ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/843/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд.13/2, літера "Б", )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (62103, Харківська область, Богодухівський р-н, м. Богодухів, площа Незалежності, буд 16, )

про стягнення 2 132 959, 50 грн

учасники справи не забезпечили явку повноважних представників у судове засідання

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання Договору фінансового лізингу №210831-3/ФЛ-Ю-С від 31.08.2021 у розмірі 2 132 959, 50 грн (з яких: 1 599 247 грн 82 коп. - основний борг; 219 055 грн 03 коп. - відсотки річних; 114 048 грн 00 коп. - штраф за неподання відомостей про стан місцезнаходження майна; 193 196 грн 75 коп. - інфляційні втрати, 7 411 грн 90 коп. - пеня).

Ухвалою від 17.10.22, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/843/22. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.11.2022.

Ухвалою від 15.11.2022 підготовче судове засідання відкладено на 29.11.2022.

28 листопада 2022 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від представника ТОВ "Зоря-Агроінвест" адвоката Сиротюк Р.В. надійшов відзив та зустрічний позов ТОВ "Зоря-Агроінвест" до ТОВ "Бест Лізинг" про визнання окремих пунктів Договору № 210831-3/ФЛ-Ю-С фінансового лізингу від 31.08.2021 недійсними.

28 листопада 2022 року відділом канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області складено Акт про те, що у зустрічній позовній заяві від 22.11.2022, яка надійшла від ТОВ "Зоря-Агроінвест" не виявлялось вказаних у додатку документів, а саме: відсутній оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Ухвалою від 29.11.2022 відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (вх. № 9152/22 від 28.11.2022) залишено без розгляду. Продовжено за ініціативи суду процесуальний строк підготовчого провадження на 30 днів - до 16.01.2023. Відкладено підготовче засідання на 20.12.2022.

Ухвалою від 30.11.2022 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" про визнання окремих пунктів Договору № 210831-3/ФЛ-Ю-С фінансового лізингу від 31.08.2021 недійсними у справі № 918/843/22, а також додані до неї документи повернуто заявнику на адресу: 35314, Рівненська обл., Рівненський р-н., с. Зоря, вул.Орловського, 29. Копію зустрічної позовної заяви долучено до матеріалів справи.

09 грудня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив №3124 від 02.12.22.

Ухвалою від 20.12.2022 повідомлено учасників справи, що наступне підготовче судове засідання відбудеться 12.01.2022.

22 грудня 2022 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від судді Північно-Західного апеляційного господарського суду Миханюк М.В. надійшов лист - запит № 918/843/22/6903/22 від 22.12.2022 про термінове направлення належним чином оформлених матеріалів справи № 918/843/22 до Північно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку із надходженням апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 30.11.2022 у справі № 918/843/22.

Ухвалою суду від 02.01.2023 провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" про стягнення 2 132 959, 50 грн зупинено до повернення матеріалів справи № 918/843/22 до Господарського суду Рівненської області.

13 січня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про зміну місяця реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" на 62103, Харківська область, Богодухівський р-н, м. Богодухів, площа Незалежності, буд 16.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023, зокрема, повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 30.11.22 у справі № 918/843/22.

03 березня 2023 року на адресу суду супровідним листом №01-27/918/843/22/1374/23 від 02.03.2023 повернулися матеріли справи №918/843/22.

Ухвалою від 03.03.2023 поновлено провадження у справі № 918/843/22. Підготовче судове засідання призначено на 21.03.2023.

Ухвалою від 21.03.2023 закрито підготовче провадження у справі № 918/92/23. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11.04.2023.

Ухвалою від 11.04.2023 оголошено перерву у судовому засіданні на 04.05.2023.

28 квітня 2023 року на електронну адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" адвоката Гуменюк О.О. надійшла заява про проведення судового засідання 04.05.2023 у режимі відеоконференції, в якому представник позивача просить провести судове засідання з використанням її власних технічних засобів.

Ухвалою від 01.05.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" адвоката Гуменюк О.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Постановлено провести судове засідання 04.05.2023 в режимі відеоконференції з адвокатом Гуменюк О.О. (адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з використанням онлайн сервісу відеозв`язку, пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://vkz.court.gov.ua/.

04 травня 2023 року судом встановлено, що позивач та відповідач у справі не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання

Позивач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується довідкою про надіслання на офіційну електронну адресу його представника ухвали від 11.04.2023.

Крім того, представника у справі повідомлено про час, дату та місце проведення судового засідання 04.05.2023 під звукозапис у судовому засіданні 11.04.2023.

Згідно з ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Господарський суд направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" на 62103, Харківська область, Богодухівський р-н, м. Богодухів, площа Незалежності, буд 16, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ухвалу від 11.04.2023, однак із адреси відповідача повернувся конверт із ухвалою від 11.04.2023 за трек-номером 662 із зазначенням причин повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату. У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 116, 117 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються і у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали від 11.04.2023 у даній справі стороною та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Таким чином, господарським судом вчинено заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання, а неотримання ухвали від 11.04.2023 є наслідком бездіяльності щодо її належного отримання. З огляду на викладене, в розумінні вимог ГПК України вказана ухвала вважається врученою відповідачу належним чином.

Представник позивача Гуменюк О.О. на запит про приєднання до відеоконференції не відповів. Встановити з`єднання з останньою неможливо.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представників позивача та відповідача.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.08.2021 між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 210831-3/ФЛ-Ю-С, згідно з яким позивач передав відповідачу у платне користування на умовах фінансового лізингу майно, зазначене у специфікації, а останній зобов`язався прийняти майно (предмет лізингу) та своєчасно сплачувати періодичні платежі у порядку та строки, передбачені договором лізингу. Факт отримання відповідачем предмета лізингу - с/г техніки - стверджується актом приймання передачі від 31.08.2021. Відповідач повинен був сплати чергові лізингові платежі в сумі 1 599 247 грн 82 коп., однак станом на дату звернення до суду борг не погасив, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування 219 055 грн 03 коп. - відсотки річних; 114 048 грн 00 коп. - штраф за неподання відомостей про стан місцезнаходження майна, 193 196 грн 75 коп. - інфляційні втрати та 7 411 грн 90 коп. - пеня.

Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 132 959, 50 грн. У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 193 ГК України та ст. 525, 526, 534, 554, 625 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

При цьому ухвалою від 29.11.2022 відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (вх. № 9152/22 від 28.11.2022) залишено без розгляду.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

31 серпня 2021 року між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 210831-3/ФЛ-Ю-С, за умовами п.1.1. якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування вживаний об`єкт лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, номер шасі (кузова, рами), рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку "Специфікація", а лізингоодержувач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно з умовами цього договору (далі - Договір).

Цей Договір набуває чинності (вважається укладеним) після його підписання. Зобов`язання сторін за цим договором діють до їх повного і належного виконання (п. 10.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору строк користування об`єктом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" до договору, та починається з дати підписання сторонами Акту приймання - передачі об`єкта лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року. Якщо у договорі визначено продавця (постачальника) об`єкта лізингу, сторони погодили, а лізингоодержувач також і підтверджує, що самостійно та на власний ризик обрав об`єкт лізингу та продавця (постачальника) об`єкта лізингу, зазначеного у договорі.

Згідно з п. 1.3. Договору об`єкт лізингу є власністю лізингодавця протягом строку лізингу та строку дії цього договору. У разі переходу права власності на об`єкт лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, об`єкт лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем не повертається, а передається лізингоодержувачу у власність, за виключенням випадків, передбачених договором чи обумовлених угодою сторін.

Сторони досягли згоди, що лізингодавець має право не вчиняти дії, передбачені п. 1.1. Загальних умов договору, до моменту сплати лізингоодержувачем у повному обсязі авансового лізингового платежу (п. 1.4. договору).

У додатку до договору об`єкт лізингу (найменування) визначено, зокрема найменування предмета лізингу - сільськогосподарська техніка сівалка Horsch Maestro 24SW, рік випуску 2019, строк лізингу - 36 місяців, ціна - 5 702 400,00 грн , у тому числі 950 400,00 - 20% ПДВ.

Відповідно до п. 3.3. договору передача об`єкта лізингу лізингоодержувачу у володіння та користування відбувається не раніше дати фактичного отримання у продавця (постачальника) об`єкта лізингу та лише після виконання лізингоодержувачем зобов`язання, передбаченого п. 2.3. Загальних умов договору.

Згідно з п. 3.4. договору приймання лізингоодержувачем об`єкта лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту. Підписання лізингоодержувачем акту підтверджує в тому числі належну якість, комплектність, справність об`єкта лізингу і відповідність об`єкта лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору. Одночасно з актом сторони підписують також акт огляду об`єкта лізингу (за типовою формою, погодженою сторонами у додатку "Акт огляду" до договору), у в якому в тому числі зазначають (фіксують) детальний опис наявних його пошкоджень. З моменту підписання сторонами акту до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням об`єктом лізингу (у тому числі ризики, випадкового знищення чи пошкодження об`єкта лізингу, ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування об`єктом лізингу). З моменту підписання акту лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації об`єкта лізингу, несе відповідальність за порушення правил дорожнього руху, правил зупинки, паркування та стоянки за участю об`єкта лізингу (у тому числі зафіксованих у автоматичному режимі, а також за допомогою фото та відеофіксації. Ризик невідповідності об`єкта лізингу цілям використання цього об`єкта лізингу несе лізингоодержувач.

Судом встановлено, що 31.08.2021 між сторонами підписано акт приймання-передачі об`єкта лізингу в користування за договором фінансового лізингу № 210831-3/ФЛ-Ю-С сільськогосподарської техніки - б/в сівалки Horsch Maestro 24SW, 2019 року випуску, номер кузову (шасі, рами, заводський) 90219135 . На вимогу лізингоодержувача № б/н від 31.08.2021 об`єкт лізингу передається лізингоодержувачу не зареєстрованим в Головному управління Держпродспоживслужби в м. Києві.

Розділом 2 договору врегульовано порядок розрахунків та розмір фінансового активу. Зокрема, число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається сторонами згідно з п. 2.1.7.1 Загальних умов договору.

У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (Додаток до договору), становить менше ніж 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в 4.2.договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання чотирьох календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 04.02.2021 черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 08.02.2021. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 08 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). У разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31 число, а у календарному місяці 30 днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів, дорівнює або становить більше, ніж 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в п. 4.2. договору, то числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами Акту - 04.02.2021, то черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24.02.2021. Наступні чергові лізингові платежі кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). У разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31 число, а у календарному місяці 30 днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту.

Усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов договору, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості об`єкта лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.5, 2.6. Загальних умов договору); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг об`єкт лізингу з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.7, 2.9, 3.5. Загальних умов (далі - винагорода). При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування об`єктом лізингу.

За п. 2.2. договору авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), з урахуванням п. 2.6. Загальних умов договору, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату, зазначену сторонами в п. 5.6. цього договору та в сумі Авансового лізингового платежу, визначеному у Графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), не залежно від отримання рахунку. Сторони домовились, що достатнім доказом відправлення лізингодавцем лізингоодержувачу рахунку є витяг з реєстру рахунків лізингодавця. Дата відправлення зазначеного рахунку визначається за даними реєстру рахунків лізингодавця. Цей рахунок може бути відправлений лізингоодержувачу в тому числі факсимільним способом, поштою, кур`єрською доставкою, вручений особисто або в інший спосіб, який обере лізингодавець. Сторони на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України досягли згоди про те, що у випадку сплати лізингоодержувачем лізингодавцю грошових коштів в порядку п. 2.3. Загальних умов договору до моменту укладення цього договору, кошти зараховуються в рахунок сплати лізингоодержувачем Авансового лізингового платежу в розмірі, в якому вони були сплачені. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий) день лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому (вихідному, святковому) дню.

Відповідно до п. 2.11. договору лізингоодержувач здійснює погашення заборгованості перед лізингодавцем у такому порядку:

- компенсація (відшкодування) лізингодавцю або іншим особам сум штрафів, накладених протягом усього строку лізингу уповноваженими державними органами за порушення Правил дорожнього руху та/або інших норм чинного законодавства, пов`язаних з експлуатацією/використанням/паркуванням/зберіганням та ін. об`єкта лізингу (у тому числі кожної з його одиниць), в тому числі зафіксованих у автоматичному режимі, а також в режимі фото - відеофіксації;

- сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов`язків за цим договором, а також процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочену заборгованість; сплата комісії за адміністрування простроченої заборгованості;

- сплата комісії за адміністрування врегулювання притягнення лізингодавця/його керівника (як власника об`єкта лізингу) до адміністративної відповідальності:

- сплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди;

- сплата суми поточної заборгованості з нарахованої винагороди;

- сплата простроченої заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу;

- сплата поточної заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу.

Сторони домовились, що погашення заборгованості кожної черги згідно з наведеного порядку в межах кожної черги відбувається за принципом першочергового погашення заборгованості, що утворилася раніше. У разі перерахування лізингоодержувачем платежів за цим договором (як чергових лізингових платежів, так і комісій, штрафних санкцій і простроченої заборгованості) з порушенням вказаної черговості, лізингодавець має право самостійно (та не залежно від призначення платежу (вказаного платником у платіжному документі) перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти відповідно до черговості, викладеної в цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а лізингоодержувач підтверджує свою згоду на це, підписуючи цей договір сторони також погодили, що лізингодавець може самостійно в односторонньому порядку (в тому числі після одержання коштів), не залежно від призначення платежу (вказаного платником у платіжному документі): змінити порядок черговості погашення заборгованості як в межах наведеного порядку, так і в межах кожної із встановлених черг; та/або зарахувати кошти в погашення заборгованості за іншим договором, укладеним лізингоодержувачем (про що лізингодавець повідомляє лізингоодержувача у зручний для лізингодавця спосіб).

Лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати платежі за договором за банківськими реквізитами, вказаними лізингодавцем у фактурах або письмовому повідомленні, а у випадку ненадходження останніх - за банківськими реквізитами лізингодавця, вказаних у договорі. Перерахування платежів за договором на інші банківські реквізити лізингодавця не вважається виконанням зобов`язанням, зробленим належним чином.

Судом із фактичних обставин справи установлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання та передав в користування лізингоодержувачу об`єкт лізингу на підставі підписаного сторонами Акту прийому-передачі предмету лізингу в користування.

Згідно з графіком с плат лізингових платежів, зокрема: авансовий платіж становить 2 397 728,00 грн, перший лізинговий платіж - 102 987,19 грн, другий лізинговий платіж - 99 944,23 грн, третій лізинговий платіж - 102 980,69 грн, четвертий лізинговий платіж - 99 937,94 грн, п`ятий лізинговий платіж - 102 974,20 грн, шостий лізинговий платіж - 466 348,34 грн, сьомий лізинговий платіж - 459 994,15 грн, восьмий лізинговий платіж - 453 013,72 грн тощо.

Оскільки у Графіку сплати лізингових платежів авансовий платіж становить більше, ніж 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в п. 4.2. договору, отже, відповідно до п. 2.1.7.1 Загальних умов договору лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати чергові лізингові платежі 20-го числа кожного місяця в розмірі, визначеному в Графіку сплати лізингових платежів.

За матеріалами справи судом установлено, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за черговими лізинговими платежами "аванс" у розмірі 2 397 728 грн 00 коп. та платежі № 1, і 2.

Однак внаслідок несплати чергових лізингових платежів відповідно до графіку у відповідача виникла заборгованість щодо оплати, а саме:

- лізингового платежу за період лізингу № 3 у розмірі 16 979 грн 47 коп. з 19.11.2021 (платежі частково оплачений);

- лізингового платежу за період лізингу № 4 у розмірі 99 937,94 грн з 20.12.2021;

- лізингового платежу за період лізингу № 5 у розмірі 102 974,20 грн з 20.01.2022;

- лізингового платежу за період лізингу № 6 у розмірі 466 348,34 грн з 18.02.2022;

- лізингового платежу за період лізингу № 7 у розмірі 459 994,15 грн з 18.03.2022;

- лізингового платежу за період лізингу № 8 у розмірі 453 013,72 грн з 20.04.2022.

Отже, заборгованість відповідача за вісім лізингових платежів становить 1 599 247 грн 82 коп.

Окрім того, за неналежне виконання зобов`язань зі своєчасного внесення лізингових платежів позивач здійснив нарахування 24% річних, інфляційних, пені та штрафу.

У п. 2.7. договору сторони домовилися і встановили, що у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі ст. 625 ЦК України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 % річних від простроченої суми протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу, у зв`язку з чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Згідно з п. 7.1.1. договору за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Також, згідно з п. 5.2.1. договору, лізингоодержувач зобов`язується щоквартально, не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу, інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі встановленою у додатку "Довідка" до договору.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у встановлені договором строки за результатами третього та четвертого звітного кварталу 2021 року здійснив таке інформування, чим порушив умови договору.

Згідно з п. 7.1.3. договору лізингоодержувач за порушення п. 5.2. умов договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю у розмірі 1% остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок зазначеного порушення. Сторони погодили, що штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості предмету лізингу) протягом строку дії договору.

Пунктом 2.1.5 умов договору визначено, що остаточна загальна вартість предмету лізингу - вартість предмета лізингу, вказана в Акті або в останньому по даті акта коригування вартості предмету лізингу, направленому лізингодавцем.

Зважаючи на викладене, позивач заявив до стягнення 7 411 грн 90 коп. пені, 193 196 грн 75 коп. інфляційних втрат, 219 055 грн 03 коп. 24% річних та 114 048,00 грн штрафу.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із неналежним виконання зобов`язань зі сплати лізингових платежів, та відповідальністю за прострочення їх сплати, регулювання яких здійснюється Законом України "Про фінансовий лізинг", ГК України, ЦК України тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 292 ГК України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

За ст. 11, 629 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

При цьому ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку зазначених у ній платежів та дозволяє сторонам вільно визначатися з іншими витратами лізингодавця, які, на їх розсуд, мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов`язані з виконанням певного договору.

Зазначені положення ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі у порядку, встановленому договором (п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" ).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за лізинговими платежами становить 1 599 247 грн 82 коп., позовні вимоги у даній частині підлягають до задоволення.

Заразом позивачем заявлено до стягнення 2 132 959 грн 50 коп., на підтвердження чого у позовній заяві викладено пояснення щодо порядку розрахунку заявлених сум.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної норми матеріального права, яка регулює відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 24% річних та інфляційних.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлений ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17 ).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Судом перевірено розрахунки 24% річних, пені, штрафу та інфляційних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача відсотків річних складає 219 055 грн 03 коп., штрафу - 114 048 грн 00 коп., інфляційних втрат - 193 196 грн 75 коп. та пені - 7 411 грн 90 коп..

Як установлено судом із фактичних обставин справи, позивачем заявлено до стягнення увесь різновид відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, зокрема відсотків річних у підвищеному розмірі, та неустойки - штрафу та пені, збільшено строк для нарахування пені.

Частинами 1, 2 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зі змісту зазначених норм убачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Застосовуючи свої дискреційні повноваження, суд вважає за необхідне зазначити, що за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Отже, враховуючи період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, зважаючи на правову природу штрафу та його основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, а тому штраф, заявлений до стягнення підлягає зменшенню до 57 024,00 грн.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а отже, про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому сума, на яку суд на власний розсуд зменшив штраф, при вирішенні питання про розподіл судових витрат не враховується, відтак судовий збір в розмірі 31 994 грн 39 коп. покладається на відповідача.

Судом встановлено, що позивачем здійснено переплату судового збору у розмір 00 грн 01 коп. згідно з платіжним дорученням № 9064 від 04.10.2022 на суму 31 994 грн 40 коп.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зменшення позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак суд дійшов висновку про необхідність роз`яснення позивачу про можливість повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 00 грн 01 коп. за його клопотанням.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" про стягнення 2 132 959, 50 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Агроінвест" (62103, Харківська область, Богодухівський р-н, м. Богодухів, площа Незалежності, буд 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд.13/2, літера "Б", ) 1 599 247 (один мільйон п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок сім) грн 82 коп. - основний борг; 219 055 (двісті дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн 03 коп. - відсотки річних; 57 024 (п`ятдесят сім тисяч двадцять чотири) 00 грн штраф, 193 196 (сто дев`яносто три тисячі сто дев`яносто шість) грн 75 коп. - інфляційні втрати, 7 411 (сім тисяч чотириста одинадцять) грн 90 коп. - пеня, 31 994 (тридцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 39 коп. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 57 024,00 грн штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11 травня 2023 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич