники позивача та відповідача-2 у судове засідання не прибули, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 15.03.2023.

16.03.2023 від відповідача-1 на адресу суду надійшли заперечення №9-25-0.6-1207/2-23 від 13.03.2023 на відповідь на відзив від 03.03.2023 Чернігівської окружної прокуратури, у яких відповідач -1 ставить під сумнів наявність у прокурора достатніх правових підстав для представництва інтересів держави в межах наявного спору в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, оскільки вважає, що вказаний орган не уповноважний на звернення до суду з позовом. Відповідачем-1 вказано про те, що земля, на якій розташована пам`ятка археології має площу 1,6 га, а не 16,7891 га, як зазначено прокурором у позові; технічна документація з інвентаризації, на яку посилається прокурор, не є належним доказоу підтвердження позовних вимог прокурора.

У судовому засіданні 28.03.2023 та 19.04.2023 оголошено перерву до 19.04.2023 та 26.04.2023 відповідно.

У судове засідання 26.04.2023 прибули повноважні представники прокурора, відповідача-1.

Предстаники відповідача-2 та позивача -2 у судове засідання не прибули, про час та дату судового засідання повідомлені наледжним чином

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів "Про взяття під державну охорону пам`яток археології, історії та культури" №176 від 04.04.1983 взято під державну охорону пам`ятки археології, історії та культури, розташовані на території області, зокрема в Городнянському районі, кургани П-І, ІІ тис. до н.е., що розташована в с. Бурівка, Городнянський район (а.с. 76,78).

Відповідно до облікової картки селище епохи Київської Русі «Околиця», Х-ХІІІ ст., розташоване за 350 м. на схід від села Бурівка колишнього Городнянського району Чернігівської області, в урочищі Околиця. На території пам`ятки зустрічаються культурні рештки у вигляді кераміки Х-ХІІІ ст. (а.с. 81-83).

Паспортизована пам`ятка у 1982 році.

Згідно відомостей паспорту селище епохи Київської Русі «Околиця» (територія селища) розділене на дві частини руслом струмка, пересохлого в наш час. Пам`ятка доповнює відомості про заселення території Чернігово - Сіверського князівства в ІХ-ХІІІ ст. Технічний стан оцінений, як поганий (а.с. 83-86).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Тупичівської сільської ОТГ Городнянського району Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування території Чернігівської області, затвердженого розпорядженням Каінету міністрів України № 899 від 12.08.2015 (у редакції розпорядження КМУ № 57-р від 01.02.2017) із змінами, внесеними згідно з розпорядженням Кабінету міністрів України №555-р від 09.08.2017), виготовленої Київською обласною філією ДП "Центр державного земельного кадастру" у 2018 році на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, встановлено наявність у межах об`єкта інвентаризації, земельної ділянки площею 16,7891 га, земельна ділянка №4, (Бурівська сільська рада), обмеження (обтяження), які передбачені згідно класифікатора обмежень та обтяжень №643 від 29.12.2008 у відповідності до додатку №6 Порядку ведення ДЗК , затвердженого КМУ №1051 від 17.10.2012 (а.с. 36, 64 оборот).

Земельна ділянка №4 площею 16,7891 га внесена до переліку обмежень щодо користування земельних ділянок на території Тупичівської сільської об`єднаної територіальної громади Городнянського району Чернігівської області від 26.04.2018 (а.с. 69).

Обмеження у використанні земельної ділянки площею 16,7891 (охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини) з кадастровим номером: :03:000:4624 також містяться в кадастровому плані технічної документації (а.с. 64 оборот).

Відомості щодо розташування у межах земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:4624 пам`ятки археології місцевого значення - поселення «Околиця» (охоронний № 2206-Чр), підтверджуються графічною частиною зведеної експлікації земельних угідь сільськогосподарського підприємства «Білорусія» колишньої Бурівської сільської ради Городнянського району, де позначена територія археологічної пам`ятки під №6 (охоронний № 2206-Чр), розташована біля селища Бурівка (а.с. 75).

У довідці Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА №118-П від 14.05.2018 до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Тупичівської сільської ОТГ Городнянського району Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування території Чернігівської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 11.08.2015 №899 (в редакції розпорядження Кабінета міністрів України від 01.02.2017№ 57-р) із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Кабінета міністрів України №555-р від 09.08.2017, міститься інформація про те, що земельна ділянка, що знаходиться на території Тупичівської сільської об`єднаної територіальної громади Чернігівського (колишнього Городнянського) району Чернігівської області - земельна ділянка №4, площею 16,7891 га, знаходиться на території Тупичівської сільської об`єднаної територіальної громади (Бурівська сільська рада) Городнянського району Чернігівської області та потрапляє на територію пам`ятки археології місцевого значення поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст. (охоронний № 2206-Чр), взята на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 04.04.1983 №176, відносно якої в обов`язковому порядку мають бути укладені охоронні договори на пам`ятки археології. Крім того, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації при погоджені технічної документації звертав увагу головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на те, що відповідно до частини 2 та 5 статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та роз`яснень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність. (а.с. 21).

Відповідно до інформації Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації №15-93/8 від 10.01.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:4624 входить в межі пам`ятки археології місцевого значення поселення «Околиця», Х -ХІІІ ст., охоронний №2206-Чр, розташований за 0,35 км на схід від с. Бурівка (ур. Околиця). Поселення взяте на державний облік рішенням Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів "Про взяття під державну охорону пам`яток археології, історії та культури" №176 від 04.04.1983, як пам?ятка археології за категорією місцевого значення та включена до списків (переліків) пам?яток історії та культури відповідно до діючого на той час Закону Української РСР «Про охорону і використання пам?яток історії та культури» (а.с. 91).

За доводами прокурора на території земельної ділянки площею 16,7891 га у межах Тупичівської сільської ради розташована пам`ятка археології місцевого значення: поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст., охоронний № 2206-Чр. При цьому відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018 Тупичівській сільській раді Городняського району Чернігівської області передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1894,4850 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Тупичівської сільської об`єднаної територіальної громади згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок (а.с. 25).

На виконання виданого наказу керівниками відповідачів підписано акт приймання - передачі від 05.06.2018, згідно якого Головне управління Держгеокадастру передало із державної власності, а Тупичівська сільська рада прийнала у комунальну власність земельні ділянки згідно з додатком (а.с. 26).

Відповідно до додатку, а саме під №25, відчужено на користь відповідача-2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:4624 площею 16,7891 га, яка розташована на території Тупичівської сільської ради Чернігівського району (колишня Бурівська сільська рада). У графі Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки вказано - Охоронна зона навколо об`єкту культурної спадщини, площа, на яку поширюється обмеження 16,7891 га. (а.с. 27).

Рішенням Тупичівської сільської ради від 21.12.2018 прийнято в комунальну власність Тупичівської сільської ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1894,4850 га (згідно додатку №1), зокрема земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:4624, площею 16,7891 га.(а.с. 32-33).

Відповідно до інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №322193947 державним реєстратором Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області Гавриленко О.Д. прийнято рішення (індексний номер №42744645 від 29.08.2018) про державну реєстрацію за Тупичівською сільською радою права комунальної власності на земельну ділянку площею 16,7891 га, кадастровий номер :03:000:4624, про що внесено запис про право власності №27678633від 27.08.2018, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 214 (а.с. 23).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що земельна ділянка площею 16,7891 га, кадастровий номер :03:000:4624, що розташована на території Тупичівської сільської ради, належить до об`єктів обмежених у цивільному обороті та може перебувати виключно в державній власності, оскільки в межах цієї земельної ділянки знаходяться пам`ятки археології місцевого значення, а саме: поселення "Околиця" Х-ХІІІ ст., охоронний №2206-Чр, що взята на облік згідно рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від №176 від 04.04.20183, а тому спірний наказ у частині передачі у власність Тупичівської сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:4624 площею 16,7891 га є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку, а решта заявлених вимог є похідними.

Як на правову підставу позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018 прокурор посилається на порушення норм Земельного кодексу України та Закону України "Про охорону культурної спадщини". Обраний спосіб захисту, на думку прокурора, забезпечить ефективне поновлення порушених прав держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації з огляду на протиправне вибуття з власності держави спірних земельних ділянок.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву щодо позовних вимог заперечив.

Відповідач-2 відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідач-1 у відзиві на позов ставив під сумнів наявність у прокурора достатніх правових підстав для представництва інтересів держави в межах наявного спору в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Згідно із ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказаною нормою гарантовано захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуто у власність.

Виправданість втручання у право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що у демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи "Delcourtv.Belgium", "Belletv.France"). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07.12.1976 "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Випадки протиправного відчуження земель історико-культурного призначення з державної власності порушують інтереси держави як власника щодо реалізації передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України права вільно розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для застосування органами прокуратури заходів цивільно-правого характеру.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Згідно з пунктом 4, підпунктом 66 пункту 5 Положення про Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації №160 від 17.03.2020, основним завданням Департаменту є забезпечення реалізації державної політики у сфері культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин на території Чернігівської області. Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень здійснює контроль за виконанням Законів України "Про охорону культурної спадщини", "Про охорону археологічної спадщини", інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини в частині охорони пам`яток археології, історії та монументального мистецтва.

Відповідно до підпунктів 67, 70, 71, 74, 75, 76, 78, 83, 84, 88 пункту 5 Положення Департамент забезпечує охорону об`єктів культурної спадщини, захист історико-культурного середовища, організацію роботи з обліку, охорони, дослідження, використання та популяризації культурної спадщини в частині пам`яток археології, історії та монументального мистецтва; здійснює контроль за укладенням охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; організовує та координує роботи з визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їх зон охорони; проводить обстеження об`єктів культурної спадщини щодо дотримання вимог їх охорони та використання; інформує центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини про пошкодження, руйнування, загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на території області; призначає відповідні охоронні заходи на пам`ятки місцевого значення та їх територіях у разі виникнення загрози їхнього руйнування, пошкодження внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; готує пропозиції для подання центральному органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини про занесення (вилучення) об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення відповідних змін до нього; про занесення відповідних територій до Списку історичних населених місць України та Списку охоронюваних археологічних територій України; погоджує проекти (технічну документацію) із землеустрою відведення земельних ділянок; погоджує відчуження або передачу пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування чи управління; надає довідки щодо можливості викупу земельних ділянок тощо.

Згідно із пунктом 15 Положення Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в установах Державної казначейської служби та інші реквізити. Отже, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, як орган державної влади, який здійснює контроль у сфері охорони культурної спадщини у Чернігівській області та в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, реагуючи на запити прокуратури №7679вих-22 від 23.12.2022, №55-75-163вих-23 від 05.01.2023, листами №15-2189/8 від 29.12.2022, №15-93/8 від 10.01.2023 повідомляв Чернігівську окружну прокуратуру про те, що є проінформованим про вчинене порушення; у серпні 2021 року Департаментом було подано до Міністерства переліки пам?яток археології місцевого значення Чернігівської області, серед яких і поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст, охоронний №2206-Чр (а.с. 89-91).

Департамент не вживав жодних ефективних заходів, спрямованих на повернення спірної земельної ділянки у власність держави.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор листом №55-75-1156вих-23 від 07.02.2023 (а.с. 92), попередньо до звернення до суду, попередив Департамент про скерування відповідного позову.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

З аналізу наявних матеріалів справи суд доходить висновку про невжиття Департаментом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому йому стало відомо про спірний наказ відповідача 1.

У даному випадку "нездійснення захисту" полягає в тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень - Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, за наявності ймовірного факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, до суду не звертався, незважаючи на очевидний характер порушень та обізнаність про них.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Департаменту.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зроблено висновок, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу з позовом свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.

За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації є компетентним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та відхиляє доводи відповідача-1 про відсутність у нього таких повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" №807-IX від 17.07.2020 утворено у Чернігівській області Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій Березнянської селищної, Гончарівської селищної, Городнянської міської, Деснянської селищної, Добрянської селищної, Іванівської сільської, Киїнської сільської, Киселівської сільської, Кіптівської сільської, Козелецької селищної, Куликівської селищної, Любецької селищної, Михайло-Коцюбинської селищної, Новобілоуської сільської, Олишівської селищної, Остерської міської, Ріпкинської селищної, Седнівської селищної, Тупичівської сільської, Чернігівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України (п.п. 25 п. 1).

Ліквідовано у Чернігівській області: Бахмацький, Бобровицький, Борзнянський, Варвинський, Городнянський, Ічнянський, Козелецький, Коропський, Корюківський, Куликівський, Менський, Ніжинський, Новгород-Сіверський, Носівський, Прилуцький, Ріпкинський, Семенівський, Сновський, Сосницький, Срібнянський, Талалаївський, Чернігівський райони (п.п. 25 п. 3).

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 14 Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється в спосіб установлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічні положення закріплені в статті 20 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику в сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, в сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" №5 від 14.01.2015 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Держгеокадастру, який відповідно до установчих документів реалізує повноваження Держгеокадастру на території Чернігівської області, зокрема до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області.

За частиною 4 статті 122 Земельного Кодексу України Головне управління Держгеокадастру наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Чернігівської області.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області має право передавати у власність або в користування землі державної власності сільськогосподарського призначення на території Чернігівської області в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розроблення ДП "Центр Державного земельного кадастру" (Київська філія) на замовлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в 2018 році технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Тупичівської сільської ОТГ Городнянського району Чернігівської області встановлено, що в межах земельної ділянки площею 16,7891 га (якій в подальшому присвоєно кадастровий номер :03:000:4624) наявне обмеження у використанні у вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини (а.с. 36).

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА погоджуючи вказану технічну документацію із землеустрою, у довідці №118-П від 14.05.2018 звертав увагу на те, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Тупичівської сільської об`єднаної територіальної громади Чернігівського (колишнього Городнянського) району Чернігівської області, площею 16,7891 га, розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст. (охоронний № 2206-Чр), взята на облік за рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 04.04.1983 №176). Департамент вказував, що відповідно до частини 2 та 5 статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність (а.с. 21).

Судом встановлено, що згідно з листом позивача від 10.01.2023, а також відповідно до наданих Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації матеріалів облікової картки об`єкту культурної спадщини, схем-планів розташування пам`ятки культурної спадщини поселення "Околиця", Х-ХІІІ ст., паспорту пом?ятки історії та культури СРСР, графічною частиною зведеної експлікації земельних угідь сільськогосподарського підприємства «Білорусія» колишньої Бурівської сільської ради Городнянського району, земельна ділянка площею 16,7891 га кадастровий номер :03:000:4624, відноситься до земель історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст., охоронний №№ 2206-Чр.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За приписами статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Суб`єктом права на землі державної власності, згідно статті 80 Земельного кодексу України, є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Враховуючи зміст статей 53, 54 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано положеннями Закону України "Про охорону культурної спадщини" №1805-ІІІ від 08.06.2000.

Законом України "Про охорону культурної спадщини" закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За дефініцією, наведеною у статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що археологічний об`єкт культурної спадщини - це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Пунктом 3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Таким чином, умовою належності земельної ділянки до земель історико - культурного призначення є розташування на ній об`єктів, передбачених положеннями статті 53 Земельного кодексу України, статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено факт, що пам`ятка археології - поселення "Околиця", Х-ХІІІ ст. розташованого за 0,35 кв на схід від с. Бурівка (ур. Околиця), взято на державний облік на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів "Про взяття під державну охорону пам`яток археології, історії та культури" №176 від 04.04.1983. Паспортизована пам`ятка у 1982 році (а.с. 83-86).

Окрім того, Департамент культури і туризму, національностей і релігій Чернігівської ОДА у листі №15-93/8 від 10.01.2023 вказав про те, що спірна земельна ділянка розташована в межах археології місцевого значення поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст., ох 2206-Чр (а.с. 91).

Враховуючи вищезазначене, твердження відповідача-1 про відсутність належних та допустимих доказів розташування на території спірної земельної ділянки пам`ятки археології поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст., ох 2206-Чр, спростовується викладеним вище.

Статтею 6 Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" №3600-IX від 13.07.1978 до пам`яток археології віднесено городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскальні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Згідно статті 8 Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів у межах прав, наданих законом, забезпечують виявлення, облік, охорону і використання пам`яток історії та культури, що знаходяться на території Ради, залучають громадськість до проведення заходів по охороні, використанню і пропаганді цих пам`яток, організують шефство підприємств, установ, організацій над ними, забезпечують додержання законодавства про охорону і використання пам`яток історії та культури.

Виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Отже, зазначена пам`ятка була і є пам`яткою культурної спадщини відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини", а спірна земельна ділянка, на якій розміщена пам`ятка, є землею історико-культурного призначення.

Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" №1805-ІІІ урегульовано питання суб`єктів права власності на пам`ятки. Згідно частини 1 та 2 цієї статті, пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.У свою чергу, частина 6 вказаної норми визначає, що землі на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Отже, діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель.

Враховуючи принцип використання земельних ділянок за цільовим призначенням (ст. 96 Земельного кодексу України), на землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Як встановлено судом, на земельній ділянці площею 16,7891 га кадастровий номер :03:000:4624 знаходиться об`єкт культурної спадщини, пам`ятка археології місцевого значення поселення «Околиця», Х-ХІІІ ст., охоронний №2206-Чр., взята на державний облік згідно рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів №176 від 04.04.1983, на підставі положень діючого на той час законодавства.

З огляду на наведені обставини земельна ділянка площею 16,7891 га кадастровий номер :03:000:4624 протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності.

За приписами положень ст. 20 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту. Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

При цьому охоронна зона може бути встановлена на земельній ділянці будь-якої категорії, у тому числі сільськогосподарського призначення.

Відсутність затвердженої науково-проектної документації з встановлення цільового призначення за категорією історико-культурного призначення та визначення меж та режимів використання пам`ятки археології місцевого значення та її зон охорони, про що зазначав відповідач-1, не дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка, яка передана відповідачу-2 у комунальну власність, не належить до земель історико-культурного значення і на ній не розташована пам`ятка археології. Крім того, державна експертиза технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, у тому числі спірної земельної ділянки, не проводилася.

Відповідач-1 погодив технічну документацію щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, а отже усвідомлював, що на спірній земельній ділянці знаходиться охоронна зона саме навколо об`єкта культурної спадщини - пам`ятки археології.

Відповідач-2 також знав про вказаний факт, що підтверджується додатком до акта приймання-передачі від 05.06.2018, де зазначено про обмеження у використанні земельної ділянки та вказано - Охоронна зона навколо об`єкту культурної спадщини, площа, на яку поширюється обмеження 16,7891 га. (а.с. 27).

Таким чином, достеменно знаючи про знаходження на спірній земельній ділянці пам`ятки археології та імперативні норми статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" про перебування землі, на якій розташовані пам`ятки археології, виключно у державній власності, усвідомлено вчинили неправомірні дії щодо передачі спірної земельної ділянки у комунальну власність.

Закон України "Про охорону культурної спадщини" №1805-ІІІ від 08.06.2000 (набув чинності 12.07.2000) є спеціальним нормативним актом у відношенні до Земельного кодексу України №2768-ІІІ від 25.10.2001 (набув чинності 01.01.2002).

Частина 1 статті 54 Земельного кодексу України передбачає, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Дана норма встановлює загальне правило відносно форм власності земель віднесених за цільовим призначенням до категорії земель історико-культурного призначення. Натомість спеціальна норма, закріплена в статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", передбачає виключення із загального правила, за змістом якої землі на яких розміщенні пам`ятки археології перебувають виключно в державній власності.

За висновком суду до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального законодавчого акту - Закону України "Про охорону культурної спадщини" №1805-ІІІ від 08.06.2000.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За частинами 1 та 2 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку про те, що наказ наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018 у частині передання у комунальну власність Тупичівської сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:4624, площею 16,7891 га прийнятий усупереч вимог Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України "Про охорону культурної спадщини", порушує виключне право власності держави на земельну ділянку обмеженої оборотоздатності, створює реальні ризики пошкодження (знищення) частини археологічної спадщини України у результаті беззастережної передачі цієї ділянки місцевій громаді для ведення фермерського господарства.

Таким чином, позов у частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018 у частині передачі у комунальну власність Тупичівської сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:4624, площею 16,7891 га є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Оскільки державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку було проведено державним реєстратором на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018, що, за висновком суду, визнано незаконним та скасований, відповідне рішення державного реєстратора також підлягає скасуванню.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача-1 з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19, щодо способу захисту як визнання незаконним та скасування спірного наказу, оскільки правовідносини у справі не є подібними правовідносинам у справі, що розглядається, як за суб`єктним складом учасників відносин, об`єктом, предметом правового регулювання, так і за умовами застосування правових норм, а висновки щодо необхідності застосування ефективного способу захисту сформовані з урахуванням конкретних обставин справи та змісту правовідносин, які є відмінними від правовідносин сторін у цій справі.

Решта позовних вимог у частині припинення за Тупичівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області () у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власості на земельну ділянку площею 16,7891 га кадастровий номер :03:000:4624, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 214 задоволенню не підлягає, оскільки фактично є дублюванням позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка задоволена судом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Судом враховано, що прокурор звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації вибрав належний спосіб захисту, оскільки задоволення вимоги про скасування акту індивідуальної дії (наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018) разом з похідною вимогою про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності забезпечує відновлення прав держави на земельну ділянку площею16,7891 га кадастровий номер :03:000:4624.

Разом з тим суд відхиляє доводи відповідача-1 про те, що площа пам?ятки становить 1,6 га, тобто є значно меншою за площу спірної земельної ділянки (16,7891 га), а тому не може бути предметом спору, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 3-6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі .Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, зокрема, на земельні ділянки (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За змістом ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.

Отже, державна реєстрація набуття/припинення речового права на земельну ділянку проводиться виключно на сформовану земельну ділянку, відомості щодо якої внесені до Державного земельного кадастру, а тому неможливо скасувати як наказ відповідача-1, так і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку лише в певній частині площі, яка накладається на земельну ділянку, на якій безпосередньо розташована пам`ятка археології, за відсутності її поділу у встановленому законом порядку.

Виокремленню такої частини земельної ділянки має передувати складання відповідної технічної документації з поділу спірної земельної ділянки; скасування її кадастрового номеру; присвоєння кожній земельній ділянці, що утворились внаслідок поділу, нового кадастрового номеру, що виходить за межі розгляду цієї справи і належить до дискреційних повноважень відповідача-1. Саме тому суд і не вбачає підстав та необхідності точного визначення площі та меж пам`ятки археології у розрізі усієї спірної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню.

Усі інші доводи та міркування сторін взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Згідно частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передача спірної земельної ділянки з державної власності у комунальну, яка за висновком суду є незаконною, відбулась внаслідок неправомірних дій обох відповідачів в однаковій мірі, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що судові витрати мають бути покладені на відповідача-1 та відповідача-2 пропорційно розміру (2/3) задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1789,33 грн на кожного.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" №25-4092/14-18-сг від 05.06.2018 у частині передачі у власність Тупичівської сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:4624 площею 16,7891 га;

3. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42744645 від 29.08.2018 (номер запису про право власності 27678633).

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (код 39764881, вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000) на користь Чернігівської обласної прокуратури (код 02910114, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 1789,33 грн витрат зі сплати судового збору.

6. Стягнути з Тупичівської сільської ради (вул. Чернігівська, 75, с. Тупичів, Чернігівський район, Чернігівська область, 15150. Код 04415235) на користь Чернігівської обласної прокуратури (код 02910114, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 1789,33 грн витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 26.04.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 09.05.2023.

Суддя М.О. Демидова