ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.05.2023м. СумиСправа № 920/7/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/7/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ

(проспект Трубників,56, м. Нікополь, 53201, )

до відповідача: Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих

труб (вул. Комарова, буд. 2, м. Суми, 40020, )

про стягнення 11 872 906 грн 00 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

при секретарі судового засідання Щербак Н.М.

Суть спору: 03.01.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 12849391 грн 17 коп., з яких: 5375575 грн 30 коп. - заборгованості (передплата за товар); 531034 грн 32 коп. - процентів (відсотків) за користування грошовими коштами; 548308 грн 68 коп. - пені за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу; 37629 грн 03 коп. - інфляційних втрат за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу; 22533 грн 23 коп - 3% річних за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу; 5399263 грн 07 коп. - пені за прострочення поставки товару; 935047 грн 54 коп. - штрафу за прострочення поставки товару за Договором поставки від 19.11.2018 № 20180715; а також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою суду від 05.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 02.02.2023, 10:20.

31.01.2023 позивачем через електронну пошту було подано клопотання №39 від 31.01.2023 (вх.№623) про відкладення підготовчого засідання у справі 920/7/23.

01.02.2023 відповідачем було подано клопотання №79/15-11 від 01.02.2023 (вх.№672/23) про відкладення підготовчого засідання у справі 920/7/23 та продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.02.2023: 1. задоволено клопотання №79/15-11 від 01.02.2023 (вх.№672/23) Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб в частині продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву; 2. продовжено Дочірньому підприємству Завод обважнених бурильних та ведучих труб строк для надання відзиву на позовну заяву. 3. відмовлено у задоволенні клопотання №39 від 31.01.2023 (вх.№623) Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ про відкладення підготовчого засідання у справі 920/7/23; 4. відмовлено у задоволенні клопотання №79/15-11 від 01.02.2023 (вх.№672/23) Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб в частині відкладення підготовчого судового засідання у справі 920/7/23; 5. відкладено підготовче засідання на 16.02.2023, 10:20.

Ухвалою суду від 16.02.2023 відкладено підготовче засідання з розгляду справи на 02.03.2023, 10:00.

Ухвалою суду від 02.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/7/23 до судового розгляду по суті; призначено розгляд справи по суті на 28.03.2023, 10:00.

28.03.2023 відповідачем надано до суду Клопотання від 27.03.2023 № 79/15-55 про відкладення судового засідання.

Протокольною ухвалою суду від 28.03.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 06.04.2023, 10:30.

05.04.2023 відповідачем надано до суду:

- Заяву від 04.04.2023 № 79/15-57 про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до поданої заяви просить суд поновити строк для надання доказів та долучити додані до заяви докази до матеріалів справ, також просить при вирішенні справи № 9207/23 зменшити заявлений до стягнення позивачем розмір неустойки (пені, штрафу) до суми 268 778 грн, інфляційних втрат до суми 1881 грн, 3% річних до суми 1126 грн.

- Заяву від 04.04.2023 № 79/15-58 про відстрочення та розстрочення виконання рішення, відповідно до якого просить суду при винесенні рішення відстрочити виконання рішення по цій справі на період дії воєнного стану в Україні, розстрочити ви конання рішення по цій справі терміном на дванадцять місяців з дня припинення воєнного стану в Україні та затвердити графік виконання рішення по цій справі на 12 місяців однаковими рівними частинами.

Протокольною ухвалою від 06.04.2023 (з урахуванням ухвали від 18.04.2023) оголошено перерву з розгляду справи по суті до 27.04.2023, 10:00.

20.04.2023 відповідачем надано до суду Заяву від 20.04.2023 № 79/15-74 про розстрочку виконання рішення, відповідно до місту якої просить суду розстрочити виконання рішення по справі № 920/7/23 терміном на дванадцять місяців з дня ухвалення рішення та затвердити графік виконання рішення по цій справі на 12 місяців рівними частинами.

26.04.2023 позивачем надано до суду:

1) Заяву про зменшення позовних вимог. Відповідно до змісту поданої заяви позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 5375575 грн 30 коп. - заборгованості (передплата за товар);

-531034 грн 32 коп. - процентів (відсотків) за користування грошовими коштами;

- 375553 грн 89 коп. - пені за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу;

-37629 грн 03 коп. - інфляційних втрат за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу;

-22533 грн 23 коп - 3% річних за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу;

- 4595532 грн 66 коп. - пені за прострочення поставки товару;

- 935047 грн 54 коп. - штрафу за прострочення поставки товару за Договором поставки від 19.11.2018 № 20180715;

-а також просить стягнути з відповідача судовий збір.

2) Додаткові письмові пояснення, щодо заяви відповідача про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до змісту якої просить суду відмовити відповідачу у задоволенні заяви від 04.04.2023 № 79/15-57 про зменшення неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, заяви від 04.04.2023 № 79/15-58 про відстрочення та розстрочення виконання рішення, заяви від 20.04.2023 № 79/15-74 про розстрочення виконання рішення.

Протокольною ухвалою від 27.04.2023 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи Заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх № 1455 від 26.04.2023, долучено до матеріалів справи Додаткові пояснення позивача (вх. № 2540/23 від 26.04.2023); задоволено усне клопотання представника відповідача, заяву про відстрочення та розстрочення виконання рішення (вх. № 1196 від 05.04.2023) залишили без розгляду, прийнято до розгляду Заяву про розстрочення виконання рішення (вх. № 1402 від 20.04.2023); оголошено перерву з розгляду справи по суті до 01.05.2023, 14:30.

В судовому засіданні 01.05.2023 представник позивача надав усні пояснення в огрунтування своєї позиції по справі та просив суд задовольнити позовні вимоги (з урахуванням Заяви про зменшення позовних вимог вх № 1455 від 26.04.2023) в повному обсязі.

В судовому засіданні 01.05.2023 представник відповідача визнав суму основного боргу, підтримав попередньо подані заяву про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат (вх. №1195 від 05.04.2023) та заяву про розстрочення виконання судового рішення (вх. № 1402 від 20.04.2023) і просив суд їх задовольнити.

Протокольною ухвалою від 01.05.2023 судом оголошено перерву з розгляду справи по суті до 02.05.2023,09:30.

01.05.2023 представником відповідача надано до суду Клопотання від 01.05.2023, відповідно до змісту якого просить суд, розгляд справи, призначену до слухання на 02.05.2023 проводити без участі представника відповідача, в свою чергу просить заяву про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, а також заяву про розстрочку виконання рішення задовольнити.

02.05.2023 позивачем надано до суду Клопотання від 01.05.2023, відповідно до змісту якого просить судове засідання 02.05.2023 провести без участі представника позивача.

Представники сторін в судове засідання 02.05.2023 не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

19.11.2018 між Дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (- «Відповідач» або «Постачальник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» («Позивач» або «Покупець») укладено договір поставки №20180715 (договір поставки).

Відповідно до пункту 1.1. Договору поставки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, надалі - Товар. Найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначаються у Специфікаціях, які оформлюються у вигляді Додатків і складають невід`ємну частину цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору поставки, ціна за одиницю виміру товару, що поставляється за цим Договором, визначається у гривнях, не враховує податок на додану вартість, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України, та зазначається у Специфікаціях.

Пунктом 3.1. Договору поставки, обумовлено, що Товар за цим Договором поставляється на умовах, викладених у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року, та зазначених у Специфікаціях.

Відповідно до пункту 3.2. Договору поставки, Товар поставляється узгодженими партіями протягом терміну дії цього Договору. Строк поставки товару зазначається у Специфікаціях.

Пунктом 3.6. Договору поставки передбачено, що датою поставки товару і датою переходу права власності на товар є дата, зазначена Покупцем у видатковій накладній при прийманні товару. Сторони у Специфікації можуть обумовити інші умови визначення дати поставки товару і дати переходу права власності на товар.

Керуючись пунктами 1.1., 2.1., 3.1. та 3.2. договору поставки Постачальник і Покупець дійшли згоди щодо постачання наступного товару:

- Згідно з Специфікацією № Д2 від 02.06.2021 постачальник прийняв зобов`язання по поставці покупцю товару на загальну вартість 6192788 грн 83 коп, зі строком поставки -60 календарних днів від дати зарахування передплати на рахунок Постачальника;

- Згідно з Специфікацією № Д3 від 17.06.2021 постачальник прийняв зобов`язання по поставці покупцю товару на загальну вартість 4758926 грн 45 коп, зі строком поставки -60 календарних днів від дати зарахування передплати на рахунок Постачальника;

- Згідно з Специфікацією № Д4 від 20.09.2021 постачальник прийняв зобов`язання по поставці покупцю товару на загальну вартість 8386087 грн 20 коп, зі строком поставки -60 календарних днів від дати зарахування передплати на рахунок Постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що Специфікацією № 92 від 02.06.2021 передбачене 50% передплата вартості товару, яку покупець на підставі рахунку Постачальника на передплату № 243 від 03.06.2021 здійснив платіжними дорученнями № 5671 від 08.06.2021 та № 5749 від 10.06.2021 на загальну суму 3096394 грн 42 коп.

Також за товар по Специфікації №Д2 від 02.06.2021 року на підставі виставлених Постачальником рахунків №363 від 20.08.2021, №383 від 08.09.2021, №385 від 15.09.2021, №411 від 04.10.2021 Покупець платіжними дорученнями №9155 від 25.08.2021, №10278 від 10.09.2021, №10711 від 17.09.2021, №10712 від 17.09.2021, №11705 від 07.10.2021, №11951 від 08.10.2021 сплатив 1 680 912,62 грн. з ПДВ.

Всього Покупцем за товар по Специфікації №Д2 від 02.06.2021 сплачено 4 777 307,04 грн. з ПДВ.

З огляду на вищенаведене строк постачання товару по специфікації №Д2 від 02.06.2021 року сплинув 09.08.2021 року.

Специфікацією №ДЗ від 17.06.2021 року передбачена 70% передплата вартості товару, яку Покупець на підставі рахунку Постачальника на передплату №267 від 23.06.2021р. здійснив платіжними дорученнями №6385 від 29.06.2021 та №6457 від 30.06.2021 на загальну суму 3 331 248,51 грн. з ПДВ.

Також за товар по специфікації №ДЗ від 17.06.2021 року на підставі виставлених Постачальником рахунків №362 від 20.08.2021, №368 від 31.08.2021, №412 від 04.10.2021, №450 від 09.12.2021, №455 від 20.12.2021, №457 від 24.12.2021 Покупець платіжними дорученнями №9156 від 25.08.2021, №9790 від 03.09.2021, №12138 від 12.10.2021, №15634 від 14.12.2021, №41 від 04.01.2022, №340 від 35.01.2022 сплатив 1153 087,60 грн. з ПДВ.

Всього Покупцем за товар по Специфікації №ДЗ від 17.06.2021 сплачено 4 484 336,11 грн. з ПДВ.

З огляду на вищенаведене строк постачання товару по Специфікації №ДЗ від 17.06.2021 року сплинув 29.08.2021 року.

Специфікацією №Д4 від 20.09.2021 року передбачена 50% передплата вартості товару, яку Покупець на підставі рахунку Постачальника на передплату №413 від 05.10.2021 здійснив платіжними дорученнями №12206 від 13.10.2021, №12323 від 19.10.2021, №12703 від 25.10.2021, №12760 від 25.10.2021, №12911 від 28.10,2021 на загальну суму 4 193 043,47 грн. з ПДВ.

Також за товар по специфікації №Д4 від 20.09.2021 року на підставі виставленого Постачальником рахунку №449 від 09.12.2021 Покупець платіжним дорученням №16109 від 22.12.2021 сплатив 251 051,04 грн. з ПДВ.

Всього Покупцем за товар по специфікації №Д4 від 20.09.2021 сплачено 4444094,51 грн. з ПДВ.

З огляду на вищенаведене строк постачання товару по специфікації №Д4 від 20.09.2021 року сплинув 27.12.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Постачальником порушені умови договору поставки щодо своєчасного постачання товару, передбачені специфікаціями №Д2 від 02.06.2021, №ДЗ від 17.06.2021 та №Д4 від 20.09.2021.

Відповідно до п. 7.5. договору поставки, якщо прострочення в поставці перевищило 10-ти денний термін від дати узгодженого строку поставки, Покупець має право відмовитися від приймання та оплати товару, строк поставки якого порушений, а якщо вартість такого товару вже оплачена - зажадати повернення грошових коштів. Грошові кошти мають бути повернені Постачальником протягом 3-х банківських днів від дати письмової вимоги Покупця.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної поставки товару, передбаченого відповідними специфікаціями, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 5 375 575,30 грн. з ПДВ, як різниця між грошовими коштами, перерахованими позивачем відповідачу згідно умов договору поставки, та вартості товару, поставленого відповідачем позивачу за договором поставки.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2022 року позивач надіслав відповідачу претензію вих. №482 з д 19.10.2022 року згідно якої:

1. Позивач відмовився від поставки та приймання товару, який не було поставлено відповідачем в порушення умов Договору поставки на час складання претензії, а саме:

- Дорнова заготівка 250x5500 ст.25Х2М1Ф кр. КТО/ІП НТЗ - 0914 у кількості 12 шт., передбачена специфікацією №Д2 від 02.06.2021 року;

- Дорнова заготівка 350x5500 ст.45ХГМА кр. КТО/ІП НТЗ - 0918 у кількості 3 шт., передбачена специфікацією №ДЗ від 17.06.2021;

-Дорнова заготівка 415x5500 кр325588-В.З п.4 ст.35ХМ у кількості 5 шт., передбачена специфікацією №Д4 від 20.09.2021;

- Дорнова заготівка 350x5500 кр.325588-В.2 п.5 ст.45ХГМА у кількості 6 шт., передбачена специфікацією №Д4 від 20.09.2021;

- Дорнова заготівка 430x5500 ст.35ХМ кр.325588-В,3 п.5 у кількості 5 шт., передбачена специфікацією №Д4 від 20.09.2021;

- Дорнова заготівка 310x5500 ст.45ХГМА кр.325588-В.2 п. 3 у кількості 5 шт., передбачена специфікацією №Д4 від 20.09.2021,

2. Відмовився від договору, щодо поставки вищенаведеного товару.

3. Вимагав повернути йому суми попередньої оплати в розмірі 5375 575,30 грн. з ПДВ, яку заборгував відповідач позивачу.

До претензії вих. №2482 від 19.10.2022 року додавався акт звірки взаємних розрахунків щодо дебіторської заборгованості у сумі 5 375 575,30 грн., яка виникла у зв`язку з несвоєчасним постачанням вищенаведеного товару, для підписання його з боку відповідача.

Претензія вих. №482 від 19.10.2022 року отримана відповідачем 01.11.2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №721.

В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем відповіді на претензію, підписання акту звірки чи сплати заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним договірні зобов`язання були виконані в повному обсязі, проте відповідачем порушено строки поставки товару та не повернуто передоплату за непоставлений товар, через що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у сумі 5375575 грн 30 коп, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1)вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2)надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Аналогічне зазначено і у ч. 2 ст, 220 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивачем доведено, а також відповідачем у заяві від 04.04.2023 № 79/15-57 визнано заборгованість перед позивачем в сумі 5375575 грн 30 коп, що складає суму отриманої відповідачем попередньої оплати за товар за Договором поставки від 19.18.2018 № 20180715, від поставки якого позивач відмовився, у зв`язку з чим вимога позивача щодо стягнення з відповідача 5375575 грн 30 коп неповернутої передоплати є законною, обґрунтованою та доведеною матеріалами справи.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати

Відповідно до поданого позивачем розрахунку у позовній заяві, останнім нараховано відповідачу 22533 грн 23 коп 3% річних та 37629 грн 03 коп інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, зазначаючи про тяжкий матеріальний стан свого підприємства, подав заяву про зменшення 3% річних та інфляційних, в якій просить при вирішенні справи №920/7/23 зменшити на 95% заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат - до суми 1881 грн, 3% річних - до суми 1126 грн.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 22533 грн 23 коп 3% річних та 37629 грн 03 коп. інфляційних втрат.

Водночас, статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 7.5. Договору поставки, сторони обумовили, що якщо прострочення в поставці перевищило 10-ти - денний термін від дати узгодженого строку поставки, Покупець має право відмовитися від приймання та оплати товару, строк поставки якого порушений, а якщо вартість такого товару вже оплачена - зажадати повернення грошових коштів. Грошові кошти мають бути повернені постачальником протягом 3-х банківських днів від дати письмової вимоги Покупця. При недотриманні зазначеного терміну повернення грошових коштів Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,2% від суми не повернених грошових коштів за кожен день прострочення, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми.

При цьому, суд враховує, що розмір відсотків річних, обумовлений у договорі поставки, не є надмірним, а визначений саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 ЦК України 3% річних.

Крім того, судом враховано також і те, що відповідачем заборгованість з повернення передоплати не здійснена, а нараховані суми відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості (сумою неповернутої передоплати).

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для зменшення сум відсотків річних, а тому суд відмовляє відповідачу в задоволенні його заяви про зменшення 3% річних та інфляційних.

Також позивачем відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України, на суму неповернутої попередньої оплати нараховано проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України.

Так частиною 3 ст. 693 Цивільного кодексу України унормовано що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ст.. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.4. договору поставки сторонами встановлено, що у випадку отримання Постачальником суми оплати за товар і не передання товару або не здійснення заміни товару у встановлений строк, Постачальник сплачує Покупцю відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 % від суми сплачених грошових коштів, які нараховуються з дня одержання коштів від Покупця до дня практичного передання товару Покупцеві або повернення йому коштів.

Зважаючи на вищенаведені норми порушення відповідачем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає позивачу право на стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару відповідачу нараховані проценти (відсотки) -5% за користування грошовими коштами позивача, які були перераховані у якості попередньої оплати у загальному розмірі 531034 грн 32 коп.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість за задоволення позивних вимог в частині стягнення з відповідача 531034 грн 32 коп. процентів (відсотків) за користування грошовими коштами.

Позивачем також заявлено до стягнення пеню за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу та штрафні санкції (пеню та штраф) за порушення строків поставки товару.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з пунктом 7.5. Договору поставки, сторони зазначили, якщо прострочення в поставці перевищило 10-ти денний термін від дати узгодженого строку поставки, Покупець має право відмовитися від приймання та оплати товару, строк поставки якого порушений, а якщо вартість такого товару вже оплачена - зажадати повернення грошових коштів. Грошові кошти мають бути повернені Постачальником протягом 3-х банківських днів від дати письмової вимоги Покупця. При недотриманні зазначеного терміну повернення грошових коштів Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,2% від суми не повернених грошових коштів за кожен день прострочення, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до наданого розрахунку, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 375553 грн 89 коп за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів.

Також відповідно до п. 7.3. Договору поставки, сторонами встановлено, що у випадку порушення строків поставки Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення. Пені нараховується за весь період прострочення. При порушенні строків постачання понад 10 календарних днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 5% від вартості не поставленого в строк товару.

Відповідно до п. 7.3. Договору поставки позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення поставки товару у розмірі 4595532 грн 66 коп. та штраф за прострочення поставки товару у розмірі 935047 грн 54 коп.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідач контр розрахунку штрафних санкцій суду не надав, в свою чергу представник відповідача в судових засіданнях зазначав про арифметичну вірність здійснених нарахувань.

Судом перевірено розрахунок штрафних санкцій, наданий позивачем і встановлено, що він є арифметично вірним.

Розрахунки перевірені судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.5.3 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2023; результати долучені до матеріалів справи.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання в частині не повернення суми передоплати за непоставлений товар, а також факту порушення строків поставки товару, обумовлених у договорі поставки, а стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) передбачена умовами Договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 375553 грн 89 коп пені за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу, 4595532 грн. 66 коп. пені за прострочення поставки товару, 935047 грн 54 коп. штрафу за прострочення поставки товару.

Однак Відповідач у Заяві про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат від 04.04.2023 № 79/15-57 просить суд врахувати об`єктивні обставини пов`язані з загрозою війни та війною з Російською Федерацією, та скрутне фінансове становище і відсутність умисної вини і зменшити розмір неустойки (пені, штрафу) до 268778 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Судом в даному випадку при розгляді даної справи враховано, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Крім того, суд бере до уваги фінансове становище відповідача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

При цьому, судом береться до уваги не тільки фінансовий стан сторін, а й стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) на 50% та часткове задоволення в цій частині вимог позивача, а саме суд стягує з відповідача на користь позивача 187776 грн 95 коп пені за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу, 2297766 грн. 33 коп. пені за прострочення поставки товару, 467523 грн 77 коп. штрафу за прострочення поставки товару.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача 5375575 грн 30 коп заборгованості (передплати за товар), 531034 грн 32 коп. процентів (відсотків) за користування грошовими коштами, 37629 грн 03 коп. інфляційних втрат за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу, 22 533 грн 23 коп. 3% річних за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу, 187776 грн 95 коп пені за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу, 2297766 грн. 33 коп. пені за прострочення поставки товару, 467523 грн 77 коп. штрафу за прострочення поставки товару.

В інший частині позовних вимог щодо стягнення 187776 грн 95 коп пені за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу, 2297766 грн. 33 коп. пені за прострочення поставки товару, 467523 грн 77 коп. штрафу за прострочення поставки товару суд відмовляє.

Водночас, відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішенням у справі №920/7/23 від 20.04.2023 № 79/15-74 (вх №1402 від 20.04.2023). Розглянувши дану заяву суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішенням відповідач звертає увагу суду на те, що останній виготовляє обважнені бурильні та ведучі бурильні труби для вітчизняних і зарубіжних контрагентів, надходження коштів від реалізації виробленої господарської продукції залежить від своєчасного виконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань по укладеним контрактам на постачання виготовленої продукції.

Проте, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і на час звернення відповідача із заявою про розстрочення судового рішення.

Від початку запровадження воєнного стану в Україні відповідачем прийнято рішення припинити роботу підприємства, перш за все у зв`язку з неможливістю забезпечення безпеки працівників, 24.02.2022 видано наказ № 24/П «Про початок простою ДП «Завод ОБ та ВТ». З набранням чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було видано наказ від 24.03.2022 № 25/П «Про організацію трудових відносин в ДП «Завод ОБ та ВТ» в умовах воєнного стану» (копії зазначених наказів додано відповідачем до заяви).

Відповідач також звертає увагу, що внаслідок авіаудару 03.03.2022 в ході ведення бойових дій Російською Федерацією було пошкоджено майно відповідача, у тому числі трансформатор електропідстанції, через що робота підприємства стала повністю неможливою. Наразі проводяться відновлювальні роботи, які не завершені. На підтвердження, викладеної обставини, відповідачем наданий витяг з листа-заяви від 21.04.22 №79/0-66 «Про проведення опису та визначення попередньої оцінки шкоди спричиненої майну ДП Завод ОБ та ВТ в ході збройної агресії Російської Федерації проти України».

Відповідач наголошує, що листом від 28.02.2022 № 2021/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Згідно з даними про фінансові результати за 2022 рік відповідач отримав збиток на суму 174685 тис. грн.

Унаслідок вказаних обставин відповідач зазначає, що його підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі, негайне виконання рішення господарського суду у даній справі паралізує господарську діяльність відповідача. Розстрочення виконання рішення забезпечить належне функціонування відповідача і, як наслідок, планове виконання судового рішення на користь позивача.

Відповідач, наголошує, що на сьогоднішній день не має можливості негайно виконати рішення через скрутне фінансове становище підприємства та загрозу банкрутства внаслідок обставин виняткового характеру, які полягають у збитковості діяльності відповідача за незалежних від його обставин (військова агресія Російської Федерації проти України, отримання авіаудару та пошкодження майна).

Таким чином, відповідач просить при ухваленні рішення розстрочити виконання рішення у цій справі терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня ухвалення рішення рішення та затвердити графік виконання рішення у ці ї справі на 12 (дванадцять) місяців рівними частинами.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення або відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Надання розстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). Розстрочення виконання рішення в даному випадку не є інструментом ухилення для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за договором, неналежне виконання якого відповідачем є предметом спору у справі №920/7/23. Беручи до уваги виняткові обставини, як: припинення роботи відповідача, наявність заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку, наявність у відповідача збитків унаслідок агресії Російської Федерації проти України, суд вважає, що розстрочення виконання рішення у даній справі в частині сплати заборгованості не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для відповідача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

Відповідачем доведено, що введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного ведення відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд частково задовольняє заяву відповідача про розстрочення виконання рішення від 20.04.2023 № 79/15-74 (вх №1402 від 20.04.2023) та вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду у справі №920/7/23 в частині стягнення з відповідача на користь заборгованості строком на 2 місяці з дати ухвалення рішення шляхом сплати заборгованості в розмірі 8919838 грн 93 коп. рівними частинами щомісяця з дати набрання рішенням законної сили по 4459919 грн 46 коп щомісяця.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 178093 грн 59 коп судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення 11 872 906 грн 00 коп задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (вул. Комарова, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40020; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» (вул. Комарова, буд. 2, м. Суми, 40020, код ЄДРПОУ 30991 грн 30 коп. - заборгованості (передплата за товар); 531034 грн 32 коп. - процентів (відсотків) за користування грошовими коштами; 187776 грн 95 коп. - пені за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу; 37629 грн 03 коп. - інфляційних втрат за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу; 22533 грн 23 коп - 3% річних за недотримання відповідачем терміну повернення грошових коштів позивачу; 2297766 грн 33 коп. - пені за прострочення поставки товару; 467523 грн 77 коп. - штрафу за прострочення поставки товару за Договором поставки від 19.11.2018 № 20180715; 178093 грн 59 коп судового збору.

2. В інший частині позовних вимог відмовити.

3. Розстрочити виконання рішення суду у справі №920/7/23 щодо заборгованості в загальній сумі 8919838 грн 93 коп. строком на 2 місяці з дати набрання рішенням законної сили, шляхом сплати заборгованості рівними частинами по 4459919 грн 46 коп. щомісяця.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 11.05.2023.

Суддя С.В. Заєць