ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2023 р. Справа №914/1210/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Карабань В. І.

від третьої особи: Бошков Т. І.

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022(вх. суду від 18.01.2023 №01-05/191/23)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 (повний текст складено 14.12.2022, суддя Мороз Н.В., м. Львів)

у справі № 914/1210/22

за позовом: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод", м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державний концерн "Укроборонпром", м. Київ

про відшкодування збитків у розмірі 1 418 400,67 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У травні 2022року військова частина НОМЕР_1 (далі-ВЧ НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до ДП «Львівський бронетанковий завод» про відшкодування збитків у розмірі 1 418 400,67 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за ВЧ НОМЕР_1 були закріплені дві інженерні машини розгородження (ІМР-2) заводські номери НОМЕР_5 та НОМЕР_14. Згідно з нарядом №244-Р/44 від 25.03.1993 ці машини були передані ВЧ НОМЕР_2 (ДП «Львівський бронетанковий завод») для проведення ремонту. Відповідач передав ці машини ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», який, в подальшому відремонтовані машини передав ВЧ НОМЕР_3 (зараз НОМЕР_4 ) у АДРЕСА_4. Позивач вказує, що за результатами проведеної у 2019році ревізії фінансово-господарської діяльності у 2019 році виявлено відсутність однієї машини- № НОМЕР_5 . У зв' язку з чим позивач стверджує, що внаслідок недбалого виконання посадових обов`язків відповідача (неналежного оформлення машин для проведення ремонту, невживання заходів щодо встановлення місцезнаходження майна) державі завдані збитки в сумі 1 418 400,67 грн (згідно з відомістю визначення залишкової вартості озброєння інженерної служби обліку ВЧ НОМЕР_1 станом на 01.06.2021).

Також у позовній заяві позивач просив визнати поважними причини пропуску ним строку для подання позову, вказуючи, що позивач протягом всього часу проводив заходи з розшуку та встановлення місцезнаходження ІМР-2, що потребувало надсилання запитів та отримання відповідей з військових частин, які є правонаступниками військових частин, що були задіяні у ремонті, отримання довідок з архівних установ.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив щодо позовних вимог, заявивши, зокрема, про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин, оскільки позивачу про втрату майна стало відомо ще у квітні 2002року з листа ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» від 09.04.2002, відповідно до якого відремонтовані машини відвантажені до ВЧ НОМЕР_3 .

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 у справі № 914/1210/22 відмовлено у задоволенні позову. Присуджено до стягнення з позивача в дохід державного бюджету України 21 276,01 грн судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності між сторонами певного господарського зобов`язання та його порушення з вини відповідача. Суд вказав, що твердження позивача про нанесення йому збитків пов`язане лише з недостатністю наявної у розпорядженні позивача документації та недостатніми заходами для її виявлення, зокрема, посилаючись на договір №93-589-133 від 20.01.1993 для проведення капітального ремонту, позивач такий суду не надав; доказів обліку спірного майна за позивачем станом на 1993 рік суду не надано (атестат, на який послався позивач, датований № 19/28 від 30.03.2007). Суд зазначив, що відповідно до листів військової прокуратури Львівського гарнізону від 08.07.2020, 12.11.2020 відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР, а в ході перевірки було встановлено, що спірне майно не було втрачене, а відвантажене ЗАТ «Ново-Краматорський машинобудівний завод» на ст. Основа м. Харків для передачі до військової частини НОМЕР_3 у вересні 1993 року, водночас жодних доказів незаконності передачі майна в/ч НОМЕР_3 суду не надано, вимог до вказаної військової частини чи її правонаступника позивач не заявляв.

Оскільки суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, суд зазначив про відсутність підстав для застосування до спірних відносин позовної давності та вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Позивач (ВЧ НОМЕР_1 ) не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що підтвердженням закріплення спірного майна за ВЧ НОМЕР_6 є атестат № 19/28 від 30.03.2007 та книга №1, в додатках до яких зазначено про ІМР-2 заводські номери НОМЕР_5 та НОМЕР_14. Апелянт вказує, що контроль за ремонтом, отриманням та відправкою ІМР-2 здійснювався безпосередньо відповідачем, однак на неодноразові звернення позивача про надання інформації щодо місцезнаходження майна, стану їх ремонту відповідач не надав жодної відповіді. Зазначає, що за результатами проведеного у серпні 2019року службового розслідування з`ясовано наявність однієї машини, відомостей про місцезнаходження іншої немає.

Відповідач (ТОВ «Львівський бронетанковий завод») у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Відповідач вказує, зокрема, що скаржник в апеляційній скарзі дублює доводи позовної заяви, які вмотивовано спростовані оскаржуваним рішенням, а тому вважає, що апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою.

Третя особа (ДК «Укроборонпром») також просить у відзиві на апеляційну скаргу залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа вказує, зокрема, що апелянт не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між тим як проведення у 2019році ревізії у позивача стосується саме ТОВ «Львівський бронетанковий завод», оскільки в наряді №244-Р/44 міститься пряма вказівка про відвантаження виробів після ремонту до ВЧ НОМЕР_7 , а в подальшому, за вказівкою Міністерства оборони України, у вересні 1993 такі відвантажені до ВЧ НОМЕР_3 . Відтак, відповідач не міг розпоряджатись спірними виробами, місцезнаходження яких після ремонту визначалось МОУ. Зазначає, що з атестату №19/28 ВЧ НОМЕР_1 вбачається, що у 2007році у військовій частині знаходились вироби ІМР-2, які за розпорядженням начальника штабу командування сухопутних військ передано до ВЧ НОМЕР_8 . Також стверджує про недоведеність позивачем самого розміру завданих збитків на суму 1 418 400,67 грн, у зв`язку з відсутністю належних доказів стану та комплектності спірного майна.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі № 914/813/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Ухвалою від 27.03.2023 призначено розгляд справи на 02.05.2023.

У судовому засіданні 02.05.2023 представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники відповідача та третьої особи заперечили щодо апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

Відповідно до наряду від 25.03.1993 № 244-Р/44 (форми 5) на підставі договору від 20.01.1993 № 93-589-133 військовою частиною НОМЕР_7 АДРЕСА_1 (пізніше- військова частина НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_9 м. Львів передано на ремонт ІМР-2 № НОМЕР_5 та № НОМЕР_14 в кількості 2 штук(том 1,а.с. 7).

Також на наряді міститься примітка, що вироби відгружені з в/ч НОМЕР_9 ; після ремонту вироби відвантажити на станцію Моісеївка Придніпровської залізниці, отримувач-в/ч НОМЕР_7 , здавача ремонтного фонду направити в Новокраматорськ на машинобудівний завод. Ремонт провести за рахунок МОУ.

З атестату в/ч НОМЕР_1 від 30.03.2007 № 19/28 та книги №1 обліку наявності та руху військового майна (служба забезпечення) в/ч НОМЕР_1 (розпочата 25.05.2020) вбачається внесення записів щодо майна, зокрема ІМР-2(том 1,а.с. 8).

Згідно з відомостями визначення залишкової вартості озброєння інженерної служби обліку військової частини НОМЕР_1 станом на 01.06.2021 та довідки в/ч НОМЕР_1 від 28.05.2022 № 669, залишкова вартість майна ІРМ-2 ( 1 шт) становить 1 418 400,67 грн(том 1,а.с. 15-16).

21.02.2002 військова частина НОМЕР_1 зверталась до військової частини НОМЕР_9 з листом № 162 (яка залишена без відповіді) та до ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» з листом №161 щодо надання інформації стосовно місцезнаходження ІМР-2 та статусу ремонту (том 1,а.с. 28-29).

Згідно з відповіддю ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» від 09.04.2002 № 4002/14/ош ІМР-2 (№ НОМЕР_5 та № НОМЕР_14), які надійшли від ВЧ НОМЕР_9 у березні 1993року на ремонт, по вказівці МОУ у вересні 1993року відгружені на станцію Основа, Південна з. д., отримувач- в/ч НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 . Звітніх документів на підтвердження вказаного відвантаження немає у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання (том 1,а.с. 30).

ВЧ НОМЕР_1 01.11.2019 скеровано повідомлення № 3778 Директору Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтава про вчинення кримінального правопорушення, яке було перенаправлено до Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області за належністю(том 1.а.с 80).

Так, у вказаному повідомленні зазначено, що за результатами проведеного на підставі наказу командира ВЧ № НОМЕР_10 від 02.08.2019 службового розслідування з`ясовано наявність однієї одиниці ІМР-2 та відсутність відомостей щодо фактичного місцезнаходження іншої одиниці ІМР-2 (№ НОМЕР_5).

Згідно з архівними довідками Галузевого державного архіву МОУ від 11.08.2012 № 179/1/151 та від 20.08.2019 № 179/1/12579 на запит НОМЕР_1 інженерна техніка та майно, які знаходились на обліку ліквідованої в/ч НОМЕР_11 (до березня 1995року- в/ч НОМЕР_3 ) передані в інші військові частини та підрозділи згідно відповідних розпоряджень, актів та накладних і в переліку виконаних нарядів згідно з ліквідаційним актом, наряд № 244-Р/44 на ремонт виробів ІМР-2 № НОМЕР_5 та № НОМЕР_14 відсутній (том 1,а.с. 67-68).

В листі від 31.07.2007 №221а Філія ВЧ НОМЕР_12 , яка є правонаступником ВЧ НОМЕР_11 , вказала, що вказаних у запиті ВЧ НОМЕР_1 ІМР-2 немає і такі на обліку не рахуються (том 1,а.с. 69).

В листі Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 08.01.2020 № 31/40/01/08/2020, адресованому в/ч НОМЕР_1 , зазначено про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення в діях працівників Львівського бронетанкового заводу та направлення матеріалів до військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону за відповідним зверненням(том 1.а.с. 66).

03.02.2020 в/ч НОМЕР_1 звернулась до Військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону з листом № 434 щодо надання інформації про перебіг досудового розслідування.

Згідно з листом Військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону від 08.07.2020 № 33-1798 вих-20, адресованому в/ч НОМЕР_1 , відсутні підстави для внесення військовою прокуратурою Львівського гарнізону відомостей до ЄДР(том 1,а.с. 59).

Також в листі від 12.11.2020 Військова прокуратура Львівського гарнізону зазначила, що згідно з листом ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» від 09.04.2002 № 4002/14/ош ІМР-2 у вересні 1993року відвантажена на станцію Основа, Південна з. д., отримувач- в/ч 29238, м. Харків-52. (том 1, а.с. 23).

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Як зазначено вище, предметом даного спору є заявлені ВЧ НОМЕР_1 вимоги до ДП «Львівський бронетанковий завод» про відшкодування збитків у розмірі 1 418 400,67 грн, які обгрунтовані тим, що бездіяльність відповідача призвела до втрати військового майна - ІМР-2 з зав. № НОМЕР_5.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відтак відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до наряду № 244-р/44 від 25.03.1993, дійсного до 30.07.1993, два вироби ІМР-2 із заводськими номерами № НОМЕР_5 та № НОМЕР_14 були передані військовою частиною НОМЕР_13 АДРЕСА_1 до в/ч НОМЕР_9 АДРЕСА_3 25.03.1993 р. на підставі договору № 93-589-133 від 20.01.1993 для проведення капітального ремонту.

Однак, самого договору до матеріалів справи позивач не додав.

Як вбачається зі змісту вказаного наряду, у ньому міститься примітка, що вироби відвантажені з в/ч НОМЕР_9 та розпорядження після проведення ремонту вироби ІМР-2 відвантажити на станцію Моісеївка Придніпровської залізниці отримувачу - в/ч НОМЕР_13 , а здавача ремонтного фонду направити в Новокраматорськ на машинобудівний завод.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач - ТОВ «Львівський бронетанковий ремонтний завод» є правонаступником в/ч НОМЕР_9 АДРЕСА_3 (яка була анульована 25.08.2004 на підставі директива МОУ від 30.12.2003 №Д-115/1/016, наказу по в/ч НОМЕР_9 від 25.08.2004 № 632, з 01.11.2004 введена нова назва -ДП "Львівський бронетанковий ремонтний завод". Від 25.11.2011 ДП "ЛБТРЗ" виведене із структури ЗСУ, і з того часу було державним підприємством - учасником Державного концерну "Укроборонпром", з 15.11.2022 -Товариство з обмеженою відповідальністю).

Не заперечувалось сторонами також те, що позивач - в/ч НОМЕР_1 раніше позначалась як в/ч НОМЕР_13 .

Позивач стверджує про втрату спірного майна, при цьому визнає, що відповідно до листів військової прокуратури Львівського гарнізону від 08.07.2020, 12.11.2020 жодні відомості до ЄРДР щодо факту втрати майна не вносились, а в ході перевірки було встановлено, що спірне майно не було втрачене, а відвантажене ЗАТ "Ново-Краматорський машинобудівний завод" на ст. Основа м. Харків для передачі до військової частини НОМЕР_3 у вересні 1993 року.

В матеріалах справи наявна копія листа ЗАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" від 09.04.2002 № 4002/14/ош аналогічного змісту, у якому додатково зазначена підстава такої передачі майна - вказівка Міністерства оборони України, А. А. Кабанця від 20.08.1993.

Згідно з Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належить бойова та інша техніка. Військові частини щодо вказаного військового майна наділені правом оперативного управління (ст. 3). Згідно з ст. 1 цього закону, Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України.

Доказів безпідставності передачі майна на виконання вказівки Міністерства оборони України чи доказів незаконності передачі майна до в/ч НОМЕР_3 позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що за результатами його звернень були отримані відповіді з архівних установ, відповідно до яких у цих установах не було виявлено нарядів та актів по ремонту інженерної техніки, не є тотожним втраті майна та не доводить вини у цьому відповідача.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення містились і в ЦК УРСР, в редакції, чинній на дату укладення стверджуваного позивачем договору.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту порушення відповідача своїх зобов`язань та наявність його вини у такому порушенні.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, дослідивши обставини даної справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку позивачем не доведено наявність складу всіх елементів цивільного правопорушення, а відтак про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що суд встановив відсутність підстав для задоволення позову по суті позовних вимог, відсутні підстави для застосування до спірних відносин позовної давності та вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 у справі №914/1210/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022(вх. суду від 18.01.2023 №01-05/191/23) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.12.2022 у справі №914/1210/22- залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

повний текст постанови складено 15.05.2023

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець