ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 Справа № 914/3321/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судового засідання Копача М.Р. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача 1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів,

до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , с. Сокільники,

про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 336927 грн.

За участі представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача 1: не з`явився,

від відповідача 2: не з`явився.

Суть спору: Львівська міська рада, м. Львів, звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів, та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , с. Сокільники, 336927 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності (кадастровий номер :03:007:0049 за адресою: АДРЕСА_1 ) без правовстановлюючих документів.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви позивач змінив позовні вимоги та просив суд стягнути в рівних частках з кожної із відповідачок безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності, а саме: по 168463,5 грн. з кожної із відповідачок за період з 04.11.2019 р. до 04.11.2022 р.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.12.2019 р. сформовано земельну ділянку площею 0,1044 га з кадастровим номером :03:007:0049 за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка належить на праві комунальної власності позивачу. Позивач встановив, що відповідачки використовують цю земельну ділянку для обслуговування нерухомого майна (будівлі магазину), яке належить їм на праві спільної часткової власності (розмір частки кожної із відповідачок становить ).

Позивач стверджує, що фактичне використання земельної ділянки відбувається без вчинення між ним та відповідачками жодного правочину (укладення договору оренди тощо), який би стосувався права користування цією земельною ділянкою.

На думку Львівської міської ради, відповідачі на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України мають відшкодувати власнику земельної ділянки кошти, що без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберігають у себе (кошти, які мали заплатити за користування земельною ділянкою її власнику).

Позивач у заяві про усунення недоліків позовної заяви змінив період, за який він просить стягнути з відповідачів безпідставно збережені кошти. У цій заяві позивач зазначає, що просить повернути йому кошти за період з 04.11.2019 р. до 04.11.2022 р.

Стислий виклад позиції відповідачів

Відповідачі 21.03.2023 р. подали суду заяви про визнання позовних вимог, в яких одночасно просять розстрочити виконання рішення на один рік та продовжити розгляд справи без їх участі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду позовну заяву Львівської міської ради залишено без руху.

У зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, суд відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Підготовчі засідання у справі та судове засідання з розгляду справи по суті відкладались та строк підготовчого провадження у справі продовжувався з підстав, зазначених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду.

Ухвалою суду від 27.03.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/3321/22 до судового розгляду по суті.

01.05.2023р. представником позивача подано суду клопотання про розгляд справи без участі представника Львівської міської ради у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.

Ухвалою суду від 01.05.2023р. відмовлено у прийнятті визнання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 позову, в частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою з кадастровим номером :03:007:0049 без правовстановлюючих документів за період з 04.11.2019р. до 22.12.2019р. та продовжено судовий розгляд.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви та характер спірних правовідносин між учасниками справи, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування факту фактичного використання відповідачами з 04.11.2019 р. до 04.11.2022 р. земельної ділянки комунальної власності площею 0,1044 га (кадастровий номер :03:007:0049) за адресою: АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів, а також обґрунтованості розміру заявлених до стягнення з відповідачок сум, або ж спростування наявності наведених вище обставин учасником справи, який має протилежний процесуальний інтерес.

Вичерпний перелік доказів, якими позивач підтверджує наявність кожної з обставин, що належить до предмета доказування у справі, зазначено ним у додатках до позовної заяви у справі та відповідного клопотання.

Суд визнає встановленими, з огляду на вірогідність наявних у матеріалах справи доказів, такі обставини, що є предметом доказування у справі.

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який сформовано 30.11.2022 р., підтверджується факт державної реєстрації 23.12.2019 р. земельної ділянки площею 0,1044 га з кадастровим номером :03:007:0049 за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 314433739 від 07.11.2022 р. підтверджується факт державної реєстрації 01.02.2013 р. права спільної часткової власності відповідачів на будівлю площею 1390,1 кв. м, яка розташована у АДРЕСА_1 . Кожній із відповідачів належить по частки у спільній частковій власності на об`єкт нерухомого майна.

У матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували факт укладення між позивачем та відповідачами правочинів, що надають відповідачам право на користування спірною земельною ділянкою, на якій розташоване належне їм на праві спільної часткової власності нерухоме майно.

Актом обстеження земельної ділянки № 10 від 21 жовтня 2022 р. підтверджується факт відсутності на дату складення цього акту документів, які посвідчують право користування відповідачем земельною ділянкою.

У матеріалах справи немає доказів державної реєстрації права комунальної власності позивача на спірну земельну ділянку. Однак із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Беручи до уваги наведені положення і пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI, позивач є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту - м. Львова, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах населеного пункту, Міськрада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України. Відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.

Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду з аналогічного питання, які викладено у його постанові від 05.08.2022 р. у справі № 922/2060/20.

Наявними у матеріалах справи Витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.01.2020 р. № 31-13-0.37-811/169-20, від 22.01.2021 р. № 187 та від 23.11.2022 р. № 123282 підтверджується той факт, що у 2020 р. та у 2021 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:0049, якою фактично користуються відповідачі, становила 3625081,2 грн., а у 2022 р. - 3987558 грн.

Позивач на обґрунтування його доводів про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:0049 у 2019 р. становила 3625081,2 грн. надав пояснення у клопотанні про долучення доказів та послався на лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04 січня 2019 р. № 22-28-0.22-125/2-19.

Позивач послався на те, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2020 р. не може бути меншим одиниці.

Згідно з листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.01.2021 р. № 22-28-0.222-171/2-21 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2020 рік становить 1,0; для земель несільськогосподарського призначення, за 2019 р. 1,0.

Відповідно до п.289.1, 289.2 та ст.289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі земельних ділянок, право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно, залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з висновком Верховного Суду, який викладено у його постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 804/937/16, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком (орендної плати) враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (який визначається щорічно).

Відтак у 2019 р., 2020 р., 2021 р. та у 2022 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якою фактично користувались відповідачі, з урахуванням відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, зазначених у Витягах із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.01.2020 р. № 31-13-0.37-811/169-20, від 22.01.2021 р. № 187 та від 23.11.2022 р. № 123282, становила 3625081,2 грн. на рік у 2019 р., 2020 р. та у 2021 р., а у 2022 р. 3987558 грн.

Згідно з п. 7.5.1. Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові, який затверджено ухвалою Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 (https://www8.city-adm.lviv.ua/inteam/uhvaly.nsf/(SearchForWeb)/254099DDAD5624F7C0C727?OpenDocument), річний розмір орендної плати встановлено у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за винятком коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про передачу земельної ділянки в оренду або протоколом аукціону (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах) та для земельних ділянок використання яких вказано у пунктах 7.6 7.16 цього Порядку.

За таких обставин, річний розмір орендної плати за користування спірною земельною ділянкою у 2019 р., 2020 р. та 2021 р. не міг бути меншим 108752,22 грн., а у 2022 р. меншим ніж 119626,74 грн.

Наведені вище обставини підтверджують доводи позивача про те, що до сплати позивачу за користування відповідачами впродовж 2020 р., 2021 р. та до 04.11.2022 р. земельною ділянкою площею 0,1044 га з кадастровим номером :03:007:0049 за адресою: АДРЕСА_1 , належало 318523,02 грн. (108752,44 грн. + 108752,44 грн. + 101018,14 грн.).

Що стосується 2019 р., то наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується факт існування земельної ділянки площею 0,1044 га з кадастровим номером :03:007:0049 за адресою: АДРЕСА_1 , до 23.12.2019 р. Витягом з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку підтверджується факт державної реєстрації такої земельної ділянки лише 23.12.2019 р. Саме з цієї дати спірну земельну ділянку сформовано як окремий об`єкт цивільних прав, що перебуває у цивільному обороті. Долучені до матеріалів справи позивачем належно завірені копії Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки стосуються лише земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:0049.

З наведених підстав судом відмовлено у прийнятті заяв відповідачів про визнання позовних вимог, заявлених до стягнення за період з 04.11.2019 р. до 22.12.2019 р.

Отже наявними у матеріалах справи доказами підтверджується той факт, що у 2019 р. до сплати позивачу за користування відповідачами спірною земельною ділянкою з 23.11.2019 р. до 31.12.2019 р. належало лише 2681,57 грн.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є законними та обгрунтованими лише в частині стягнення з відповідачів сукупно 321204,59 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням ними земельною ділянкою комунальної власності (кадастровий номер :03:007:0049 за адресою: АДРЕСА_1 ) без правовстановлюючих документів за період з 23.12.2019 р. до 04.11.2022 р.

Суд дійшов висновку, що ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі таких правових норм.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси і континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності, згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Статтями 7, 140, 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи міських бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Згідно з ст. ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та п. 14.1.147. ст.14 Податкового кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідачі є фактичними користувачами земельної ділянки проте плати за користування земельною ділянкою не сплачували.

Згідно зі ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондиційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

З огляду на викладене, відповідачі, як фактичні користувачі земельної ділянки у м. Львові, без достатньої правової підстави зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування нею її власнику. Такими діями відповідачі порушили право позивача (власника земельної ділянки) на отримання вказаних коштів. Це право позивача підлягає захисту в судовому порядку на підставі ст.1212 Цивільного Кодексу України.

Такі висновки суду відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 917/1739/17 від 23.05.2018 р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 р. у справі № 922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 р. у справі № 922/981/18, від 05.08.2022 р. у справі № 922/2060/20.

На підставі ст. 239 ГПК України, враховуючи інвалідність подружжя відповідача 2, пенсійний вік відповідачів та відсутність заперечень позивача, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення на один рік шляхом стягнення належних з відповідача до сплати сум щомісяця.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України позивачу підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого з задоволених позовних вимог (2409,03 грн.), за його клопотанням.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 247-252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок,1, ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл.Ринок,1, ) 160602,3 грн. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності та 1204,52 грн. судового збору з розстрочкою виконання рішення суду на 12 місяців шляхом стягнення щомісячно по 13483,9 грн. протягом перших одинадцяти місяців та шляхом стягнення 13483,92 грн. протягом дванадцятого місяця.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл.Ринок,1, ) 160602,3 грн. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності та 1204,52 грн. судового збору з розстрочкою виконання рішення суду на 12 місяців шляхом стягнення щомісячно по 13483,9 грн. протягом перших одинадцяти місяців та шляхом стягнення 13483,92 грн. протягом дванадцятого місяця.

Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4.Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

5.Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 11.05.2023 р.

Суддя Бортник О.Ю.