ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11 квітня 2023 року

м. Черкаси справа № 925/1322/18

Господарський суд Черкаської області в складі судді Довганя К.І. із секретарем судового засідання Дяченко Т.В., за участю представників заявника - Костенко В.В. за довіреністю, стягувача - Назаренко С.М. адвокат за довіреністю, розглянувши в судовому засіданні в приміщені Господарського суду Черкаської області заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Таунсенд" Демішкевич А.О. про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №925/1322/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Таунсенд" про стягнення 12 106 846,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.07.2019 позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено повністю і з відповідача на користь позивача стягнуто 11 673 002,01 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном; 433 844,67 грн. пені, та 100 000 грн. витрат по сплаті судового збору.

05 листопада 2019 року на примусове виконання рішення господарського суду Черкаської області від 16.07.2019 було видано наказ.

15 лютого 2023 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Таунсенд" Демішкевич А.О. подав суду заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року прийнято до розгляду заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Таунсенд" Демішкевич А.О. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №925/1322/18 та призначено судове засідання.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначив, що 18 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Таунсенд» за односторонньою заявою про залік зустрічних однорідних вимог № 18-01-2023/1 частково зменшило свої зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по простроченій заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за Договором фінансового лізингу №4К 16057ЛИ від 01.07.2016 року на суму 2 657 297,44 (два мільйони шістсот п`ятдесят сім тисяч двісті дев`яносто сім гривень 44 копійки).

Заяву про залік зустрічних однорідних вимог №18-01-2023/1 від 18.01.2023 р. заявник направив на електронну пошту заявника: та на юридичну адресу Банку: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, Україна та на адресу для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094, Україна.

Тому заявник вважає, що обов`язок ТОВ «Корпорація Таунсенд» перед AT КБ «ПРИВАТБАНК» по погашенню простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, припинився на суму 2 657 297,44 (два мільйони шістсот п`ятдесят сім тисяч двісті дев`яносто сім гривень гривень 44 копійки).

31 березня 2023 року на адресу Господарського суду Черкаської області надійшло заперечення від 29.03.2023 на заяву боржника в обґрунтування якого представник стягувача вказав, що заявлені до зарахування вимоги не є зустрічними зобов`язання Банку, яке полягає у поверненні лізингових платежів, сплачених як частина вартості об`єкту лізингу за період до моменту розірвання договору фінансового лізингу, не існує. Тому Банк не є і не може бути боржником перед ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ТАУНСЕНД" за заявленим до зарахування зобов`язанням на суму 2 657 297,44 грн.

Наявність такого зобов`язання заявником обгрунтовується надсиланням на адресу Банку листа з вимогою повернути на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України сплачені ним лізингові платежі на суму 2 657 297,44 грн., як попередню оплату за нестримане ним у майбутньому майно (об`єкту лізингу) за Договором фінансового лізингу № 4К16057ЛИ від 01.07.2016 року.

Така вимога заявника є необгрунтованою та безпідставною, а відтак необгрунтованим є і наявність зобов`язання Банку, яке ніби - то виникло з цієї вимоги, заявленої на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України.

Представник заявника в засіданні підтримав заяву про визнання наказу таким, що підлягає виконанню та просив її задовольнити.

У судовому засіданні, яке відбулося представник стягувача підтримав свої заперечення проти заяви боржника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника стягувача та заявника, Господарський суд Черкаської області дійшов до висновку, що заява боржника про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу від 14.02.2023 №14-02-2023/2 у справі №925/1322/18 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням від 16.07.2019 у справі №925/1322/18 Господарський суд Черкаської області задовольнив позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" повністю і з відповідача на користь позивача стягнуто 11 673 002,01 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, 433 844,67 грн. пені та 100 000 грн. витрат по сплаті судового збору.

05 листопада 2019 року на примусове виконання рішення господарського суду Черкаської області від 16.07.2019 було видано наказ.

Заявник направив до Банку заяву про залік зустрічних однорідних вимог за якою в односторонньому порядку було здійснено припинення зобов`язань ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ТАУНСЕНД" за договором фінансового лізингу № 4К16057ЛИ від 01.07.2016 року на суму 2 657 297,44 грн. відсоткової винагороди за користування майном.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні положення закріплені також частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України, відповідно до яких господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ч. 2 ст.328 Господарського процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції станом на дату укладення Договору фінансового лізингу № 4К16057ЛИ від 01.07.2016) встановлено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з частинами першою-другою статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Згідно з приписами статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" в редакції, що діяла на момент укладення договору між Банком і ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ТАУНСЕНД", передбачено: якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

На підставі частини 1 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

При цьому Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Згідно з частиною 2 статті 7 цього ж Закону, Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які можуть або мають бути застосованими до відносин за договором фінансового лізингу, передбачено наступне.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначені правила продажу товару на умовах його попередньої оплати та наслідки порушення цих правил покупцем та продавцем відповідно.

Частиною 1 цієї статті встановлено обов`язок покупця, в залежності від умов договору, здійснити повну або часткову оплату товару у визначений договором або законом строк, та застосування до покупця, що не виконав цей обов`язок, передбачених статтею 538 цього Кодексу наслідків.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначені наслідки невиконання продавцем обов`язку передати товар покупцеві, яким обов`язок щодо сплати суми попередньої оплати виконано у відповідності до умов договору. Ці наслідки полягають у набутті покупцем альтернативного права вибору вимоги до продавця - або передачі йому оплаченого товару, або ж повернення суми попередньої оплати.

Аналіз норм частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про те, що, в залежності від умов договору, часткова або повна оплата товару, має бути здійснена до передачі товару покупцю, і до виконання цього обов`язку покупцем, зобов`язання продавця передати товар не виникає.

Застосування частини 2 цієї статті можливе за наявності одночасно таких умов:

- покупець здійснив частково або повністю попередню оплату товару у розмірі та строки, передбачені договором;

- продавець отримав попередню оплату товару в розмірі та строки, обумовлені договором, але не передав товар покупцю.

Відповідно до статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

01.07.2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ТАУНСЕНД" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 4К16057ЛИ, за яким банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

Умови переходу права власності на Майно: Майно переходить у власність Лізингоодержувача за умови сплати Банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим Договором (п. 4.3. Договору).

У випадку переходу права власності на Майно до Лізингоодержувача, здійснюється оформлення всіх необхідних відповідно до чинного законодавства України документів (п. 4.4. Договору).

У пункті 5.2.1. Договорі Банк зобов`язався передати Майно в платне користування Лізингоодержувачу на умовах та строки, що обумовлені цим Договором. Після сплати всієї суми лізингових платежів та інших платежів, що передбачені цим Договором, передати Майно у власність Лізингоодержувача та документ, що підтверджує повну сплату платежів за цим Договором.

Згідно з пунктом 6.1. Договору, Лізингоодержувач має право:

- достроково погасити заборгованість за цим Договором шляхом: сплати 100% залишку несплаченої вартості Майна, винагороди за Договором на дату такого погашення та інших платежів на дату такого погашення. У цьому випадку перехід права власності відбувається не раніше одного року з дати укладення цього Договору і до цього ж моменту він зберігає чинність (п.п. 6.1.1. Договору).

- повернути Майно Банку без придбання його у власність за умови сплати за графіком лізингових платежів, винагород за Договором, неустойки у формі штрафу за Договором (п.п. 6.1.2. Договору).

До переліку зобов`язань Лізингоодержувача на підставі п.п. 6.2.11. Договору, зокрема, входить сплачування Банку:

- винагороди за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)";

- лізингових платежів (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості Майна);

- відсоткової винагороди за користування Майном;

- винагороди за користування майном отриманим в лізинг;

- інших витрат Банка, безпосередньо пов`язаних з цим Договором.

Відповідно до підпункту 8.2.3. Договору, він підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою Банка шляхом письмового повідомлення про це Лізингоодержувача за 3 (три) дні, зокрема, у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу Лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) днів. Порушення строків сплати винагород за Договором.

У випадку розірвання цього Договору, Майно повинне бути повернуте Лізингоодержувачем у термін розірвання, по Акту прийому-передачі Майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу (п. 8.3. Договору).

Укладений між Банком і ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ТАУНСЕНД" договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі- продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

У зв`язку з тим, що лізингоодержувач прострочив сплату лізингових платежів більше ніж на 30 днів, а також порушив строки сплати відсоткової винагороди, Банком було направлено повідомлення від 31.05.2017 за вих. № Э.Upr 1/3-67102 про розірвання договору фінансового лізингу, яке було вручене лізингоодержувачу 06.06.2017 року. Цим повідомленням Банк проінформував лізингоодержувача про розірвання договору з 15.06.2017, а також запропонував сплатити наявну заборгованість та передати майно по акту прийому-передачі.

15.06.2017 року сторони підписали акт прийому-передачі майна, відповідно до якого лізингоодержувач передав, а Банк прийняв майно, яке було предметом договору фінансового лізингу № 4К16057ЛИ від 01.07.2016 року, але повного погашення залишку заборгованості за Договором здійснено не було.

Банк, на підставі та в порядку, визначеному Законом України "Про фінансовий лізинг" і умовами договору № 4К16057ЛИ, відмовився від договору, до правовідносин сторін мають бути застосовані правові наслідки, визначені статтею 653 Цивільного кодексу України, а саме, норми частини 2 з якою зобов`язання сторін припиняються, та частини 4 цієї статті, згідно з якою сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правило частини 4 статті 653 Цивільного кодексу України, діє у відношенні обох сторін договору, а не лише у відношенні тієї із сторін, яка наприклад, припустилася порушення договору. З огляду на це суттєвого значення набувають правила спеціальних законів, умови договорів про наслідки зміни та розірвання договорів.

У правовідносинах за договором фінансового лізингу, за виключенням випадку, передбаченого частини 1 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", відсутні інші спеціальні норми, закони, якими лізингоодержувачу надається право вимагати виконаного ним за розірваним договором. Право ж лізингодавця вимагати у разі розірвання договору повернення виконаного, а саме, переданого в фінансовий лізинг предмета, безпосередньо визначене частиною 2 статті 7 цього ж Закону.

Частиною 7 статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" в редакції Закону від 04.02.2021 № 1201-ІХ питання повернення лізингоодержувачу платежів, сплачених за договором до його розірвання, врегульоване наступним чином: Лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати односторонньої відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу, крім випадків, коли одностороння відмова від договору фінансового лізингу або його розірвання здійснюються до моменту передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу.

Заявником не надано доказів, які б підтверджували виникнення заборгованості Банку з повернення сплачених лізингових платежів як сплати частини вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу. Твердження заявника про розірвання договору, повернення Банку об`єкта лізингу, звернення із відповідною вимогою та зміст самої вимоги не є належними та допустимими доказами в обґрунтування часткового припинення зобов`язання, як це передбачено статтями 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Сума заборгованості боржника перед Банком саме в розмірі 2 657 297,44 грн. підлягає встановленню та доказуванню у визначеному законодавством порядку, оскільки вимога щодо заборгованості може бути об`єктом зарахування за статтею 601 Цивільного кодексу України лише у випадку її визначеності, доведеності та безспірності.

За таких обставин заява боржника про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу від 05.11.2019 у справі №925/1322/18 із названих у ній підстав задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Таунсенд" Демішкевич А.О. від 14.02.2023 №14-02-2023/2 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №925/1322/18 відмовити повністю.

Ця ухвала набирає законної сили 11 квітня 2023 року і протягом десяти днів може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя К.І.Довгань