СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Харків Справа № 922/2269/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради, м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023, ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові, повний текст якого складений 06.02.2023 (суддя Аюпова Р.М.),

у справі №922/2269/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради, м. Харків,

про стягнення коштів у розмірі 64264,22грн,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до відповідача - Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради про стягнення з відповідача 50313,14грн заборгованості, з яких: 26220,25грн - пеня; 2185,32грн - 3 % річних; 21907,57грн - інфляційні втрати. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку з оплати вартості поставленого позивачем природного газу відповідно до умов Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі №922/2269/22 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради на користь ТОВ "ГК "Нафтогаз України" заборгованість, яка складається з: 26220,25грн пені; 2185,32грн 3 % річних; 21907,57грн інфляційних втрат; судовий збір у розмірі 2481,00грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що протягом січня-березня 2022 року позивач поставив відповідачу природний на загальну суму 170816,90грн, в той час як відповідачем за цей же період здійснено оплату вартості спожитого газу в розмірі 156865,82грн. Таким чином, на час звернення позивача до господарського суду з даним позовом у відповідача перед позивачем сформувалась заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 13951,08грн, яка в процесі розгляду даного спору, відповідачем була сплачена. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати суми заборгованості перед позивачем виконав із порушенням встановленого договором строку виконання, у зв`язку із чим позивачем нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Суд зазначив, що установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 26220,25грн. Здійснивши перевірку розрахунку позивача 3% річних у сумі 2185,32грн та 21907,57грн інфляційних витрат, нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що вони правомірно та обґрунтовано заявлені.

Департамент з інспекційної роботи Харківської міської ради 22.02.2023 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі №922/2269/22, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ "ГК "Нафтогаз України" щодо стягнення з Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради пені в сумі 26220,25грн, інфляційних втрат у розмірі 21907,57грн та трьох відсотків річних в розмірі 2185,32грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за спожитий в січні-березні 2022 року газ відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково зазначено про те, що заборгованість за спожитий газ в розмірі 13951,08грн була погашена відповідачем в процесі розгляду справи судом, оскільки фактично оплата була здійснена до подання позовної заяви. На думку апелянта, договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладено між позивачем та відповідачем у письмовій формі 05.07.2022, а тому при нарахуванні штрафних санкцій та іншої відповідальності необхідно виходити з дати укладання саме цього договору, а не віртуального. Відповідач наголошує, що обов?язок сплати коштів за спожитий газ відповідно до умов типового договору виникає у споживача такого газу виключно на підставі саме рахунків на сплату, а не факту постачання. Апелянт наполягає, що рахунки на сплату за січень, лютий та березень 2022 року фактично отримані відповідачем лише в серпні 2022 року і в той же місяць сплачені в розмірі 156512,82грн, залишок коштів у розмірі 14304,08грн був сплачений протягом жовтня-листопада 2022 року, а тому, на думку скаржника, відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.03.2022 по 01.09.2022, оскільки відбулося прострочення кредитора (ч.ч. 2, 4 ст. 613 ЦК України). Крім того, апелянт посилається на дію форс-мажорних обставин та зазначає, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений на її офіційному сайті, військову агресію Російської Федерації проти України визнано форс-мажорними обставинами.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 відкрито апеляційне провадження та ухвалено здійснити розгляд справи №922/2269/22 в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення учасників справи від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення копії ухвали Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 отримані позивачем 03.04.2023, відповідачем - 31.03.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі №922/2269/22 - залишити без змін. Позивач наголошує, що згідно з умовами Типового договору для обрахунку перебігу строку оплати є місяць, в якому мав місце факт постачання газу, саме кінець місяця поставки є початком обрахунку наступного (місячного) строку, впродовж якого повинен бути здійснений платіж. А тому факт отримання чи неотримання рахунку на оплату товару не впливає на обов`язок покупця оплатити товар. Позивач зазначає, що до позовної заяви додано докази надіслання відповідачу рахунків на оплату, зокрема, реєстри поштових відправлень, крім того обмін документами відбувався через особистий кабінет в електронному вигляді.

Також позивач просить поновити строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на подання відзиву, судова колегія зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 про відкриття апеляційного провадження встановлено позивачу п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії скаржнику.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення копії ухвали Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 вона отримана позивачем 03.04.2023. Отже, строк для надання відзиву спливає 18.04.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, з відзивом позивач звернувся за допомогою засобів електронної пошти 19.04.2023, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Частинами 1, 2, 3 ст. 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву позивач посилається на військову агресію Російської Федерації проти України.

Судова колегія зауважує, що у постанові Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №922/1116/22 наведено висновок, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22.

Разом з тим, як вбачається з клопотання, ТОВ "ГК "Нафтогаз України" не надано обгрунтувань, яким чином вказані ним у клопотанні обставини завадили позивачу звернутися до суду з відзивом на апеляційну скаргу в межах встановлених строків.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р визначено ТОВ "ГК "Нафтогаз України" постачальником "останньої надії" строком на три роки як переможця конкурсу.

Згідно з пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 (набула чинності 26.10.2021) "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 і від 09.12.2020 № 1236" визначено зобов`язання Акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи, за участю операторів газорозподільних систем, об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України" і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Відповідно до інформації щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ/оператора ГТС (Форма № 10, №F10-000109466, дата подання 08.03.2022) Департамент з інспекційної роботи Харківської міської ради включено до переліку таких споживачів з ЕІС-кодом 56XS00018DPFC00A.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501 затверджено типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Відповідно до п. 2.1 Типового договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Положеннями п. 2.2 Типового договору визначено, що обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу або Оператором ГТС договору транспортування природного газу (для прямих споживачів).

За умовами п. 3.1 Типового договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Підстави для здійснення постачальником постачання природного газу споживачу визначені положеннями Правил постачання (п. 3.2 Типового договору).

Згідно з п. 4.1 Типового договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Відповідно до п. 4.2 Типового договору об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Пунктом 4.3 Типового договору визначено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4 Типового договору).

Умовами п. 4.5 Типового договору визначено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За умовами п. 5.2 Типового договору споживач зобов`язується знімати фактичні показання комерційних вузлів обліку газу та приладів обліку газу (лічильника) станом на 01 число місяця, що настає за місяцем постачання газу, та повідомляти ці дані Постачальнику у спосіб, визначений на веб-сайті Постачальника. Споживачі, які не є побутовими, на підставі фактичних показань комерційних вузлів обліку газу оформлюють акти приймання-передачі газу та надсилають їх до п`ятого числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п. 10.1 Типового договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору (п. 10.2 Типового договору).

Положеннями п. 10.3 Типового договору визначено, що строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Умовами п. 10.4 Типового договору встановлено, що сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 11.1 Типового договору він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

Згідно з листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" споживач з ЕІС-кодом 56XS00018DPFC00A закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) у періоди з 15.01.2022 по 28.02.2022 та з 02.03.2022 по 13.03.2022. Обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS00018DPFC00A у вказані періоди та внесений в алокацію постачальника "останньої надії" TOB "ГК "Нафтогаз України" (EIC-код 56X80B), становить: з 15.01.2022 по 31.01.2022 - 1839,74куб.м, з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 2079,53куб.м, з 02.03.2022 по 13.03.2022 - 0,13куб.м.

Пунктом 24 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 визначено формулу, за якою буде визначатися ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 і від 09.12.2020 №1236" визначено, що для бюджетних установ (у значенні Бюджетного кодексу України), закладів охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладів охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо) постачання природного газу з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року здійснюється постачальником "останньої надії" за ціною, що не може перевищувати 16,8 грн за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, постачальником здійснено постачання природного газу: у січні 2022 року - 1,83974 тис.куб.м на суму 86243,95грн (акт приймання-передачі природного газу №1718), у лютому 2022 року - 2,07953 тис.куб.м на суму 84562,07грн (акт приймання-передачі природного газу №3888), за березень 2022 року - 0,00013 тис.куб.м на суму 10,88грн (акт приймання-передачі природного газу №5700).

За наслідками споживання відповідачем природного газу, позивачем виставлено рахунки на оплату: №6094 за розрахунковий період 01-31 січня 2022 року на суму 86243,95грн (номер поштового відправлення 585 відповідно до списку №13-14.02.2022 згрупованих поштових відправлень); №9822 за розрахунковий період 1-28 лютого 2022 року на суму 84526,07грн (номер поштового відправлення 748 відповідно до списку №22.03.2022 згрупованих поштових відправлень); №12970 за розрахунковий період 1-31 березня 2022 року на суму 10,88грн (номер поштового відправлення 360 відповідно до списку №02.08.2022 згрупованих поштових відправлень).

Отже, позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 170816,90грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за спожитий газ непобутовим споживачем постачальнику "останньої надії" від 28.09.2022 №119/4.3-15764-2022, в якій вимагав сплатити заборгованість в сумі 14304,08грн до 11.10.2022.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач розрахувався за поставлений природний газ у повному обсязі відповідно до платіжних доручень: №145 від 12.08.2022 на суму 86243,95грн, №146 від 12.08.2022 на суму 70268,87грн, №164 від 16.09.2022 на суму 353,00грн, №203 від 17.10.2022 на суму 353,00грн, №229 від 03.11.2022 на суму 13598,08грн.

У зв`язку з порушенням споживачем строків оплати за поставлений постачальником природний газ, ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 18.11.2022 звернулось до суду з позовом про стягнення з Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради заборгованості за спожитий природний газ у сумі 64264,22грн, з яких: 13951,08грн - основний борг; 26220,25грн - пеня; 2185,32грн - 3 % річних; 21907,57грн - інфляційні втрати.

В подальшому позивачем подано до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру заявлених позовних вимог (вх. № 180), в якій позивач, посилаючись на часткову сплату відповідачем після подачі позову суми основної заборгованості, просив суд стягнути на свою користь 50313,14грн заборгованості, з яких: 26220,25грн - пеня; 2185,32грн - 3 % річних; 21907,57грн - інфляційні втрати. Господарським судом постановлено ухвалу від 23.01.2023, якою прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та постановлено розглядати справу з урахуванням цієї заяви.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 позовні вимоги задоволено повністю з підстав, що наведені вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 Постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Згідно з пп. 19 п. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.12.2019 №3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" ().

Згідно з листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" споживач з ЕІС-кодом 56XS00018DPFC00A закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) у періоди з 15.01.2022 по 28.02.2022 та з 02.03.2022 по 13.03.2022.

Враховуючи зазначене, постачання природного газу ТОВ "ГК "Нафтогаз України" Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради у січні - березні 2022 року здійснювалося на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", який відповідно до чинного законодавства є укладеним з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

А тому доводи апелянта, що Типовий договір між позивачем та відповідачем укладено 05.07.2022 з дати його підписання у письмовій формі, є необґрунтованими.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, позивачем здійснено постачання відповідачу природного газу: у січні 2022 року - 1,83974 тис.куб.м на суму 86243,95грн, у лютому 2022 року - 2,07953 тис.куб.м на суму 84562,07грн, у березні 2022 року - 0,00013 тис.куб.м на суму 10,88грн, на загальну суму 170816,90грн.

Зазначені обставини підтверджуються актами приймання-передачі природного газу №1718, №3888, №5700 та рахунками на оплату: №6094 за розрахунковий період 01-31 січня 2022 року на суму 86243,95грн; №9822 за розрахунковий період 1-28 лютого 2022 року на суму 84526,07грн; №12970 за розрахунковий період 1-31 березня 2022 року на суму 10,88грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розрахувався за поставлений природний газ відповідно до платіжних доручень: №145 від 12.08.2022 на суму 86243,95грн, №146 від 12.08.2022 на суму 70268,87грн, №164 від 16.09.2022 на суму 353,00грн, №203 від 17.10.2022 на суму 353,00грн, №229 від 03.11.2022 на суму 13598,08грн.

Отже, на момент звернення ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 18.11.2022 з позовом до суду Департамент з інспекційної роботи Харківської міської ради у повному обсязі розрахувався за отриманий природний газ.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач посилається на порушення відповідачем строків оплати за поставлений природний газ, у зв?язку з чим ТОВ "ГК "Нафтогаз України" нараховано 26220,25грн пені; 2185,32грн 3 % річних; 21907,57грн інфляційних втрат.

Розглянувши вказані вимоги позивача, судова колегія зазначає про таке.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами Типового договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4 Типового договору).

Враховуючи зазначене, відповідач за отриманий у січні 2022 року газ повинен був розрахуватися до 28.02.2022 включно, за отриманий у лютому 2022 року - до 31.03.2022 включно, за отриманий у березні 2022 року - до 02.05.2022.

Доводи апелянта, що обов`язок з оплати отриманого газу виник у останнього лише після отримання рахунків на оплату у серпні 2022 року, судова колегія до уваги не приймає, оскільки вони суперечать раніше наданим твердженням відповідача, викладеним у запереченнях на відповідь на відзив ТОВ "ГК "Нафтогаз України", в яких відповідач зазначав, що рахунки на оплату надійшли до відповідача 23.06.2022. Доказів того, що рахунки були отримані відповідачем у серпні 2022 року останнім до матеріалів справи не надано.

При цьому, заперечуючи отримання рахунків за січень, лютий та березень 2022 року згідно наданих позивачем згрупованих відправлень за відповідними штрих-кодовими номерами, відповідачем не надано жодних доказів, що за цими поштовими відправленнями ним було отримано іншу поштову кореспонденцію, а не рахунки на оплату.

Колегія суддів зауважує, хоча в договорі й зазначено, що "споживач зобов`язаний оплатити рахунок", однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 4.4 Типового договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується "до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу", а не до закінчення місяця, наступного за місяцем, в якому отримано рахунок.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 27.03.2023 у справі № 920/1343/21, від 04.04.2023 у справі № 44/258-б (910/15426/20).

Положеннями частини 1 статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 4.5 Типового договору визначено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку розрахунку розміру пені та 3% річних на суму заборгованості 86243,95грн за період з 01.03.2022 по 18.08.2022, на суму заборгованості 84562,01грн за період з 01.04.2022 по 18.08.2022, на суму 14293,20грн за період з 19.08.2022 по 27.09.2022, на суму 13940,20грн за період з 28.09.2022 по 30.09.2022, на суму 10,88грн за період з 03.05.2022 по 30.09.2022, судом апеляційної інстанції встановлено правильність розрахунку розміру пені, розмір 3% річних за підрахунками суду апеляційної інстанції виявився більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. А тому враховуючи межі позовних вимог, судова колегія вважає правомірним стягнення з відповідача 26220,25грн пені та 2185,32грн 3% річних.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат судом апеляційної інстанції встановлено, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, а тому вважає правомірним стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 21907,57грн у відповідності до заявлених позовних вимог.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач посилається на дію форс-мажорних обставин. В обґрунтування своїх доводів відповідач наголошує на запровадженні в Україні воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений на її офіційному сайті, яким військову агресію Російської Федерації проти України визнано форс-мажорними обставинами.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано сертифіката Торгово-промислової палати України, яким би засвідчувалася дія обставин непереборної сили щодо виконання Департаментом з інспекційної роботи Харківської міської ради своїх обов`язків за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 судова колегія враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 04.10.2022 у справі №927/25/21, згідно з якими сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Тобто, існування обставин непереборної сили повинно підтверджуватися також у сукупності з іншими доказами, наданими учасником провадження на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження існування обставин непереборної сили, які завадили споживачу належним чином виконати умови Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині своєчасної оплати за поставлений газ.

Крім того, умовами п. 10.4 Типового договору встановлено, що сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Проте, матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачем на адресу позивача повідомлень про форс-мажорні обставини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі № 922/2269/22 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2023 у справі №922/2269/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза