УХВАЛА

про забезпечення позову

05.05.2023Справа № 910/7045/23

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "ІНДУСТРІАЛБАНК"

про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "ІНДУСТРІАЛБАНК" (далі - заявник) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій посадовим особам Міністерства юстиції України, його територіальних органів щодо нерухомого майна, а саме: приміщення групи приміщень № 4 (приміщення з № 1 по № 2; з № 17 по № 41) та частини МСК 1-го поверху, загальною площею 1474,8 кв.м (літ. А), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 14. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що після звернення стягнення на вказане вище нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій" шляхом набуття його у власність заявника у порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку", Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій" подало скаргу до Міністерства юстиції України на рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Анатоліївни № 66586137 від 28.02.2023, яким зареєстровано право власності Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "ІНДУСТРІАЛБАНК" на спірне нерухоме майно.

В разі ухвалення Міністерством юстиції України рішення про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та, як наслідок, внесення реєстраційного запису про скасування державної реєстрації права власності до Державного реєстру прав, заявник втратить можливість вільно та на власний розсуд розпоряджатись нерухомим майном у спосіб його відчуження.

Таким чином, за доводами заявника, Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій" намагається фактично позбавити заявника права власності на спірне нерухоме майно у позасудовому порядку, використовуючи механізм, передбачений статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 16.11.2022 № 9-р(ІІ)/2022 окремий припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме "скасування рішення державного реєстратора" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відтак, як зазначає заявник, невжиття вищевказаного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення його порушених прав та охоронюваних законом інтересів і матиме можливим наслідком внесення реєстраційного запису про скасування державної реєстрації права власності, внаслідок чого неможливо буде забезпечити цілісність нерухомого майна та незмінність суб`єкта володіння до моменту вирішення судом спору щодо визнання права власності на нього.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "ІНДУСТРІАЛБАНК" про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд зазначає наступне.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заявник зазначає, що має намір подати до Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій" про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: приміщення групи приміщень № 4 (приміщення з № 1 по № 2; з № 17 по № 41) та частини МСК 1-го поверху, загальною площею 1474,8 кв.м. (літ. А), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Отже, предметом судового розгляду під час розгляду справи по суті буде встановлення правомірності чи неправомірності набуття заявником права власності на зазначене нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів заяви, у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркурій" свого обов`язку із повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 4 176 089,61 доларів США, Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "ІНДУСТРІАЛБАНК" звернуло стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Не визнавши перехід права власності на зазначене нерухоме майно до заявника, Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій" звернулося зі скаргою до Міністерства юстиції України на рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Анатоліївни № 66586137 від 28.02.2023, яким зареєстровано право власності Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "ІНДУСТРІАЛБАНК" на спірне нерухоме майно.

Зі змісту зазначеної скарги вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій" просить скасувати рішення № 66586137 про державну реєстрацію від 28.02.2023, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко Оленою Анатоліївною, посилаючись на положення статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про скасування рішення державного реєстратора, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України.

Водночас рішенням Конституційного Суду України від 16.11.2022 № 9-р(ІІ)/2022 окремий припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме "скасування рішення державного реєстратора" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення Верховній Раді України було доручено протягом шести місяців з дня ухвалення цього Рішення привести нормативне регулювання, установлене пунктом 1 частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням, однак станом на поточну дату наведений законодавчий припис залишився незмінним.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що в разі скасування Міністерством юстиції України рішення про державну реєстрацію за заявником права власності на нерухоме майно, виконання рішення у цій справі буде ускладнено.

У свою чергу, питання щодо наявності у позивача права власності на нерухоме майно та законність його набуття буде предметом судового розгляду в цій справі.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2022 № 9-р(ІІ)/2022 зауважив, що при застосуванні юридичних засобів, за допомогою яких власника для задоволення певного публічного інтересу або позбавляють, або обмежують у здійсненні належного йому права власності, Держава має досягти домірності.

У даному випадку невжиття заходів забезпечення позову свідчитиме про незбалансоване втручання у право власності заявника та може призвести до зміни власника нерухомого майна, і, як наслідок, у випадку задоволення позову нівелює мету звернення позивача із цим позовом до суду, оскільки зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав звертатися з новими позовами до набувачів такого майна.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що проведення реєстраційних дій (щодо реєстрації прав/обтяжень прав) зупиняється, зокрема на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

При цьому, згідно із частиною другою цієї статті Закону судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із заходів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Суд вважає, що обраний заявником захід забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій посадовим особам Міністерства юстиції України, його територіальних органів щодо нерухомого майна, а саме: приміщення групи приміщень № 4 (приміщення з № 1 по № 2; з № 17 по № 41) та частини МСК 1-го поверху, загальною площею 1474,8 кв.м (літ. А), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 є співмірним із предметом майбутнього позову, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, і спрямований лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті, оскільки його застосування не матиме наслідком втручання у дискреційні повноваження Міністерства юстиції України при розгляді скарги, а лише відтерміновує виконання його рішення у разі скасування рішення про державну реєстрацію, до моменту вирішення судом спору про право власності на нерухоме майно.

Суд погоджується з доводами заявника, що у випадку невжиття заявленого заходу забезпечення позову та в разі задоволення позову обраний ним спосіб захисту і поновлення порушених прав та інтересів буде неефективним та може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.

Як наслідок, позивач не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З огляду на вищенаведене, оскільки заявником обґрунтовано та доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів наявність обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "ІНДУСТРІАЛБАНК" про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Необхідності в зустрічному забезпеченні суд не вбачає, оскільки відсутні підстави вважати, що особі, яка може отримати статус відповідача, будуть завдані збитки у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "ІНДУСТРІАЛБАНК" про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій посадовим особам Міністерства юстиції України, його територіальних органів щодо нерухомого майна, а саме: приміщення групи приміщень № 4 (приміщення з № 1 по № 2; з № 17 по № 41) та частини МСК 1-го поверху, загальною площею 1474,8 кв.м (літ. А), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 14. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

3. Ухвала про забезпечення позову відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" має силу виконавчого документу, набирає законної сили з моменту її підписання (05.05.2023) та може бути пред`явлена до виконання у строк до 05.05.2026 включно.

4. Стягувачем у виконавчому провадженні за цією ухвалою є: Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк " ІНДУСТРІАЛБАНК " (Україна, 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7; ідентифікаційний код: 13857564).

Боржником у виконавчому провадженні за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркурій" (Україна, 08681, Київська обл., Обухівський р-н, село Рославичі, вул. Юліанська, буд. 53; ідентифікаційний код: 32070901).

5. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Нечай