УХВАЛА

м. Київ

04.05.2023Справа № 910/6838/23

Суддя Мандриченко О.В., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 206 442,71 грн

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 3% річних у розмірі 217 258,02 грн та інфляційні втрати у розмірі 989 184,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тривалою затримкою відповідачем виплати позивачу заробітної плати у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу після прийняття рішення Господарським судом міста Києва від 06.01.2021 у справі № 760/9300/17 про поновлення позивача на роботі, та його фактичним невиконанням.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що вказаний позов підлягає залишенню без руху, оскільки позовну заяву подано без додержання вимог статтей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір?"за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з урахуванням ціни позову та встановленого Законом України від 03.11.2022 "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачеві за подання до суду даного позову необхідно сплатити 18096,64 грн судового збору.

Позовна заява не містить доказів сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду. Проте, до позовної заяви позивачем було додано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Клопотання обґрунтоване тим, що позивач не має доходу для сплати судового збору, даний спір випливає з трудових правовідносин, а отже наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Розглянувши клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з преамбули Закону України "Про судовий збір" цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 цього Закону, судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України "Про судовий збір"), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті): 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Насамперед варто зауважити, що Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18.

Так, до клопотання про звільнення від сплати судового збору позивачем було долучено копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 20.04.2023, з яких вбачається, що за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно додаткової угоди № 6 від 20.04.2023 до договору № 31-ТП від 01.03.2021 про надання правничої, правової допомоги, ОСОБА_1 та Адвокатське об`єднання "ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС" уклали дану угоду про те, що за домовленістю сторін розмір фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання правової допомоги визначеної в п. 1 додаткової угоди становить 40 000,00 грн.

З акту № 6 від 20.04.2023 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої, правової допомоги № 31-ТП від 01.03.2021 вбачається, що вартість наданих послуг виконавця за цим актом складає 40 000,00 грн.

Так, позовна заява була підписана та подана до суду адвокатом Прохоровим Ю.Г., повноваження якого підтверджуються долученою до матеріалів справи копією ордеру на надання правничої допомоги серії АА № 1238390, виданим адвокатським об`єднанням "ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС".

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними посилання позивача на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" як на підставу для звільнення останнього від сплати судового збору, оскільки розмір витрат позивача на правничу допомогу (40 000 грн) більш ніж у два рази перевищив необхідний розмір судового збору, який належить сплатити за подання даного позову до суду (18 096,64 грн), що ставить під сумнів твердження позивача про перебування в скрутному фінансовому становищі, про що вказано у клопотанні.

Також суд звертає увагу позивача й на помилковість посилання на пункт 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" як на підставу для звільнення останнього від сплати судового збору, оскільки за твердженням позивача предметом даного позову є захист трудових прав.

Згідно статті 2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд зазначає, що за змістом норм чинного законодавства нарахована сума 3% річних та інфляційних втрат за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто така сума заборгованості не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на все вищевикладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та зазначає про необхідність сплати 18 096,64 грн судового збору за подання даного позову до суду.

За змістом частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного та керуючись статтями 162, 164, з234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) залишити без руху.

3. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору у розмірі 18 096,64 грн.

4. Встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Олександр Мандриченко