ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 травня 2023 року Справа № 903/224/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта-7

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 61425грн. 73коп.

встановила: ТОВ Дельта-7 (позивач) звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 (відповідача) про стягнення 61425грн. 73коп., з яких: 50344грн. 08коп. заборгованості по орендній платі, 6554грн. 15коп. штрафу за прострочення сплати орендної плати та 4527грн. 50коп. 3% річних. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору оренди торгового місця №38 від 30.04.2009р., щодо сплати орендної плати.

Ухвалою суду від 02.03.2023 постановлено відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк до 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позов в порядку ст.ст. 165, 178 ГПК України.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана сторонами, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

27.03.2023р. відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№01-75/1848/23), в якому заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також у запереченні на відповідь на відзив (вх.№01-75/2170 від 10.04.2023) та додаткових поясненнях (вх.№01-75/2453/23 від 25.04.2023) відповідач зазначив, що позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження наявності у нього права здавати в тимчасове платне користування торгове місце площею 17,5 м.кв., яке знаходиться ряд №3 місце №4 на території торгового комплексу «Новий ринок», станом на дату підписання Договору №38 від 30 квітня 2009 року, відповідної інформації також не зазначено і в тексті Договору №38. ТОВ Дельта -7 не повідомляє суду той факт, що договірні відносини між сторонами припинені за взаємною згодою сторін ще з 2016 року. Оскільки предметом договору оренди є торгове місце, строк оренди - 49 років, такий договір оренди підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, в інакшому випадку він є нікчемний. Відповідач вказує, що з 2016 року за згодою орендодавця було припинено виконання умов договору, він не використовував торгове місце за цільовим призначенням та не проводив оплату оренди торгового місця №4 за Договором.

Крім того, відповідач вказав, шо позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, оскільки відповідач припинив оплату оренди з 2016 року. Також, звертає увагу суду на невірні розрахунки боргу та 3% річних, які не узгоджуються з умовами договору оренди. Надав власний розрахунок боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Також 27.03.2023р. відповідач надіслав на адресу суду клопотання (вх.№01-74/455/23), в якому зазначив, що станом на 2023 рік, з дня підписання сторонами договору, 30 квітня 2009 року, та здійснення останнього платежу у 2015 році, пройшов значний проміжок часу, первинні документи, що підтверджують сплату коштів за договором, які наявні у відповідача, не можливо ідентифікувати та надати до суду їх копії в якості доказів. А тому існує обґрунтована необхідність витребувати у позивача належним чином завіренні копії первинних документів, що підтверджують сплату коштів за договором.

Відповідач зазначає, що неодноразово намагався отримати у позивача відомості щодо оплати коштів за договором за весь період його дії, однак так і не отримав такої інформації.

У вказаному клопотанні відповідач просив суд витребувати у позивача - ТОВ "Дельта-7" належним чином завіренні копії прибуткових касових ордерів (оскільки оплата платежів за договором проводилась готівкою позивачу) та відомості, за бухгалтерським обліком позивача , щодо надходження коштів від ФОП ОСОБА_1 , з зазначенням сум та періодів оплати, згідно договору оренди торгового місця №38 , за період 30.04.2009 року по 28.02.2023 року включно.

Ухвалою суду від 04.04.2023 зобов`язано позивача надати суду пояснення та обгрунтований розрахунок сум щодо орендної плати (помісячно), а також пояснення щодо розрахунку 3% річних; витребувано у позивача належним чином завірені копії прибуткових касових ордерів та відомості, за бухгалтерським обліком ТОВ "Дельта -7", щодо надходження коштів від ФОП ОСОБА_1 , із зазначенням сум та періодів оплати, згідно договору оренди торгового місця №38 за період 01.01.2015 -28.02.2023.

У відповіді на відзив (вх.№01-75/2098 від 05.04.2023), запереченнях на клопотання відповідача про витребування доказів та у додаткових поясненнях (вх.№01-75/2290 від 17.04.2023) позивач вважає, що відповідачем не доведено доказами обставини, на які він посилається при запереченні позову. Зазначає, що уклавши договір з ТОВ Дельта-7, орендар тим самим погодився зі всіма умовами договору і жодних сумнівів у наявності в товариства права здачі в оренду торгових місць у ОСОБА_1 не було, оскільки він підписав договір та встановив на торговому місці металеву конструкцію. Право товариства здавати в оренду торгові місця підтверджуються даними витягу з ЄДРПОУ. Заперечує щодо припинення дії договору оренди, оскільки термін дії договору не сплив, а відповідач не звертався до позивача з приводу дострокового його розірвання, договір оренди не припинений, акт передачі-прийому торгового місця згідно п.3.1.10 договору, відсутній, що свідчить про використання торгового місця відповідачем.

Позивач зазначає, що договір оренди торгового місця №38 від 30.04.2009 року не підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідач у своєму відзиві не навів жодної правової норми, яка б передбачала обов`язкове нотаріальне посвідчення для даного виду договорів. Просить позов задовольнити повністю.

Крім того, позивач заперечує щодо спливу позовної давності, зазначаючи, що умовами договору передбачено щомісячну сплату орендної плати, яка на даний час не сплачується орендарем.

Щодо клопотання про витребування доказів позивач зазначив, що у проміжок часу, за який товариство просить стягнути борг, відповідач не здійснював оплату за оренду, тому і докази (копії прибуткових касових ордерів, відомості) за період з 01.01.2015 по 28.02.2023 у позивача відсутні.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, господарський суд встановив наступне.

30.04.2009 між ТОВ «Дельта-7» (Орендодавець), та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір №38 оренди торгового місця (далі - Договір).

Згідно п.1.1 даного Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування Торгове місце, площею 17,5 кв. м., яке знаходиться: ряд № НОМЕР_1 , місце № НОМЕР_2 , на території торгового комплексу «Новий ринок», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.2 Договору торговим місцем, що є предметом Договору, являється площа з твердим покриттям, облаштована для встановлення металевої конструкції, магазину, палатки і здійснення продажу товарів (надання послуг).

Передача Торгового місця, зазначеного у п.1.1 Договору, здійснена до його підписання, що посвідчується підписами сторін під цим Договором (п.1.3 Договору).

Відповідно до п 2.1. Договору, за користування Торговим місцем Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі 20 грн. за 1 кв. м., що становить 350,00 грн. без ПДВ за один календарний місяць

Орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 5 числа поточного місяця (п. 2.2 Договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що у випадку зростання інфляції, розмір орендної плати за кожен поточний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць.

Орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно вносити орендну плату та інші платежі; в належному стані повертати за актом передачі-прийому Торгове місце, вказане в п. 1.1. цього Договору, Орендодавцю на протязі 2-х днів після припинення дії цього Договору (дострокового його розірвання або закінчення строку дії) (п.3.1.2, 3.1.10 Договору).

Згідно п. 4.1.1 Договору за порушення термінів сплати орендної плати, встановлених у п. 2.2 Договору, Орендар сплачує: за прострочку з 5-го до 15-го числа штраф у розмірі 10% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору, за несплату після 15-го числа - штраф у розмірі 50% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору.

Цей договір вступає в дію з 01.05.2009 та укладається до 30.04.2058р. (п.5.1 Договору).

Відповідно до п.5.2 Договору зміни та доповнення до Договору вносяться шляхом підписання додаткових угод, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Дія Договору припиняється внаслідок: закінчення терміну дії; дострокового розірвання. Цей Договір може бути достроково розірваний за згодою Сторін. Сторона, що вирішила достроково розірвати договір, повідомляє іншу Сторону не менше як за 30 календарних днів до дати розірвання (п.5.4, 5.5 Договору).

Сторони домовилися, що до положень цього Договору не застосовуються норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна від 10 квітні 1992 року та Постанова КМУ від 04 жовтня 1995 р. № 786 "Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна". (п.5.10 Договору).

Відповідно до п.6.2 - 6.5 Договору, у разі наявності форс-мажорних обставин термін виконання зобов`язань за цим Договором може змінюватися за взаємною згодою Сторін, про що вони укладають додаткову угоду до цього Договору. У разі виникнення зазначених в п.6.1. обставин, Сторона, виконання зобов`язань якої стало неможливим, зобов`язана письмово повідомити про таке виникнення іншу Сторону Договору протягом п`яти календарних днів, підтверджуючи це відповідним офіційним документом. Якщо Сторона без поважних причин не сповістила у зазначений у п. 6.3. строк про виникнення форс-мажорних обставин, то вона в подальшому не має права вимагати зміни строків виконання умов цього Договору. Якщо форс-мажорні обставини тривають понад 3 місяці, то Сторони можуть прийняти рішення про зміну строків виконання умов цього Договору, або про його припинення, про що укладають додаткову угоду.

У разі зміни власника ТК "Новий ринок" всі права та обов`язки по виконанню цього Договору переходять до нового власника. (п.7.5 Договору).

Договір оренди підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Позивач, як Орендодавець надав відповідачу, як Орендарю торгове місце на території торгового комплексу "Новий ринок", що підтверджується підписами сторін на договорі та не заперечується відповідачем.

Проте, як зазначає позивач, відповідач, починаючи з 2016 року не виконує своїх зобов`язань по сплаті орендної плати.

Згідно наказу №8 від 18.03.2020 директора ТОВ "Дельта-7" за березень 2020 року сума орендної плати була встановлена у розмірі 50% від нарахованої суми орендної плати, за квітень 2020 року - 30% від нарахованої суми орендної плати, за травень 2020 року - 50% від нарахованої суми орендної плати, що підтверджено розрахунком позивача.

Відповідно до розрахунку позивача, за період з 31.03.2020 по 28.02.2023 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 50344,08грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що договір №38 оренди торгового місця від 30.04.2009, укладений між сторонами, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався.

За період з 31.03.2020 по 28.02.2023 позивач нарахував відповідачу, згідно п.2.2 Договору, 50344,08грн заборгованості зі сплати орендної плати. Про несплату орендної плати за договором оренди торгового місця з 2016 року відповідач не заперечує.

Відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає, що договірні відносини між сторонами згідно договору оренди припинені за взаємною згодою сторін ще з 2016 року. Проте, відповідач не надав суду жодних доказів таких тверджень. В матеріалах справи відсутні угоди про припинення договору оренди, звернення до позивача про припинення договірних відносин. Також не надано суду акту передачі-прийому торгового місця після припинення дії договору, як того вимагає п.3.1.10 Договору.

Згідно ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Твердження відповідача про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору оренди торгового місця є безпідставним, оскільки чинним законодавством не встановлено такого обов`язку для таких договорів.

Настання форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, оскільки договором оренди передбачений порядок дій при виникненні таких обставин. ФОП ОСОБА_1 не повідомив товариство про неможливість виконання зобов`язання, не надав відповідну довідку Торгово-промислової палати України та не обгрунтував, що внаслідок військової агресії РФ він не міг виконувати свої договорні зобов`язання.

Також, у своїх поясненнях відповідач стверджує, що розрахунок індексації орендної плати виконаний у відповідності до пункту 13 Методики, затвердженої постановою КМУ від 04 жовтня 1995 року №786 Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна. Відповідач посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 та заперечує нарахування інфляційних втрат на збільшену суму боргу з урахуванням індексу інфляції.

Проте, у п. 13 даної методики зазначено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. А в п. 2.3. Договору оренди торгового місця №38 від 30.04.2009 вказано, що у випадку зростання інфляції, розмір орендної плати за кожен поточний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць. Тобто індексація орендної плати була здійснена у відповідності до умов договору, а не методики.

Також суд зазначає, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 відступила від висновків касаційного суду в постановах від 21.05.2019 р. у справі № 916/2889/13 та від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 р. № 265, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної в цих нормативних актах.

Згідно п.23 даної постанови, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Отже, нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обгрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Розрахунок суми боргу, що здійснений відповідачем не заслуговує на увагу, оскільки не відповідає положенням п.2.3 договору та правовим висновкам Верховного суду.

На день розгляду спору заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становить 50344,08грн, не погашена та підлягає до стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення договірних зобов`язань позивач нарахував відповідачу 6554грн. 15коп. штрафу згідно п. 4.1.1 Договору за прострочення сплати орендної плати та 4527грн. 50коп. 3% річних за період з 01.03.2020 по 28.02.2023.

Як вбачається із розрахунку позивача, штраф у розмірі 6554,15грн складається із штрафу за порушення термінів сплати орендної плати за прострочення з 5-го до 15-го числа - у розмірі 10% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору (1092,34грн) та штрафу за несплату після 15-го числа - у розмірі 50% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору (5461,81грн).

Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд зауважує, що одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання з 5-го до 15-го числа у розмірі 10% від розміру орендної плати та штрафу за прострочення виконання зобов`язання після 15-го числа у розмірі 50% від розміру орендної плати є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, тобто подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Таким чином, обгрунтованим та підлягає до стягнення з відповідача штраф на суму 5461,81грн за несплату орендної плати після 15-го числа у розмірі 50% від розміру орендної плати. В позові в частині стягнення 1092,34грн штрафу слід відмовити.

Крім цього, розрахунок 3% річних на суму 4527,50грн здійснений позивачем не вірно, оскільки нарахування 3 % річних у розмірі здійснене на сталу (загальну) суму боргу - 50344,08грн.

Суд, здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою системи LIGA 360 на прострочену суму боргу, яка мала сплачуватився відповідачем щомісяця, з урахуванням положень п.2.2 Договору за період з 06.03.2020 по 28.03.2023 дійшов висновку, що підставними та підлягають до стягнення 1996,30грн - 3% річних.

Поряд із цим, відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності та зазначає, що перебіг позовної давності розпочався 31.01.2016 та закінчився 31.01.2019.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 01.03.2023. ТОВ "Дельта-7" просить стягнути заборгованість по сплаті орендної плати за період з 31.03.2020 по 28.02.2023. Умовами договору передбачено, що нарахування орендної плати здійснюється щомісячно. Несплата відповідачем орендної плати є триваючим порушенням, а тому строк позовної давності щодо стягнення орендної плати за період з 31.03.2020 по 28.02.2023 позивачем не пропущений.

Доводи та заперечення відповідача не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 50344грн. 08коп. заборгованості по орендній платі, 5461грн. 81коп. штрафу за прострочення сплати орендної плати та 1996грн. 30коп. 3% річних.

В позові в частині стягнення 1092грн 34коп штрафу та 2531грн 20коп річних необхідно відмовити.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення частково.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 86, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта-7 (45606, Волинська обл., Луцький район, с.Рованці, вул.Європейська, буд. 3, ) 57802грн 19коп (з них: 50344грн 08коп заборгованості по орендній платі, 5461грн 81коп штрафу та 1996грн 30коп - 3% річних), а також 2525грн 67коп витрат по сплаті судового збору.

3. У позові в частині стягнення 1092грн 34коп штрафу та 2531грн 20коп річних відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення відповідно до ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 05.05.2023.

Суддя О. Г. Слободян