ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2023 р. м. Київ Справа №911/1801/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, 68)

до Фермерського господарства «Агріатік» (08344, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проців, вул. Веселкова, 8)

про стягнення 1867014,11 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

від позивача: Тітов І.С.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Фермерського господарства «Агріатік» (далі відповідач) про стягнення 1867014,11 грн заборгованості за договором постачання природного газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 31.12.2021 №41ЕР147-9-22 щодо здійснення повного розрахунку за отриманий природний газ у строки, визначені договором.

З наведених підстав позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1867014,11 грн заборгованості за договором постачання природного газу, з яких 1397116,19 грн основного боргу, 222493,74 грн пені, 21954,60 грн 3% річних та 225449,58 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.09.2022 відкрито провадження у справі №911/1801/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для вчинення необхідних процесуальних дій тощо, підготовче засідання призначено на 10.11.2022.

21.10.2022 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач повідомив, що основна сума в розмірі 1397116,19 грн, яка є предметом стягнення у справі №911/1801/22, після звернення позивача з цим позовом до суду сплачена відповідачем повністю, а саме платіжними дорученнями від 30.09.2022 №1251 на суму 957526,35 грн, від 30.09.2022 №1252 на суму 439576,32 грн та від 30.09.2022 №1253 на суму 13,52 грн. Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, то позивач вважає їх безпідставними та помилковими, оскільки договір постачання природного газу був фактично отриманий відповідачем лише 11.01.2022, додаткова угода від 28.01.2022 лише 20.05.2022, а акти приймання-передачі газу від 28.02.2022, від 31.03.2022 та від 30.04.2022 отримані відповідачем лише 08.06.2022, і, крім того, відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням про укладення графіку погашення заборгованості. Свій контррозрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі №911/1801/22 задоволено клопотання позивача про участь в засіданні суду в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

09.11.2022 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі №911/1801/22 в частині стягнення основного боргу в сумі 1397116,19 грн у зв`язку із повним погашенням основного боргу відповідачем 30.09.2022, тобто після звернення позивача з даною позовною заявою до суду. Також у цій заяві позивач просив суд у зв`язку з закриттям провадження у справі повернути позивачу 20956,74 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням від 31.08.2022 №2834.

Підготовче засідання 10.11.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному, ухвалою суду від 15.11.2022 підготовче засідання перепризначено на 24.11.2022.

В підготовче засідання 24.11.2022 з`явились представники позивача та відповідача, протокольною ухвалою суду в підготовчому засіданні оголошувалась перерва на 22.12.2022.

В підготовче засідання 22.11.2022 з`явились представники позивача та відповідача, протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.01.2023.

20.01.2023 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява по справі, у якій відповідач повторив свою позицію про те, що договір постачання природного газу з новою ціною був отриманий відповідачем лише 11.01.2022, додаткова угода від 28.01.2022 лише 20.05.2022, а акти приймання-передачі газу від 28.02.2022, від 31.03.2022 та від 30.04.2022 отримані відповідачем лише 08.06.2022. Крім того, у цій заяві відповідач послався на об`єктивну неможливість виконувати свої зобов`язання перед позивачем в періоді з 24.02.2022 по 03.04.2022 у зв`язку з тим, що у вказаному періоді територія місця здійснення діяльності відповідача відносилась до територій, на яких велися активні бойові дії, відповідно до Переліку таких територій, затвердженого наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 №309.

В судове засідання 20.01.2023 з`явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті справи, протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошувалась перерва на 02.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.02.2023 у справі №911/1801/22 задоволено клопотання відповідача про участь в засіданні суду в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

15.02.2023 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшли пояснення, у яких новий представник відповідача послався на те, що військова агресія РФ проти України та введення у зв`язку з цим з 24.02.2022 воєнного стану на території України є обставиною, яка визнана форс-мажорною відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. У зв`язку з цим відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на ст.617 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В судове засідання 02.02.2023 з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, протокольною ухвалою судове засідання відкладено на 16.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2023 у справі №911/1801/22 задоволено клопотання відповідача про участь в засіданні суду в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

15.02.2023 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення, у яких позивач зазначив, що опублікований лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не є доказом настання форс-мажорних обставин та не звільняє відповідача від пені за прострочення сплати основного боргу, оскільки настання форс-мажорних обставин повинно підтверджуватись сертифікатом ТПП, а згаданий лист Торгово-промислової палати України не є таким сертифікатом. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то позивач зазначив про неможливість застосування ст.617 Цивільного кодексу України про звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, на яку посилався відповідач, оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціям, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації за користування боржником утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В судове засідання 16.02.2023 з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, ухвалою суду від 16.02.2023 судове засідання відкладено на 02.03.2023.

В судове засідання 02.03.2023 з`явились представник позивача та представник відповідача (в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів), протокольною ухвалою в судовому засіданні оголошено перерву на 09.03.2023.

В судове засідання 09.03.2023 сторони не з`явились, ухвалою суду від 09.03.2023 судове засідання відкладено на 16.03.2023.

Судове засідання 16.03.2023 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Києві, ухвалою суду від 20.03.2023 судове засідання перепризначено на 30.03.2023. Ухвала суду від 20.03.2023 про перепризначення судового засідання на 30.03.2023 направлена сторонам на їх електронні адреси, наявні у матеріалах справи для здійснення зв`язку із сторонами.

В судове засідання 30.03.2023 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги, представник відповідача, який мав намір брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використанням власних технічних засобів, не авторизувався у системі та не підключився для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. На початку судового засідання судом представнику відповідача було надано додатковий час для авторизації та підключення у системі для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак в подальшому представник відповідача знову не авторизувався та не підключився в системі, про поважні причини не повідомив. Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а також враховуючи, що учасники справи скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких вони виклали їх правові позиції по суті спору, то неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги, пояснення позивача, а також заперечення та пояснення відповідача щодо позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставин справи, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

31.12.2021 між ТОВ «Чернігівгаз збут» (позивач, постачальник) та ТОВ «Фермерське господарство «Агріатік» (відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41ЕР147-9-22 (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2022 році природний газ (далі газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Пунктом 1.2 Договору визначено річний плановий обсяг постачання газу, а саме - до 12000 куб. м. Планові обсяги постачання газу по місяцях визначено в Додатку 1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами підпункту 2.5.1 Договору за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»(пп. 2.5.2 Договору).

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу (п.2.5.3 Договору).

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядкуна підставі даних оператора ГРМ чи оператора ГТС. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішення законної сили обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акта приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника (пункт 2.5.4 Договору).

Згідно з п.3.2 Договору ціна одного кубічного метру (куб. м) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 54,59166667 грн, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 54,72824267 грн. Податок на додану вартість становить 10,94564853 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 65,67389120 грн.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним Договором.

Відповідно до п.4.1 тап.4.2 Договору розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць. Оплата газу за Договором здійснюється споживачем виключного грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% здійснюється споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Права та обов`язки сторін за Договором визначені в розділі 5 цього Договору.

Відповідно до п.6.2.1 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в періоді, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ «Чернігівгаз збут» в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.9.1 Договору).

Відповідно до Додатку 2 до Договору місцезнаходженням точки комерційного обліку є: Чернігівська обл., Ніжинський р-н, с.Станція Лосинівська, вул. Привокзальна, 14-А.

Додатковими угодами від 28.01.2022, від 28.02.2022, від 09.03.2022, від 31.03.2022, від 30.04.2022 сторони змінювали ціну на газ протягом 2022 року.

На виконання умов Договору постачальник протягом 2022 року передав, а споживач прийняв:

- у січні 2022 природний газ обсягом 15341,33куб. м на загальну суму 1007524,84 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ЧРЗ82000178 від 31.01.2022,

- у лютому 2022 природний газ обсягом 8941,04 куб. м на загальну суму 439576,32 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ЧРЗ82000756 від 28.02.2022,

- у березні 2022 природний газ обсягом 0,24куб. м на загальну суму 12,04 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ЧРЗ82001326 від 31.03.2022,

- у квітні 2022 природний газ обсягом 0,03 куб. м на загальну суму 1,48 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ЧРЗ82001831 від 30.04.2022.

Вищевказані акти за січень-квітень 2022 року на загальну суму 1447114,68 грн підписані обома сторонами та скріплені їх печатками, в т.ч. з боку споживача (відповідача) акти підписано без будь-яких зауважень.

Із акта звіряння розрахунків за період з 31.01.2022-22.06.2022 вбачається, що у відповідача станом на 31.01.2022 існувала переплата (сальдо початкове) в сумі 49998,49 грн, у зв`язку з чим станом на 22.06.2022 сума заборгованості (основного боргу) відповідача перед позивачем за поставлений у січні-квітні 2022 газ становила 1397116,19 грн (1447114,68-49998,49=1397116,19 грн).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначав, що в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, відповідач у встановлений строк не здійснив повну оплату вартості спожитого у січні-квітні 2022 природного газу, внаслідок чого в останнього виникла та рахується заборгованість за спожитий природний газ перед позивачем, яка станом на момент звернення до суду, з урахуванням часткової оплати, складала 1397116,19 грн.

Факт виникнення у відповідача основного боргу за поставлений газ у січні-квітні 2022 відповідач відповідно до його правової позиції не оспорює.

Після звернення позивача до суду відповідач погасив позивачу основний борг в сумі 1397116,19 грн, а саме платіжними дорученнями від 30.09.2022 №1251 на суму 957526,35 грн, №1252 на суму 439576,32 грн та №1253 на суму 13,52 грн. Вказане підтверджується наявними у справі доказами сторонами не оспорюється.

09.11.2022 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі №911/1801/22 в частині стягнення основного боргу в сумі 1397116,19 грн у зв`язку із повним погашенням основного боргу відповідачем 30.09.2022. Також у заяві позивач просив суд у зв`язку з закриттям провадження у справі повернути позивачу 20956,74 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням від 31.08.2022 №2834.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо предмет спору відсутній.

Зважаючи на повне погашення відповідачем позивачу основного боргу в сумі 1397116,19 грн, що є предметом стягнення у справі №911/1801/22, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі № 911/1801/22 в частині позовних вимог позивача до відповідача про стягнення 1397116,19 грн основного боргу згідно з п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Також відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, у зв`язку із закриттям провадження у справі № 911/1801/22 в частині позовних вимог позивача до відповідача про стягнення 1397116,19 грн, сплачена позивачем платіжним дорученням від 31.08.2022 №2834 сума судового збору в розмірі 20956,74 грн, яка припадає на ці позовні вимоги (1397116,19х0,015=20956,74), підлягає поверненню позивачу відповідно до його заяви про закриття провадження у справі №911/1801/22, яка надійшла до суду 09.11.2022.

Вирішуючи спір в частині решти позовних вимог, а саме про стягнення 222493,74 грн пені, 21954,60 грн 3% річних та 225449,58 грн інфляційних втрат, та надаючи правову оцінку обставинам справи, які підтверджуються наявними у справі копіями письмових доказів, суд виходить з того, що згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 3 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Приписами ст.655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1 та 2 ст.692 Цивільного кодексу України на покупця покладається обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; при цьому, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

У пункті 4.2 Договору сторони погодили, що остаточна оплата в розмірі 100% за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Отримання відповідачем природного газу за Договором протягом січня-квітня 2022, та виникнення у зв`язку з цим у відповідача перед позивачем простроченого боргу в загальному розмірі 1397116,19 грн, який був погашений відповідачем лише 30.09.2022 (а саме, платіжними дорученнями від 30.09.2022 №1251 на суму 957526,35 грн, №1252 на суму 439576,32 грн та №1253 на суму 13,52 грн), підтверджується вказаними вище письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, та відповідачем не оспорюється.

У зв`язку із простроченням відповідача по оплаті природного газу за Договором, отриманого протягом січня-квітня 2022, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача:

- 222493,74 грн пені за період прострочення з 11.02.2022 по 29.08.2022,

- 21954,60 грн 3 % річних за період прострочення з 11.02.2022 по 29.08.2022,

- 225449,58 грн інфляційних втрат за період прострочення з лютого по липень 2022.

Відповідач свій контррозрахунок пені, 3 % річних, інфляційних втрат суду не надав, однак позовні вимоги про стягнення пені,3 % річних та інфляційних втрат не визнав, посилаючись на те, що додаткова угода від 28.01.2022 та акти приймання-передачі газу від 28.02.2022, від 31.03.2022 та від 30.04.2022 були отримані відповідачем пізніше, ніж дата їх підписання, яка була вказана в цих документах. Крім того, відповідач послався на об`єктивну неможливість виконувати свої зобов`язання перед позивачем в періоді з 24.02.2022 по 03.04.2022 у зв`язку з тим, що у вказаному періоді територія місця здійснення діяльності відповідача відносилась до територій, на яких ведуться активні бойові дії, відповідно до Переліку таких територій, затвердженого наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 №309. В подальшому, відповідач розширив свою правову позицію та вказав на те, що військова агресія РФ проти України та введення у зв`язку з цим з 24.02.2022 воєнного стану на території України є обставиною, яка визнана форс-мажорною відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. У зв`язку з цим відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на ст.617 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам про стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, запереченням відповідача та доводам сторін у спорі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно з п.6.2.1 укладеного сторонами Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Матеріалами справи підтверджується, що територія місця здійснення відповідачем господарської діяльності (Чернігівська обл., Ніжинський р-н, с.Станція Лосинівська, вул. Привокзальна, 14-А, де згідно з Додатком 2 до Договору знаходиться точка комерційного обліку) відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції та тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 відносилась до територій, на яких ведуться (велись) активні бойові дії (дата початку - 24.02.2022, дата завершення - 03.04.2022).

Суд при цьому зауважує, що посилання відповідача у відзиві на те, що додаткова угода від 28.01.2022 та акти приймання-передачі газу від 28.02.2022, від 31.03.2022 та від 30.04.2022 були отримані відповідачем пізніше, ніж дата їх підписання, яка була вказана в цих документах, не спростовують факт прострочення відповідачем сплати позивачу належних платежів, оскільки, по-перше, ці фінансово-господарські документи були підписані відповідачем без зауважень, зокрема, щодо нарахованих в них сум та строку їх сплати, а, по-друге, відповідач в підсумку здійснив повне погашення позивачу заборгованості, яка була оформлена вказаними фінансово-господарськими документами. Таким чином, підписання відповідачем додаткових угод до Договору та актів приймання-передачі газу, в яких сторони зафіксували обсяг та вартість спожитого газу (суму основного боргу), рівно як і наступне повне погашення відповідачем позивачу основного боргу (хоча і з простроченням) свідчить про визнання відповідачем основного боргу. У зв`язку з цим заперечення відповідача в цій частині є неспроможними, оскільки не спростовують факт виникнення основного боргу та прострочення по його сплаті відповідачем позивачу, а тому судом відхиляються.

Посилання відповідача на виникнення у відповідача форс-мажорних обставин у вигляді військової агресії РФ проти України, введення у зв`язку з цим з 24.02.2022 воєнного стану на території України та включення території місця здійснення діяльності відповідача до переліку територій, на яких ведуться активні бойові дії (у періоді з 24.02.2022 по 03.04.2022) відповідно наказу Мінреінтеграції від 22.12.2022 №309, не узгоджується із обставинами даної справи, відповідно до яких прострочення по сплаті переважної частини основного у відповідача виникло ще до введення воєнного стану 24.02.2022, а саме: переважна частина основного боргу в загальній сумі 1397116,19 грн у відповідача утворилась за наслідками звітного періоду (споживання газу) за січень 2022 (сума основного боргу за січень 2022 з урахуванням сплаченого авансу 957526,35 грн, строк сплати до 10.02.2022), тобто прострочення відповідача виникло ще з 11.02.2022. Також, відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором по перерахуванню коштів позивачу та обставинами, на які посилається відповідач в якості форс-мажорних, беручи до уваги, що, як вбачається з банківських реквізитів відповідача у Договорі, банківський рахунок відповідача для здійснення платежів за Договором був відкритий в ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» м.Києва. Суд при цьому визнає, що збройна агресія РФ проти України та введення воєнного стану в Україні є безпрецедентною ситуацією, яка впливає на всі сфери життя. Разом з тим суд відмічає, що відповідачем не доведено, що прострочення відповідача по сплаті вартості спожитого газу позивачу безпосередньо пов`язане із запровадженим з 24.02.2022 воєнним станом та іншими обставинами, на які посилається відповідач, приймаючи до уваги, що переважна частина простроченого боргу виникла у відповідача ще до 24.02.2022.

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому, суд також відмічає, що відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат не є вимогами про стягнення штрафних санкцій, а тому стаття 617 Цивільного кодексу України про звільнення від відповідальності боржника внаслідок випадку або непереборної сили не підлягає застосування до позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, посилання відповідача на виникнення форс-мажорних обставин та норми статті 617 Цивільного кодексу України про звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання не узгоджується із обставинами справи, відповідно до яких прострочення відповідача виникло ще до 24.02.2022, і відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання відповідачем грошових зобов`язань та обставинами, на які посилається відповідач в якості форс-мажорних. Крім того, вказані доводи відповідача не спростовують вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки стаття 617 Цивільного кодексу України про звільнення боржника відповідальності не застосовується до цих вимог. З вказаних підстав заперечення відповідача в цій частині є неспроможними та судом також відхиляються.

Контррозрахунок пені, 3 % річних, інфляційних втрат та штрафу відповідачем не надано.

Перевіривши зазначений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою системи «Ліга:Закон», судом встановлено, що у заявлених позивачем в позовній заяві періодів прострочення основного боргу загальна сума пені становить 222493,74 грн, загальна сума 3% річних становить 21954,59 грн, а загальна сума інфляційних втрат становить 225449,58 грн. Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат наводиться судом в таблиці нижче.

Разом з тим, суд також відмічає, що у даному спорі не можна залишити поза увагою такі обставини:

1) у зв`язку з військовою агресією РФ проти України 24 лютого 2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 в Україні було введено воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». При цьому територія місця здійснення відповідачем господарської діяльності (Чернігівська обл., Ніжинський р-н, с.Станція Лосинівська) відносилась до територій, на яких ведуться (велись) активні бойові дії (дата початку - 24.02.2022, дата завершення - 03.04.2022) відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції та тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309)

2) в подальшому відповідач повністю погасив позивачу основний борг, а саме 30.09.2022 сплатив основний борг в сумі 1397116,19 грн.

Таким чином, на момент розгляду справи судом основний борг відповідачем позивачу повністю сплачений, а нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, які заявлені позивачем до стягнення з відповідача у даній справі, у значній мірі компенсує позивачу можливі негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 р. у справі № 910/12876/19.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 Цивільного кодексу України.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Тобто, неустойка це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, від 22.01.2020 у справі №912/684/19 та від 12.02.2020 у справі №924/414/19.

Також, у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 902/538/18 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" про стягнення коштів Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги факт військової агресії РФ проти України і введення воєнного стану на всій території України 24.02.2022 та те, що територія місця здійснення відповідачем господарської діяльності (Чернігівська обл., Ніжинський р-н,) відносилась до територій, на яких ведуться (велись) активні бойові дії, а також враховуючи, що відповідач 30.09.2022 повністю погасив позивачу основний борг в сумі 1397116,19 грн і стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у даній справі у значній мірі компенсує позивачу можливі негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору, суд вважає за можливе застосувати ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ст.233 Господарського кодексу України та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 80% і стягнути таким чином з відповідача пеню в загальній сумі 44498,72 грн, а саме:

Звітний місяцьСума згідно актом приймання-передачіСтрок сплатиСума основного боргуСума пені за подвійною обліковою ставкоюСума пені до стягнення за рішенням суду (20%)3% річнихІнфляційні втрати
123456 = 5 х0,278
Січень 4,8410.02.,35149269,18 29 853,8415740,16160 051,99
Лютий ,3210.03.,3273 222,5814644,526 214,2865 396,29
Березень 202212,0410.04.202212,041,790,360,141,20
Квітень 20221,4810.05.20221,480,2000,010,10
Всього: 222493,75 44498,72 21954,59225449,58

Таким чином, оскільки правова кваліфікація обставин справи відповідачем не є обов`язковою для суду, то не дивлячись на те, що представник відповідача, відповідно до його правової позиції у справі, не заявляв суду клопотання про зменшення пені, а кваліфікував військову агресію РФ проти України, введення воєнного стану з 24.02.2022 і віднесення території місця здійснення господарської діяльності відповідача до територій, на яких ведуться (велись) активні бойові дії, в якості форс-мажорної обставини, яка звільняє відповідача від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, але судом відхилені доводи відповідача про форс-мажорні обставини, це не позабавляє суд, з урахуванням встановлених обставин справи, можливості застосувати ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ст.233 Господарського кодексу України та зменшити розмір нарахованої позивачем пені до загальної сумі 44498,72 грн.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення 222493,74 грн пені, 21954,60 грн 3% річних та 225449,58 грн інфляційних втрат, а саме про стягнення пені в сумі 44498,72 грн, 3 % річних в сумі 21954,59 грн та інфляційних втрат в сумі 225449,58 грн,а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 177995,02 грн пені (222493,74 - 44498,72 = 177995,02) та 0,01 грн (21954,60 - 21954,59 = 0,01) 3% річних суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання позову в частині позовних вимогпро стягнення 222493,74 грн пені, 21954,60 грн 3% річних та 225449,58 грн інфляційних втрат (загальна сума цих позовних вимог - 1867014,11 грн) сплачено судовий збір в розмірі 28005,21 грн (1,5% від ціни позову 1867014,11).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4378,54 грн витрат зі сплати судового збору (44498,72 + 21954, 59 + 225449,58=291902,89 : 1867014,11 х 28005,21=4378,54 ).

Керуючись ст. 2, 4, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 130, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до Фермерського господарства «Агріатік» про стягнення 1867014,11 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Агріатік» (08344, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проців, вул. Веселкова, 8, ідентифікаційний код 24211813) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, 68, ідентифікаційний код 39576385) 44498 (сорок чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн 72 коп. пені, 21954 (двадцять одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 59 коп. 3% річних, 225449 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста сорок дев`ять) грн 58 коп. інфляційних втрат та 4378 (чотири тисячі триста сімдесят вісім) грн 54 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до Фермерського господарства «Агріатік» в частині стягнення 177995,02 грн пені та 0,01 грн 3% річних відмовити.

4. Закрити провадження у справі №911/1801/22 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до Фермерського господарства «Агріатік» про стягнення 1397116,19 грн основного боргу згідно з п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, 68, ідентифікаційний код 39576385) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 20956,74 грн, сплачений платіжним дорученням №2834 від 31.08.2022, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №911/1801/22.

6. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.05.2023.

Суддя О.О. Третьякова