ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023м. ДніпроСправа № 904/3302/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Бочарової М.О.,

представників учасників справи:

від позивача: Ластіна Ю.С.,

від відповідача: Рибіна І.В.,

дослідивши матеріали справи №904/3302/22

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

до Фізичної особи-підприємця Каснера Олександра Едуардовича

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 29.09.2022 за вих. № б/н до Фізичної особи-підприємця Каснера Олександра Едуардовича (далі - відповідач) про стягнення 233.474,20 грн, з яких 198.083,11 грн вартості необлікованої електричної енергії, 3.418,97 грн трьох процентів річних та 31.972,12 грн інфляційних втрат.

Фактичною підставою позовних вимог визначено акт про порушення від 30.11.2021 №32625.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3302/22 визначено суддю ЮЗІКОВА Станіслава Георгійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2022.

Ухвалою від 18.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Через відділ документального забезпечення 23.01.2023 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Через відділ документального забезпечення 03.02.2023 від позивача надійшли письмові пояснення, у яких позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 14.02.2023 заяву судді ЮЗІКОВА Станіслава Георгійовича про самовідвід задоволено.

Розпорядженням керівника апарату від 17.02.2023 № 63 призначено повторний автоматичний розподіл справи по вх. № 4-3206/22 справи 904/3302/22, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3302/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2023.

Ухвалою від 20.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.03.2023.

Через відділ документального забезпечення 01.03.2023 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Через відділ документального забезпечення 08.03.2023 від позивача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, у якому позивач просить суд визнати поважними причину неявки представника позивача та відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою від 08.03.2023 підготовче провадження продовжено, відповідача зобов`язано невідкладно направити на адреси інших учасників справи копію відзиву з доданими до нього документами листом з описом вкладення, докази чого негайно надати суду, підготовче засідання відкладено до 05.04.2023.

Через відділ документального забезпечення 21.03.2023 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Через відділ документального забезпечення 24.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Через відділ документального забезпечення 31.03.2023 від відповідача надійшли заперечення, у яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 05.04.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 19.04.2023.

За результатами судового засідання 19.04.2023 оголошено перерву до 04.05.2023.

В судовому засіданні 04.05.2023 представники позивача та відповідача відповіли на запитання суду, надали пояснення у справі. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач здійснив перевірку у приміщенні відповідача щодо дотримання вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії і виявив порушення /самовільне підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії, до електричної мережі/. За вказане порушення позивач нарахував відповідачу вартість необлікованої електричної енергії, а також відсотки річні та інфляційні втрати на вказану суму.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач зазначив, що спірне приміщення йому належить у розмірі частки, він не є споживачем електричної енергії та жодних правовідносин з позивачем не має.

Відповідач також вказав, що йому невідомо ким є особа на прізвище Александров, який діяв на підставі водійського посвідчення.

Відповідач вважає, що позивач неправильно визначив формулу розрахунку вартості недоврахованої електроенергії.

Відповідач звернув увагу на відсутність доказів отримання акта про порушення №32625 від 30.11.2021.

Відповідач зазначив, що замість встановлених 8 годин позивач під час розрахунку заборгованості застосував 12 годин, а отже безпідставно збільшив розрахунок необлікованої електричної енергії на 4 години за кожну добу.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі.

Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву

Позивач наголосив, що відповідач є власником комерційної нерухомості.

Також позивач вказав, що водійське посвідчення підтверджує особу Александрова, а не його повноваження як представника позивача.

До спірних правовідносин позивач застосував положення п. 8.4.12 ПРРЕЕ, згідно із яким час використання самовільного підключення становить саме 12 годин, а не 8, як вказує відповідач.

При цьому, п. 8.4.13 ПРРЕЕ, на який посилається відповідач, стосується побутових споживачів, а відповідач таким не є.

Доводи відповідача щодо відповіді на відзив

Відповідач звертає увагу на неправильно визначену юрисдикцію спору.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: підсудності; складання акта про порушення; проведення комісії позивача щодо нарахування відповідачу оперативно-господарської санкції; в визначення споживача електричної енергії; правомірності застосування до відповідача оперативно-господарської санкції; правомірності нарахування процентів річних та інфляційних втрат.

Суд встановив, що 30.11.2021 представниками позивача було здійснено перевірку нежитлового приміщення за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51.

Вказаною перевіркою встановлено порушення п. 1.2.1 ПРРЕЕ, що відповідає п. 8.4.2 ПРРЕЕ самовільне підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача з порушенням схеми обліку.

За результатами проведеної перевірки складено Акт про порушення №32625 від 30.11.2021 (арк. 11, том 1). Суд також встановив, що зазначений акт був складений за участю представника відповідача Александрова І.Ю., який свою особу посвідчив водійським посвідченням ВАА 004773 і підписав акт без зауважень та заперечень.

Акт про порушення ПРРЕЕ №32625 від 30.11.2021 супровідним листом від 14.12.2021 за №206/0324 було направлено на адресу відповідача (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ КОМСОМОЛЬСЬКА, будинок 9, квартира 3). Правильність адреси відповідача підтверджується відомостями, розміщеними на офіційному сайті Міністерства юстиції України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В якості доказів направлення акта про порушення ПРРЕЕ №32625 від 30.11.2021 позивач долучив до матеріалів справи список №52690 згрупованих поштових відправлень листів та реєстр на відправку листів з повідомленням від 14.12.2021 (арк. 22 зворот, арк. 23, том 1).

Комісія позивача з розгляду актів про порушення Дніпровського розрахункового центру (представник відповідача не з`явився) розглянула акт про порушення від 30.11.2021 №32625 з метою визначення правомірності складання акта про порушення, обсягу та вартості електроенергії, необлікованої електричної енергії та суми завданих споживачем збитків внаслідок порушення ПРРЕЕ, яка підлягає сплаті споживачем.

За результатами розгляду акта порушення від 30.11.2021 №32625 прийнято рішення провести нарахування згідно з пунктом 8.4.12 та за формулою 8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 зі змінами і доповненнями, внесеними Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за період з 30.12.2020 до 30.11.2021.

Всього підлягає сплаті 198.083,11 грн за 52.033 кВт*год необлікованої електричної енергії, що підтверджується протоколом №1-8 від 18.01.2022 (арк. 24, том 1).

Для оплати необлікованої електричної енергії позивач виставив відповідачу рахунок за електричну енергію, щодо якої порушено облік згідно з ПРРЕЕ, №66 від 18.01.2022 за актом №32625 на суму 198.083,11 грн (арк. 25, том 1).

Супровідним листом від 21.01.2022 за вих. №4/0324 (арк. 26, том 1) позивач направив на адресу відповідача протокол №1-8 від 18.01.2022 засідання комісії з розгляду акта про порушення Дніпровського розрахункового центру, розрахунок до акта про порушення ПРРЕЕ №32625 та рахунок №66 від 18.01.2022. В якості доказів направлення вказаних документів долучено фіскальний чек від 21.01.2022 та реєстр листів на відправку від 21.01.2022.

Відповідно до інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, (інформаційна довідка №295123550 від 18.01.2022) (арк. 21, том 1) суд встановив, що за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ (нині - Дніпро), вулиця Ленінградська (нині Ярослава Мудрого), будинок 51 знаходиться будівля магазину непродовольчих товарів та ангар, який на праві власності (у розмірі частки) належить відповідачу ОСОБА_1 .

На підставі відомостей, розміщених на офіційному сайті Міністерства юстиції України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд встановив, щодо видами діяльності відповідача є:

45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний)

45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів

45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна

43.29 Інші будівельно-монтажні роботи.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплатив на користь позивача суму необлікованої електричної енергії, то останній на вказану суму нарахував відсотки річні та інфляційні втрати.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/1834/18, від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20).

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (частина перша статті 2 ЦК України.

У свою чергу відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, частиною першою якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

У свою чергу наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №2-7615/10, від 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц).

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц також звернула увагу, що наявність такого статусу (ФОП) в особи, яка є стороною в справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Суд відзначає, що за положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач є власником магазину непродовольчих товарів та ангару (у розмірі частки) розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ (нині - Дніпро), вулиця Ленінградська (нині Ярослава Мудрого), будинок 51.

Також, на підставі відомостей, розміщених на офіційному сайті Міністерства юстиції України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як встановлено судом, видами діяльності відповідача є:

45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний)

45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів

45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна

43.29 Інші будівельно-монтажні роботи.

Разом з тим, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований як ФОП з 22.03.1996. Відомостей про припинення його підприємницької діяльності станом на 04.05.2023 (дата ухвалення рішення у справі №904/3302/22) немає.

Оцінюючи фактичні обставини справи, суд звертає увагу, що матеріалами справи не підтверджується, що відповідач виконав свій обов`язок з укладання договорів про розподіл, постачання електричної енергії, у якому мав бути визначений його статус як споживача /фізичної особи, або підприємця/.

Слід зазначити, що відповідач не вказав, в яких цілях спірне приміщення ним використовується, проте з матеріалів перевірки вбачається, що за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51 знаходиться магазин непродовольчих товарів.

Окремо суд відзначає, що до матеріалів справи позивач також долучив фотознімки, з яких також вбачається наявність у вказаному приміщені магазину непродовольчих товарів; також з google карти вбачається, що за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51 знаходиться магазин непродовольчих товарів «Інтер`єр і меблі»,

Наведе у своїй сукупності свідчить про використання спірного приміщення саме в господарській діяльності, а не у будь-якій іншій діяльності.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (статті 78 ГПК України).

Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, на які посилається скаржник).

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, оцінюючи наявні у справі докази та встановлені обставини, суд доходить висновку, що спірне майно вірогідно використовується відповідачем саме у господарській діяльності.

Також суд виходить з того, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

У судовому засіданні на питання суду (ким використовується магазин та в яких цілях) представник відповідача відповів, що йому не відомо про такі обставини та зазначив, що такі обставини, на його думку, не стосується предмету спору.

З урахуванням наведеного суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивачем не доведено використання відповідачем вищевказаного приміщення у господарській діяльності як такі, що побудовані на концепції негативного доказу, яка суперечить принципу змагальності, та не містять доказів на спростування того, що за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51 знаходиться магазин непродовольчих товарів.

Оскільки суд дійшов висновку, що спірне приміщення використовується відповідачем саме у господарській діяльності, то в силу приписів ч. 1 ст. 20 ГПК України спір у справі №904/3302/22 підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд також враховує посилання відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.03.2022 у справі №904/587/22, однак зауважує, що зроблені вище висновки суду узгоджуються із викладеним правовим висновком Верховного Суду; при цьому зазначена постанова Верховного Суду не має статусу остаточної, оскільки справа №904/587/22 вказаною постановою була передана судом касаційної інстанції на новий розгляд, у зв`язку із тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки обставинам справи №904/587/22 та наданим доводам апеляційної скарги в частині правильності визначення позивачем юрисдикції спору у справі №904/587/22.

Більш того, суд встановив, що ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2023 справу №904/587/22 щодо перегляду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 у даній справі за апеляційною скаргою прийнято до свого провадження для розгляду у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи і станом на 04.05.2023 постанова Центрального апеляційного господарського суду не ухвалена, а тому остаточний висновок суду апеляційної інстанції у справі №904/587/22 відсутній.

Предметом спору у даній справі є 198.083,11 грн необлікованої електричної енергії, 3.418,97 грн трьох процентів річних та 31.972,12 грн інфляційних втрат.

Правовідносини у сфері електроенергетики станом на час виникнення спірних правовідносин регулювались, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312, Порядком постачання електричної енергії споживачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2002 №475.

Пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 встановлено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

У п. 1.2.1. ПРРЕЕ визначено, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Відповідно до п. 8.2.4 ПРРЕЕ, у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до порядку, визначеного главою 8.4 цього розділу.

Згідно із п. 8.2.5 ПРРЕЕ, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил.

Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень.

Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи).

У разі відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписати акт про порушення або залишення ним місця порушення в акті про порушення робиться відповідний запис. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення підтверджується відеозйомкою.

Аналогічні вимоги містить і пункт 6.5.13 Кодексу комерційного обліку електричної енергії у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки порушень цього Кодексу або Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), зокрема фактів безоблікового споживання електричної енергії, пошкодження чи зриву пломб тощо, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення відповідно до ПРРЕЕ.

Як зазначалось вище, акт про порушення складений за участю особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача (відповідача) для проведення перевірки Александрова І.Ю., особу якого посвідчено водійським посвідченням ВАА 004773.

Акт про порушення №32625 від 30.11.2021, як встановлено вище, підписаний представником відповідача Александровим І.Ю. без заперечень та зауважень.

Відповідач наголошує, що особа Александрова І.Ю. йому невідома.

Оцінивши позиції сторін, суд доходить висновків, що особа - Александров І.Ю. знаходилася на об`єкті відповідача, мала доступ до закритих приміщень, допустила представників позивача до перевірки, чого не може зробити неуповноважена особа (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №914/2510/17 (п. 4.2.4).

Згідно з підпунктом 3 пункту 1.1.2 ПРРЕЕ акт про порушення - це документ установленої форми, який складається для фіксації факту порушення на об`єкті споживача цих Правил та який є підставою для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії.

У підпункті 66 пункту 1.1.2 ПРРЕЕ міститься визначення споживача, зокрема, споживач електричної енергії - це фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Поряд з тим ні ПРРЕЕ, ні Кодекс комерційного обліку електричної енергії не надають визначення (вимог) щодо представника споживача та іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи).

У той же час у підпункті 11 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ лише визначено, що представники оператора системи перед складанням акта про порушення зобов`язані повідомити споживача про його право внести пояснення та зауваження до акта, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.

Аналіз наведених вище положень ПРРЕЕ та Кодексу комерційного обліку електричної енергії дає підстави дійти висновку, що представник споживача повинен бути наділений такими ж правами як і споживач. Тобто представником споживача слід вважати особу, яку споживачем, у передбаченому чинним законодавством порядку, уповноважено, крім участі в процесі контрольного огляду або технічної перевірки, вносити пояснення та зауваження до акта про порушення, викладати мотиви своєї відмови від підписання акта про порушення, підписувати акт про порушення без зауважень.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.07.2018 у справі №923/832/17, від 06.06.2020 у справі №916/2504/18, від 16.06.2021 у справі №911/26/20 та від 03.08.2021 у справі №910/5998/20.

Під час розгляду даної справи суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.08.2021 у справі №910/5998/20, згідно з яким "за відсутності визначення, зокрема, ПРРЕЕ, поняття "інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи)", наведене у підпунктах 1, 8 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ, такою особою слід вважати особу, яка: 1) має доступ до електрифікованої споруди, частини електрифікованої споруди, сукупності електрифікованих споруд на одній території, що належить на праві власності або користування споживачу, або має доступ до території, на якій розміщена електрифікована споруда, частина електрифікованої споруди, сукупність електрифікованих споруд, що належить на праві власності або користування споживачу; 2) має можливість допуску представників оператора системи до електрифікованої споруди, частини електрифікованої споруди, сукупності електрифікованих споруд на одній території, що належить на праві власності або користування споживачу, або до території, на якій розміщено електрифікована споруда, частина електрифікованої споруди, сукупність електрифікованих споруд, що належить на праві власності або користування споживачу, для проведення перевірки; 3) таку особу встановлено за документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо цієї особи. При цьому, ПРРЕЕ не передбачено обов`язку зазначати у акті про порушення документ, за яким відбулось встановлення особи".

Отже, виходячи із аналізу положень пункту 8.2.5 ПРРЕЕ якщо споживач або представник споживача не погоджується зі змістом акта, він робить про це зауваження в самому акті. Так само споживач або його представник має право викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Враховуючи те, що представник відповідача Александров І.Ю. знаходився на об`єкті відповідача, мав доступ до закритих приміщень та допустив представників позивача до перевірки, чого не може зробити неуповноважена особа, суд доходить висновку, що акт про порушення №32625 від 30.11.2021 відповідає положенням пункту 8.2.5 ПРРЕЕ та пункту 6.5.13 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, як такий, що складений у присутності уповноваженого представника відповідача, що узгоджується із ПРРЕЕ, оскільки зазначена особа знаходилася на об`єкті відповідача, мала доступ до закритих приміщень товариства, допустила представників позивача на об`єкт для проведення перевірки, чого не може зробити не уповноважена особа, а відтак, доводи відповідача щодо невідповідності Акта вимогам ПРРЕЕ та порядку його складання не приймаються судом.

Більш того, суд акцентує увагу, що уповноважений представник споживача (відповідача) погодився зі змістом акта і підписав його без зауважень та заперечень.

Також судом встановлено, що акт про порушення не містить зауважень стосовно відсутності у представника відповідача Александрова І.Ю. повноважень на його підписання чи стосовно відсутності трудових відносин між ним та відповідачем.

Поряд з тим у графі "зауваження до складеного акта" представником споживача вказано, що з актом ознайомлений, другий примірник отримав.

Таким чином, підписаний без зауважень представником споживача акт підтверджує встановлений позивачем факт самовільного підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача.

Документів, які б свідчили про зворотне, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 8.2.6 ПРРЕЕ, на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Відповідач заперечує проти обізнаності з датою, часом та місцем проведення засідання з розгляду актів про порушення, проте суд таку позицію відповідача визнає необґрунтованою, оскільки другий примірник акта про порушення №32625 від 30.11.2021 отримав представник відповідача Александров І.Ю. /підтверджується власною розпискою останнього у графі «зауваження до складеного акту»/.

Суд зазначає, що у акті про порушення №32625 від 30.11.2021 (п. 11) вказано, що комісія позивача з розгляду складеного акта про порушення буде проводити засідання 19.12.2021 за адресою: вулиця Ярослава Мудрого, 40, к. 52, о 13:00 год.

Більш того в якості доказів направлення акта про порушення ПРРЕЕ №32625 від 30.11.2021 позивач долучив до матеріалів справи список №52690 згрупованих поштових відправлень листів та реєстр на відправку листів з повідомленням від 14.12.2021 (арк. 22 зворот, арк. 23, том 1), а отже позивач вжив додаткових заходів задля повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення комісії позивача з розгляду складеного акта про порушення.

При цьому суд відзначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відтак, позивач вжив всіх можливих залежних від нього заходів до належного повідомлення споживача про розгляд акта комісією 18.01.2022.

18.01.2022 представник споживача на засідання комісії не з`явився, що є правом споживача, проте таке не з`явлення не є підставою звільнення від відповідальності.

Таким чином, заперечення відповідача в частині того, що йому не було відомо про дату, час та місце комісії позивача з розгляду складеного акта про порушення відхиляються судом як необґрунтовані.

Статтею 237 ГК України передбачено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. У разі незгоди із застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції.

Відповідно до ст. 235 ГК України, оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

За своєю правовою природою рішення постачальника електричної енергії про нарахування вартості недоврахованої спожитої електроенергії є оперативно-господарською санкцією. Аналогічний висновок міститься у п. 3 оглядового листа Вищого господарського суду України Про практику застосування господарськими судами законодавства про постачання електричної енергії (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України) №01-06/1872 від 30.12.2011.

Між тим суд встановив, що дії уповноважених працівників позивача при проведенні перевірки дотримання ПРРЕЕ та при складанні акта про порушення №32625 від 30.11.2021, рішення комісії позивача з розгляду акта про порушення №32625, оформлене протоколом від 18.01.2022 №1-8, нарахування вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, відповідачем у встановленому порядку до суду не оскаржувались. Відсутні у матеріалах справи також і докази оскарження відповідачем вказаних дій та акта в адміністративному порядку.

Суд наголошує, що протокол, яким вирішено нарахувати до стягнення з відповідача 198.083,11 грн, складений 18.01.2022, а розгляд справи №904/3302/22 по суті відбувся 04.05.2023, тобто у відповідача було більше року для оскарження вказаних документів, у разі наявності його волі та доказів на обґрунтування своїх заперечень із вказаним рішенням позивача, проте таким правом відповідач не скористався.

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує проти самого факту самовільного підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача з порушенням схеми обліку. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Заперечення відповідача стосуються процедури складання акта про порушення, виклику на засідання комісії, застосованої формули, проте не самого факту правопорушення.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про електроенергетику" правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; пошкодження приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Суд доходить висновку, що факт самовільного підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача з порушенням схеми обліку доводиться матеріалами справи. Вказане не спростовується відповідачем належними та допустимими доказами.

Отже, правомірним є застосування оперативно-господарської санкції до відповідача за виявлене позивачем на об`єкті відповідача порушення.

Суд перевірив нарахований позивачем відповідачу розмір необлікованої електричної енергії та зазначає таке.

Відповідно до п. 8.4.12 Розділу VIII ПРРЕЕ у разі виявлення у непобутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 6-8 пункту 8.4.2 цієї глави, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (W доб.с.п., кВтгод) розраховується за формулою:

W доб.с.п = Р с.п. х t вик.с.п.,

де Р с.п. потужність самовільного підключення (кВт), що розраховується за формулами

у разі підключення до однієї фази

Р с.п. = I х U ном.фаз. х cosц;

у разі підключення до трьох фаз

Р с.п. = 3 х I х U ном.фаз. х cosц,

де І - сила струму, що може протікати по колу самовільного підключення, визначена виходячи:

з найменшого допустимого струму, який може протікати через поперечну площу перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення до електричної мережі, згідно з главою 1.3 ПУЕ, А;

з найменшої сили струму спрацювання комутаційних апаратів, що задіяні у схемі самовільного підключення до електричної мережі (за умови, що зазначена сила струму спрацювання менша сили струму, визначеної виходячи з поперечної площі перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення до електричної мережі, та допустимого тривалого струму, який може ними протікати згідно з главою 1.3 ПУЕ), А.

У разі непроведення вимірів поперечної площі перерізу всіх проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення до електричної мережі, потужність самовільного підключення (P с.п., кВт) визначається, виходячи з допустимого тривалого струму, що може протікати через мінімальний діаметр електропроводки, згідно з положеннями глави 1.3 ПУЕ (за умови, що зазначена сила струму менша сили струму спрацювання комутаційних апаратів, що задіяні у схемі самовільного підключення до електричної мережі).

За згодою сторін (як вбачається з акта про порушення від 30.11.2021 №32625 споживач не забезпечив включення усіх наявних струмоприймачів на повірку потужності для виміру струму (п. 5) сила струму може бути визначена, виходячи із сили струму навантаження електроустановки при підключенні всіх наявних на об`єкті споживача струмоприймачів на максимальну потужність або з максимальної сили струму навантаження струмоприймачів, підключених до схеми самовільного підключення на момент виявлення порушення, на підставі показів відповідних засобів вимірювальної техніки, повірених у терміни, передбачені законодавством у сфері метрології;

U ном.фаз. - номінальна фазна напруга, кВ;

cosц - косинус кута між фазною напругою U фаз. та струмом навантаження, який протікає тією самою фазою, визначений на підставі показів відповідних засобів вимірювальної техніки, повірених у терміни, передбачені законодавством у сфері метрології. У разі відсутності у представників оператора системи відповідних засобів вимірювальної технікиц приймається рівним 0,9;

t вик.с.п. - час використання самовільного підключення протягом доби (приймається рівним 12 год/добу).

Поперечна площа перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення до електричної мережі, визначається на підставі показів відповідних засобів вимірювальної техніки, повірених у терміни, передбачені законодавством у сфері метрології.

Комутаційні апарати, що задіяні у схемі самовільного підключення до електричної мережі, можуть вилучатися оператором системи для направлення їх на експертизу для встановлення фактичної сили струму їх спрацювання, про що зазначається в акті про порушення.

Відтак, здійснивши перевірку правильності застосування позивачем формул ПРРЕЕ та правильності здійснення позивачем розрахунку, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично та методологічно правильним і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Також суд зауважує, що в силу положень п. 8.4.12 Розділу VIII ПРРЕЕ час використання самовільного підключення протягом доби приймається рівним саме 12 год/добу, а не 8 год/добу, про що безпідставно вказує відповідач, а тому заперечення відповідача у зазначеній частині відхиляються судом як необґрунтовані.

Крім цього, згідно таблиці 1.3.5 глави 1.3 ПУЕ «Допустимий тривалий струм для проводів з алюмінієвими жилами із гумовою та полівінілхлоридною ізоляцією», для перерізу струмовідної жили - 16 мм2, струм (А) для проводів двожильних, прокладених в одній трубі дорівнює 60А, що відповідає даним наведеним в акті про порушення №32625 від 30.11.2021, у п. 4 якого вказано, що самовільне підключення виконано алюмінієвим проводом 2*16 мм2.

Відтак, матеріалами справи та положеннями законодавства підтверджено правомірність визначення позивачем потужності саме 60 А.

Щодо здійснення позивачем розрахунку виходячи з того, що робочими днями магазину непродовольчих товарів є сім днів на тиждень, а не п`ять, про що наголосив відповідач, суд звертає увагу, що відповідач зазначаючи вказані заперечення не надає суду жодного доказу, які б свідчили про те, що магазин непродовольчих товарів працює п`ять днів на тиждень, а не сім. Як зазначалось вище, матеріалами справи не підтверджується, що відповідач виконав свій обов`язок з укладання договорів про розподіл, постачання електричної енергії, у якому могли б бути визначені робочі та робочі дні.

Відтак, заперечення відповідача відхиляються як необґрунтовані.

Окремо суд відзначає, що з google карти вбачається, що за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51 знаходиться магазин непродовольчих товарів «Інтер`єр і меблі» з режимом роботи сім днів на тиждень.

Суд також звертає увагу, що відповідач до спірних правовідносин застосовує п. 8.4.13 Розділу VIII ПРРЕЕ, а не п. 8.4.12 Розділу VIII ПРРЕЕ (застосований позивачем).

Проте суд з позицією відповідача не погоджується і вважає, що до спірних правовідносин сторін слід застосувати саме п. 8.4.12 Розділу VIII ПРРЕЕ, з огляду на те, що вказаний пункт стосується виявлення порушень у непобутових споживачів.

У п. 47 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" міститься визначення «непобутовий споживач», як фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання.

В даному випадку виявлено факт самовільного підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача з порушенням схеми обліку з метою забезпечення діяльності магазину непродовольчих товарів, а тому йде мова про непобутове споживання електричної енергії фізичною особою-підприємцем (відповідачем), що свідчить про правильне визначення позивачем пункту ПРРЕЕ.

Позиція відповідача про необхідність застосувати до спірних відносин сторін п.8.4.13 ПРРЕЕ, яка стосується виявлення порушень у побутового споживача, при цьому час використання самовільного підключення протягом доби (t вик.с.п.) приймається рівним 8 год, судом оцінюється критично.

У п. 62 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" термін «побутовий споживач» вживається в такому значенні, як індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Як встановлено судом, діяльність магазину непродовольчих товарів стосується саме господарської діяльності, а тому відсутні підстави вважати відповідача побутовим споживачем.

Суд звертає увагу, що у порядку ст. ст. 235, 236, 237 ГК України у споживача було наявне право звернутися до суду з вимогою про скасування застосованої санкції, разом із тим, доказів подання відповідного позову та скасування рішення, оформленого протоколом №1-8 від 18.01.2022 засідання комісії з розгляду акта №32625 від 30.11.2021, суду не подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно п.п. 4 п. 5.5.5 Розділу V ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 198.083,11 грн визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 02.03.2022 до 27.09.2022 на суму 3.418,97 грн та інфляційні втрати за період прострочення з березня 2022 року до серпня 2022 року на суму 31.972,12 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, у задоволенні позову просив суд відмовити.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Здійснюючи перевірку розрахунку позивача суд дійшов таких висновків.

Пунктом 8.2.7 Розділу VIII ПРРЕЕ передбачено, що кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи.

Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

Як встановлено судом, супровідним листом від 21.01.2022 за вих. №4/0324 (арк. 26, том 1) позивач направив на адресу відповідача, зокрема, рахунок №66 від 18.01.2022 на суму 198.083,11 грн. В якості доказів направлення вказаних документів долучено фіскальний чек від 21.01.2022 та реєстр листів на відправку від 21.01.2022.

Доказів отримання відповідачем рахунку №66 від 18.01.2022 на суму 198.083,11 грн матеріали справи не містять.

Між тим, з урахуванням строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №173/24950, строк оплати рахунку є таким, що настав 30.01.2022.

Перевіривши розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд визнав їх арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі згідно з неспростованим відповідачем розрахунком позивача, з яким погоджується господарський суд (такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (п. 90).

Оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач довів обставини наявності спірної заборгованості у повному обсязі.

Водночас, належних доказів на підтверження своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач суду не надав.

Відповідач звертає увагу суду, що нежитлове приміщення, у якому позивач виявив факт самовільного підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача з порушенням схеми обліку, належить на праві спільної часткової власності (по кожному) відповідачу та ОСОБА_2 . Крім цього і відповідач, і Каснер Василь Едуардович мають статус фізичних осіб-підприємців, проте відповідачем у справі №904/3302/22 позивач визначив лише ОСОБА_1 .

Оцінивши вказаний аргумент відповідача суд дійшов таких висновків.

Відповідно до інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкт нерухомого майна, у якому виявлено факт самовільного підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача з порушенням схеми обліку є будівлею магазину непродовольчих товарів та ангар.

Як встановлено судом вище, зазначене приміщення використовується відповідачем саме у господарській діяльності.

Згідно зі статтею 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання (пункт 47);

побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) (пункт 62).

Аналогічні приписи містить пункт 1.1.2 розділу І ПРРЕЕ, відповідно до якого:

побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність);

споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Суд встановив відсутність укладеного з позивачем договору енергопостачання у будівлі магазину непродовольчих товарів та ангарі, за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51.

Водночас відсутність укладеного з позивачем договору не свідчить про відсутність споживання електричної енергії у будівлі магазину непродовольчих товарів та ангарі за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51.

Таким чином, до предмета доказування у справі №904/3302/22 належить визначення саме споживача електричної енергії.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (статті 78 ГПК України).

Як зазначалося вище, 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного та того, що на момент перевірки (30.11.2021) у магазині був представник саме відповідача (а не будь-яких інших осіб), який і допустив представників позивача до перевірки, за результатами якої складено акт про порушення №32625 від 30.11.2021 відносно саме відповідача (а не іншої особи), і саме відповідачу (а не іншій особі) рішенням комісії позивача з розгляду акта про порушення №32625, оформленого протоколом від 18.01.2022 №1-8, нараховано вартість електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, а вказані дії позивача відповідачем у встановленому порядку не оскаржувались /докази зворотного відсутні/, суд доходить висновку, що будівля магазину непродовольчих товарів та ангарі, за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51, з більшою вірогідністю використовується у господарській діяльності саме відповідачем (а не іншою особою), а тому споживачем електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, з більшою вірогідністю був саме відповідач (а не інша особа).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази (як то договори оренди, користування тощо) які б вказували на те, що відповідач передав належну йому частину приміщення у користування іншим особам для здійснення торгівельної діяльності, а сам такої діяльності не здійснює.

Водночас належність частини приміщення на праві власності іншим особам не впливає ані на відповідальність відповідача, ані на розрахунок електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, оскільки визначальне значення має саме факт безоблікового споживання електричної енергії (самовільного підключення) особою (споживачем), щодо якої таке порушення встановлено.

При цьому формула такого розрахунку не поставлена в залежність від площі приміщення, належної споживачу, у даному випадку відповідачу.

Докази того, що спірну необліковану електричну енергію вартістю 198.083,11 грн споживав не відповідач, а інша особа матеріали справи не містять. А споживання спірної необлікованої електричної енергії вартістю 198.083,11 грн саме відповідачем є більш вірогідним, аніж її не споживання відповідачем або ж її споживання іншою особою.

Таким чином, суд виснує, що позивач правильно визначив відповідача, який і має нести відповідальність за виявлене порушення у будівлі магазину непродовольчих товарів та ангарі, за адресою: місто Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, 51.

Між тим, суд в межах розгляду справи №904/3302/22 не може зробити будь-яких висновків про права, інтереси та (або) обов`язки інших осіб (зокрема інших співвласників приміщення, у якому проводилась перевірка), оскільки жодних доказів про причетність до факту самовільного підключення струмоприймачів, електропроводки без наявності відповідних договорів про розподіл, постачання електричної енергії до електромережі позивача з порушенням схеми обліку інших осіб, окрім відповідача, матеріали не містять.

Більш того, відповідач також не зазначає, що до факту самовільного підключення причетні інші особи, а не він.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця КАСНЕРА ОЛЕКСАНДРА ЕДУАРДОВИЧА ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" (Україна, 49107, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ШОСЕ ЗАПОРІЗЬКЕ, будинок 22; ідентифікаційний код 23359034) 198.083,11 грн (сто дев`яносто вісім тисяч вісімдесят три грн 11 к.) необлікованої електричної енергії, 3.418,97 грн (три тисячі чотириста вісімнадцять грн 97 к.) трьох процентів річних, 31.972,12 грн (тридцять одну тисячу дев`ятсот сімдесят дві грн 12 к.) інфляційних втрат, 3.502,11 грн (три тисячі п`ятсот дві грн 11 к.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.05.2023

Суддя С.А. Дупляк