ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023м. ХарківСправа № 922/602/23

Господарський суд Харківської області у складі

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Татаурова В.А.

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Андрєєва Сергія Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
до Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (61145, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 195-А, ідентифікаційний код 03362152)
про стягнення 3 591 524,75 грн
за участю представників сторін:

позивача - адвоката Лиски П.О., адвоката Склярової Р.В.

відповідача - адвоката Агєєвої Е.О.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Андрєєв Сергій Григорович (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (відповідач) про стягнення з урахуванням збільшення розміру позовних вимог заборгованості за договором № Т03/24-3 про закупівлю товарів від 24.03.2021 у загальній сумі 3 591 524,75 грн, з яких: 3 106 591,02 грн заборгованість за договором, 269 462,77 грн пеня в порядку п. 7.2. договору, 168 527,96 грн розмір інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України та 46 943,00 грн 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач просить покласти судові витрати на відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № Т03/24-3 про закупівлю товарів від 24.03.2021 в частині оплати товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2023 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/602/23. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на "27" березня 2023 р. о 10:30. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

21.03.2023 до суду у встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву (вх. №6879), в якому відповідач просить в позові відмовити повністю, обґрунтовуючи свої заперечення зокрема тим, що дійсно відповідач не розрахувався за поставлений товар на суму 3 106 591,02 грн за договором за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства), оскільки умовами договору не було визначено конкретний строк для здійснення таких розрахунків та наполягає на тому, що обов`язок по здійсненню такої оплати виникає саме з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. 25.01.2023 відповідач отримав вимогу позивача від 23.01.2023 в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України про сплату протягом семи днів з дня отримання вимоги боргу за договором у розмірі 3 106 591,02 грн, строк виконання зобов`язань з оплати якого станом на день пред`явлення якої на думку відповідача не настав, а тому відповідно позивачем необгрунтовано нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати за період до моменту фактичного виникнення обов`язку з оплати товару на вказану суму. В той же час, відповідачем зазначено, що відсутність оплати боргу 3 106 591,02 грн після отримання відповідачем вказаної вимоги не є наслідком свідомих дій або бездіяльності відповідача спрямованих на ухилення від виконання грошового зобов`язання, а є наслідком введення воєнного стану на території України та перебування відповідача в тих умовах, що під періодичними обстрілами, ракетними атаками, відключеннями електроенергії, пошкодженням та руйнуванням майна підприємства, вжиття відповідних заходів щодо збереження життя та здоров`я людей, які працюють на підприємстві. Більше того, 11.03.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 252, якою визначив особливості формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану. Відповідно до п. 4 вказаної постанови Державна казначейська служба забезпечує розрахунково-касове обслуговування місцевих бюджетів та складення звітності про виконання місцевих бюджетів із застосуванням електронних носіїв під час обміну інформацією та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 "Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану". Пунктом 19 Порядку № 590 визначено черговість здійснення платежів. Вказаним пунктом всі видатки розділено на три черги. Зокрема, у першу чергу здійснюються платежі за видатками на національну безпеку і оборону та на здійснення заходів правового режиму воєнного стану, а також розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, залучених до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, розпорядників (одержувачів) коштів державного бюджету, які забезпечують обладнання робочих місць для виконання функціональних обов`язків оперативним складом пунктів управління у можливих місцях розгортання Ставки Верховного Головнокомандувача та здійснюють матеріально-технічне, транспортне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Президента України, Ради національної безпеки і оборони України, Офісу Президента України. На підставі викладеного, відповідач стверджує, що наразі відповідач також не може розраховувати на бюджетні асигнування для можливості здійснення оплати за укладеним договором.

27.03.2023 до суду у встановлений судом строк надійшла відповідь на відзив (вх. №7340), в якій позивачем зазначено зокрема, що у п. 4.1. договору сторонами фактично погоджено строк здійснення оплати за поставлений товар - після отримання товару, а тому кошти, які відповідач сплачує за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства), повинні сплачуватись позивачу після отримання товару. Позивач також вважає недоцільним посилання відповідача на неможливість виконання зобов`язання з оплати спірної заборгованості через введення в Україні воєнного стану та перебування Харківської міської територіальної громади в районі проведення воєнних (бойових), оскільки за твердженням позивача заборгованість за договором виникла ще до впровадженого воєнного стану, правовідносини за договором фактично склались в порядку публічної закупівлі товару, встановленого Законом, що передбачає наявність у замовника (покупця) грошових коштів для здійснення оплати за відповідними договорами. Незважаючи на наявність заборгованості перед позивачем, наявність великої кількості судових процесів про стягнення з Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради заборгованості, відповідач продовжує проходити і інші процедури публічних закупівель з метою укладення відповідних договорів. Тобто це свідчить про те, що відповідач має грошові кошти на укладення нових договорів на закупівлю товарів, але немає грошових коштів щоб виконати вимоги за зобов`язаннями, які фактично були виконані по відношенню до них контрагентами. Спеціалізоване комунальне підприємство "Харківзеленбуд" Харківської міської ради фактично працює, функціонує, не зупиняло свою діяльність, а отже отримує кошти від здійснення господарської діяльності. При цьому, позивач зазначив, що від відповідача не було отримано жодного повідомлення про настання обставин непереборної сили та неможливості виконати взяті на себе договірні зобов`язання, а також не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та неуможливлення виконання зобов`язання саме за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили. Також, позивач вважає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційних втрат.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 27.03.2023 про прийняття до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх.7387 від 27.03.2023) та про відкладення підготовчого засідання на 24.04.2023 об 11:00 год.

31.03.2023 до суду у встановлений судом строк надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх.№7863), в яких відповідачем зазначено зокрема, що умовами договору сторонами не встановлено конкретний строк виконання відповідачем обов`язку по здійсненню оплати за поставлений позивачем товар за власний бюджет та вважає, що у п. 4.1. договору сторони лише обмежились загальною фразою - після отримання товару. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що визначення строку для здійснення розрахунків за поставлений товар за власний бюджет відповідача повинно відбуватися з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України. При цьому відповідач зазначив, що матеріали справи не містять надання позивачем та отримання відповідачем рахунків на оплату товару.

В підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 24.04.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.05.2023 об 11:20 год.

Представник позивача в судовому засіданні 01.05.2023 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.05.2023 заперечує проти позовних вимог, просив в позові відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

24.03.2021 між Фізичною особою-підприємцем Андрєєвим Сергієм Григоровичем (продавець) та Спеціалізованим комунальним підприємством "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (покупець) було укладено договір № Т03/24-3 про закупівлю товарів (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товар, зазначений у Специфікації (Додаток № 1), яка являється невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.2. договору товар поставляється в кількості відповідно до видаткової накладної.

Згідно з п.3.1. договору ціна цього договору становить - 7 764 000,00 грн. (сім мільйонів сімсот шістдесят чотири тисячі гривень нуль копійок), в тому числі ПДВ (20%) - 1 294 000,00 грн.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди №2 до договору сторони вирішили зменшити кількість товару на 43 704 штуки, у зв`язку з чим Абзац другий пункту 1.2. розділу І. ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ договору викласти в новій редакції: "Кількість товару: 456 296 шт.".

Згідно з п. 2 Додаткової угоди №2 до договору у зв`язку зі зменшенням кількості товару, зменшено ціну договору на 640 701,18 грн (шістсот сорок тисяч сімсот одна гривня вісімнадцять копійок), в зв`язку з чим пункт 3.1. розділу III ЦІНА ДОГОВОРУ договору викласти у наступній редакції: "3.1. Ціна цього договору становить - 7 123 298,82 грн (сім мільйонів сто двадцять три тисячі двісті дев`яносто вісім гривень вісімдесят дві копійки), в тому числі ПДВ (20%) - 1 187 216,47 грн (один мільйон сто вісімдесят сім тисяч двісті шістнадцять гривень сорок сім копійок)".

Відповідно до Додаткової угоди №3 до договору договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору позивач поставив відповідачу товар у кількості 456 296 штук на загальну суму 7 123 298,82 грн, що підтверджується видатковими накладними:

№ 299 від 12.04.2021 на суму 433 200,00 грн,

№ 300 від 13.04.2021 на суму 456 000,00 грн,

№ 301 від 14.04.2021 на суму 467 856,00 грн,

№ 302 від 26.04.2021 на суму 182 400,00 грн,

№ 303 від 16.04.2021 на суму 464 162,40 грн,

№ 453 від 07.05.2021 на суму 85 320,00 грн,

№ 454 від 18.05.2021 на суму 240 300,00 грн,

№455 від 19.05.2021 на суму 188 226,00 грн,

№ 456 від 20.05.2021 на суму 243 295,20 грн,

№ 457 від 21.05.2021 на суму 258 568,20 грн,

№ 461 від 24.05.2021 на суму 339 120,00 грн,

№ 503 від 25.05.2021 на суму 222 840,00 грн,

№ 504 від 26.05.2021 на суму 125 740,00 грн,

№ 505 від 17.06.2021 на суму 310 680,00 грн,

№ 569 від 22.06.2021 на суму 252 360,00 грн,

№ 570 від 23.06.2021 на суму 231 508,80 грн,

№ 571 від 30.06.2021 на суму 228 720,00 грн,

№ 633 від 05.07.2021 на суму 214 080,00 грн,

№ 642 від 16.08.2021 на суму 387 921,96 грн,

№ 643 від 17.04.2021 на суму 395 316,00 грн,

№ 644 від 18.08.2021 на суму 355 188,00 грн,

№ 650 від 19.08.2021 на суму 347 724,00 грн,

№ 653 від 20.08.2021 на суму 346 675,20 грн,

№ 698 від 20.08.2021 на суму 136 892,76 грн,

№ 634 від 06.07.2021 на суму 210 204,30 грн та товарно - транспортною накладною № Р634 від 06.07.2021 на суму 210 204,30 грн, а також актом звірки.

Здійснення поставки відповідачу товару за вказаними вище видатковими накладними визнається відповідачем та підтверджується також доданими до матеріалів справи товарно - транспортними накладними.

Відповідно до п. 4.2. договору, у редакції Додаткової угоди №2 до договору, на підставі договору покупець проводить оплату за товар на поточний рахунок продавця на підставі видаткових накладних в сумі 5 119 680,42 грн (п`ять мільйонів сто дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень сорок дві копійки), у тому числі ПДВ (20%) - 853 280,07 грн за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства) з ІВАN № НОМЕР_2 Банк: АБ "УКРГАЗБАНК", м. Київ", а розрахунки за поставлений товар в сумі 2 003 618,40 грн (два мільйони три тисячі шістсот вісімнадцять гривень сорок копійок), в тому числі ПДВ (20%) - 333 936,40 грн здійснюються покупцем на підставі видаткових накладних протягом трьох банківських днів з моменту надходження коштів за товар на поточний рахунок покупця в межах відповідних бюджетних асигнувань за рахунок коштів Харківської міської територіальної громади з UА0034491 Держказначейська служба України, м. Київ МФО 820172.

Отож, згідно з п. 4.2. договору, у редакції Додаткової угоди №2 до договору, розрахунки за поставлений товар в сумі 5 119 680,42 грн здійснюються відповідачем за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства), а розрахунки за поставлений товар в сумі 2 003 618,40 грн здійснюються відповідачем на підставі видаткових накладних протягом трьох банківських днів з моменту надходження коштів за товар на поточний рахунок відповідача в межах відповідних бюджетних асигнувань за рахунок коштів Харківської міської територіальної громади.

При цьому, за твердженням позивача, розрахунки за поставлений товар в сумі 5 119 680,42 грн за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства) здійснюються згідно з положеннями п. 4.1. договору шляхом перерахування відповідачем коштів на поточний рахунок позивача після отримання товару згідно з наданими накладними.

За твердженням сторін, відповідач повністю розрахувався за отриманий товар на загальну суму 4 016 707,80 грн за наступними видатковими накладними, з яких: 2 003 618,40 грн сплачено відповідачем в межах відповідних бюджетних асигнувань за рахунок коштів Харківської міської територіальної громади:

№ 299 від 12.04.2021 на суму 433 200,00 грн,

№ 300 від 13.04.2021 на суму 456 000,00 грн,

№ 301 від 14.04.2021 на суму 467 856,00 грн,

№ 302 від 26.04.2021 на суму 182 400,00 грн,

№ 303 від 16.04.2021 на суму 464 162,40 грн,

№ 453 від 07.05.2021 на суму 85 320, 00 грн,

№ 454 від 18.05.2021 на суму 240 300,00 грн,

№455 від 19.05.2021 на суму 188 226,00 грн,

№ 456 від 20.05.2021 на суму 243 295,20 грн,

№ 457 від 21.05.2021 на суму 258 568,20 грн,

№ 461 від 24.05.2021 на суму 339 120,00 грн,

№ 503 від 25.05.2021 на суму 222 840,00 грн,

№ 504 від 26.05.2021 на суму 125 740,00 грн,

№505 від 17.06.2021 на суму 310 680,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються також доданими до матеріалів справи виписками по рахунку та платіжними інструкціями.

Втім, за твердженням позивача, відповідач, в порушення своїх зобов`язань за п. 4.1., 4.2. договору, не здійснив оплату отриманого товару на загальну суму 3 106 591,02 грн за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця після отримання товару згідно з наступними видатковими накладними:

№ 569 від 22.06.2021 на суму 252 360,00 грн,

№ 570 від 23.06.2021 на суму 231 508,80 грн,

№ 571 від 30.06.2021 на суму 228 720,00 грн,

№ 633 від 05.07.2021 на суму 214 080,00 грн,

№ 634 від 06.07.2021 на суму 210 204,30 грн,

№ 642 від 16.08.2021 на суму 387 921,96 грн,

№ 643 від 17.04.2021 на суму 395 316,00 грн,

№ 644 від 18.08.2021 на суму 355 188,00 грн,

№ 650 від 19.08.2021 на суму 347 724,00 грн,

№ 653 від 20.08.2021 на суму 346 675,20 грн,

№ 698 від 20.08.2021 на суму 136 892,76 грн.

В Акті звірки взаємних розрахунків між контрагентами за 2021 рік відповідач визнав заборгованість у розмірі 3 106 591,02 грн (7 123 298,82 грн - 4 016 707,80 грн) за договором, проте заборгованість добровільно не сплатив.

23.01.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу від 23.01.2023 б/н в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, яку отримано відповідачем 25.01.2023, про сплату протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги на розрахунковий рахунок позивача заборгованості за договором №Т03/24-3 про закупівлю товарів від 24.03.2021 у розмірі 3 106 591, 02 грн, інфляційних втрат та 3% річних.

У відповіді від 14.02.2023 вих.106/0/857-23 відповідач повідомив позивача, що сторони договору, керуючись принципом свободи договору, добровільного погодили, що обсяг, спосіб та порядок оплати залежить від бюджетного фінансування відповідача.

Крім того, 24.01.2023 позивач надіслав позивачу претензію від 19.01.2023 б/н, яку отримано відповідачем 27.01.2023, про сплату протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги на розрахунковий рахунок позивача заборгованості за договором №Т03/24-3 про закупівлю товарів у розмірі 3 106 591,02 грн, інфляційних втрат та 3% річних.

Проте відповідач відповіді на претензію позивачу не надіслав, заборгованість за договором у розмірі 3 106 591,02 грн не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості 3 106 591,02 грн, 269 462,77 грн пені, 168 527,96 грн інфляційних втрат та 46 943,00 грн 3% річних.

Відповідач просить в позові відмовити повністю, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що дійсно відповідач не розрахувався за поставлений товар на суму 3 106 591,02 грн за договором за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства), оскільки умовами договору не було визначено конкретний строк для здійснення таких розрахунків та вважає, що обов`язок по здійсненню такої оплати виникає саме з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. 25.01.2023 відповідач отримав вимогу позивача від 23.01.2023 в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України про сплату протягом семи днів з дня отримання вимоги боргу за договором у розмірі 3 106 591,02 грн, строк виконання зобов`язань з оплати якого станом на день пред`явлення якої на думку відповідача не настав, а тому відповідно позивачем необгрунтовано нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати за період до моменту фактичного виникнення обов`язку з оплати товару на вказану суму. В той же час, відповідачем зазначено, що відсутність оплати боргу 3 106 591,02 грн після отримання відповідачем вказаної вимоги не є наслідком свідомих дій або бездіяльності відповідача спрямованих на ухилення від виконання грошового зобов`язання, а є наслідком введення воєнного стану на території України та перебування відповідача в тих умовах, що під періодичними обстрілами, ракетними атаками, відключеннями електроенергії, пошкодженням та руйнуванням майна підприємства, вжиття відповідних заходів щодо збереження життя та здоров`я людей, які працюють на підприємстві.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст. 712 ЦК України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, у пункті 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом перерахування покупцем коштів на поточний рахунок продавця після отримання товару згідно з наданими накладними.

Отож, умовами п. 4.1. визначено порядок розрахунку за поставлений товар за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства), а саме після отримання товару, а не у семиденний строк від дня пред`явлення відповідачу вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В абз. 1 п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, роз`яснено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

З огляду на наведене, відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідач зобов`язаний оплатити поставлений позивачем товар в сумі 3 106 591,02 грн за рахунок власного бюджету (коштів від господарської діяльності підприємства) негайно після його прийняття, тобто, у день поставки товару, визначений у спірних видаткових накладних: № 569 від 22.06.2021, № 570 від 23.06.2021, № 571 від 30.06.2021, № 633 від 05.07.2021, № 634 від 06.07.2021, № 642 від 16.08.2021, № 643 від 17.08.2021, № 644 від 18.08.2021, № 650 від 19.08.2021, № 653 від 20.08.2021 та № 698 від 20.08.2021.

Проте, як зазначено у позовній заяві та не спростовано відповідачем, відповідач в порушення своїх зобов`язань за договором вартість отриманого товару за вказаними видатковими накладними не здійснив повністю.

Отож матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості за договором у розмірі 3 106 591,02 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що відсутність оплати за договором після отримання відповідачем претензії позивача в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України не є наслідком свідомих дій або бездіяльності відповідача спрямованих на ухилення від виконання грошового зобов`язання, а є наслідком зокрема введення воєнного стану в Україні, суд зазначає наступне.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

В подальшому Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Як встановлено вище, зобов`язання відповідача щодо оплати отриманого товару виникло до введення воєнного стану.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Отож, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Також суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі війська агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вище наведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Згідно з п. 8.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварії катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія тощо).

Відповідно до п. 8.2. договору під форс-мажорними обставинами у цьому договорі розуміються зокрема: стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо обставини суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояв тероризму, масові страйки та локаути, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органами державної влади чи місцевого самоврядуванні інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючі заходи названих органів, які унеможливлюють виконання сторонами цього договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню (оголошення карантину, заборона перевезень, заборона торгів; внаслідок міжнародних санкцій, зміни митного законодавства України, у тому числі змін порядку митного оформлення та оподаткування імпортованого Товару тощо).

Згідно з п. 8.3. договору настання форс-мажорних обставин засвідчується стороною, якщо на них посилається, шляхом надання підтверджуючих документів, виданих уповноваженими на те органами, а саме: ТПП України.

Відповідно до п. 8.4. договору сторона, що має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характер існуючих перешкод, але в строк не більше 5 (п`яти) банківських днів, повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору.

При цьому, згідно з п. 8.5. договору неповідомлення чи не своєчасне повідомлення про дію форс-мажорних обставин однією із сторін, позбавляє цю сторону права послатись на ці обставини метою звільнення від відповідальності за порушення даного договору.

Проте матеріали справи не містять ані сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за спірним договором, ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин.

З урахуванням наведеного, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє вказані доводи відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Щодо доводів відповідача про те, що наразі відповідач не може розраховувати на бюджетні асигнування для можливості здійснення оплати за укладеним між сторонами у цій справі договором, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно із ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Також, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів для оплати товару за спірним договором, є необґрунтованим та не приймається судом до уваги, оскільки відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконати грошове зобов`язання по оплаті поставленого товару за спірним договором.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З огляду на вищевикладене і на те, що суму заборгованості відповідачем не спростовано і не погашено, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 106 591,02 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 269 462,77 грн пені, 168 527,96 грн інфляційних втрат та 46 943,00 грн 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Так, відповідно до статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Згідно з абз. 2 п. 7.2. договору у випадку порушення строків оплати товару покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати товару.

Судом установлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем на виконання умов договору товару, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, інфляційних витрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що вказане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та здійснено позивачем арифметично вірно, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 269 462,77 грн пені, 168 527,96 грн інфляційних втрат та 46 943,00 грн 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 54 000,00 грн та судового збору у розмірі 53 872,87 грн.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як свідчать матеріали справи, 20.01.2023 між Адвокатом Лиской Павлом Олександровичем (Адвокат) та Андрєєвим Сергієм Григоровичем (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги б/н.

Згідно з п. 1 договору Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво Клієнта та надати інші види правової допомоги з усіх правовідносин, що виникають у останнього, на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 2 договору договір набирає чинності з моменту його укладання та є безстроковим. Дія договору припиняється його належним виконанням. Договір може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 6, 7 Додаткової угоди від 20.01.2023 до договору про надання правової допомоги б/н від 20.01.2023 сторони домовились, що гонорар Адвоката за комплекс дій, пов`язаних з наданням правової допомоги за комплекс дій, пов`язаних зі складенням позовної заяви про стягнення заборгованості до СКП "Харківзеленбуд" Харківської міської ради, іншими процесуальними документами та безпосередньо із розглядом такої позовної заяви у Господарському суді Харківської області, визначається у фіксованому розмірі і складає 54 000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень.

Сплата гонорару Адвокату відбувається на протязі трьох днів з моменту підписання акту здачі-приймання до договору чи направлення звіту. Сторони погодили, що сплата послуг може надаватись після виконання правових послуг або передоплатою. Клієнт, сплачуючи послуги, що вказані в акті, підтверджує факт їх надання в даному місяці, що фактично є прийняттям послуг.

Якщо оплата не була здійснена в узгодженому порядку, Адвокат має право не надавати послуги або призупинити надання правових послуг до моменту оплати.

Оплата гонорару здійснюється у національній валюті України готівкою або у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Адвоката. Підтвердження оплати послуг може бути квитанція до прибуткового касового ордеру, банківська квитанція, банківська виписка та інший розрахунковий документ.

Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання, є частиною договору та збігається зі строком його дії.

Адвокатом було виставлено позивачу у цій справі рахунок від 07.02.2023 на оплату послуг на суму 54 000,00 грн за договором про надання правової допомоги б/н від 20.01.2023.

Платіжною інструкцією №26 від 10.02.2023 позивач перерахував Адвокату 54 000,00 грн за послуги надання правової допомоги згідно рахунку від 07.02.2023.

Дослідивши та проаналізувавши зазначені умови укладеного договору про надання правової допомоги, суд встановив, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у цьому договорі у вигляді фіксованої суми.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту.

Подібні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21, від 02 лютого 2023 року у справі № 915/606/21.

Отож, у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між позивачем і його адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом позивача час на надання послуг правничої допомоги та зазначення кількості витрат такого часу.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, а також враховуючи надані позивачем належні та допустимі докази в обґрунтування понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 54 000,00 грн є пов`язаними з цією справою, підтвердженими та відповідають фактично наданим послугам.

Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 54 000,00 грн та судового збору у розмірі 53 872,87 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 6, 11, 96, 525, 526, 530, 610, 617, 625, 626, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України та ст. 4, 20, 73, 74, 77, 126, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (61145, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 195-А, ідентифікаційний код 03362152) на користь Фізичної особи-підприємця Андрєєва Сергія Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість за договором № Т03/24-3 про закупівлю товарів від 24.03.2021 у загальній сумі 3 591 524,75 грн, з яких: 3 106 591,02 грн заборгованість за договором, 269 462,77 грн пеня в порядку п. 7.2. договору, 168 527,96 грн розмір інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України та 46 943,00 грн 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Судові витрати у справі у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 54 000,00 грн та судового збору у розмірі 53 872,87 грн покласти на відповідача: Спеціалізоване комунальне підприємство "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (61145, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 195-А, ідентифікаційний код 03362152).

Стягнути з Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (61145, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 195-А, ідентифікаційний код 03362152) на користь Фізичної особи-підприємця Андрєєва Сергія Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 54 000,00 грн та судовий збір у розмірі 53 872,87 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Фізична особа-підприємець Андрєєв Сергій Григорович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Спеціалізоване комунальне підприємство "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (61145, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 195-А, ідентифікаційний код 03362152).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п.17.5 п.17 розділу XІ "Перехідних положень" Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "08" травня 2023 р.

Суддя І.О. Чистякова