РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.05.2023Справа № 910/12558/22
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Полтавського обласного центру зайнятості

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про відшкодування шкоди у розмірі 540 008,79 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Полтавський обласний центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди у розмірі 540 008,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок несвоєчасного внесення позивача в реєстр споживачів відповідача на підставі Договору № 15-1405/21-БО-Т/223 від 29.11.2021, позивач вимушений був розрахуватися за отриманий газ з постачальником «останньої надії» за ціною майже в 3,9 рази вищою, ніж ціною, визначеною в Договорі № 15-1405/21-БО-Т/223 від 29.11.2021. За твердженнями позивача, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань завдало збитків позивачу на суму 540 008,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 відкрито провадження у справі № 910/12558/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

12.12.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що зазначення ЕІС-кодів точок комерційного обліку споживача є істотною умовою договору постачання природного газу. Споживач, у якого більше однієї точки комерційного обліку газу має право укладати договори постачання з різними постачальниками на різні точки комерційного обліку. Водночас, постачальник не наділений правом самостійно визначити відносно такого споживача, по яких саме точках комерційного обліку необхідно здійснювати постачання газу. Інформацію від споживача щодо переліку об`єктів споживання, їх ЕІС-кодів та відповідних операторів ГРМ для кожного об`єкта, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного договору відповідачем отримано 16.12.2021, що надало можливість зареєструвати позивача на інформаційній платформі оператора ГТС. Чинним законодавством України та умовами Договору не визначено чіткого строку протягом якого постачальник зобов`язаний здійснити реєстрацію споживача у власному реєстрі споживачів та інформаційній платформі оператора ГТС. Після отримання від споживача інформації щодо переліку об`єктів та ЕІС-кодів вузлів обліку газу, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного Договору, відповідачем було забезпечено реєстрацію споживача на інформаційній платформі оператора ГТС в реєстрі споживачів в строк, передбачений чинним законодавством. Позивачем не доведено усіх елементів складу цивільного правопорушення, тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача збитків відсутні.

26.12.2022 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відповідач всі дії пов`язані із реєстрацією споживача на інформаційній платформі почав здійснювати лише після дати дії договору, і будь яких доказів, що реєстрація споживача за постачальником здійснювалася до 01.12.2021 не надано. Крім того, не зважаючи на отриману інформацію 07.12.2021 про об`єкти споживання позивача, їх ЕІС-кодів для кожного об`єкта, відповідач реєстрацію на інформаційній платформі здійснив лише після 16.12.2021.

04.01.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення. Відповідач зазначає, що зазначачення ЕІС-кодів точок комерційного обліку споживача є законодавчо урегульованою обов`язковою вимогою до наповнення інформаційної платформи. При цьому, положення Кодексу ГТС не ставлять в залежність зазначення такої інформації від наявності або відсутності у споживача іншого постачальника природного газу. Позивач надав згоду на те, що постачання природного газу відбудеться після фактичної зміни постачальника та зміни записів у реєстрі точок комерційного обліку, з переведенням ЕІС-кодів обліку споживача на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

23.01.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на заперечення. Позивач зазначає, що оскільки постачання газу, згідно норм Кодексу ГТС та Правил постачання природного газу можливо лише за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальником в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді, тому відповідач повинен був провести всі дії щодо включення споживача до реєстру споживачів до 01.12.2021. Однак позивач не був 01.12.2021 включений як споживач до реєстру споживачів.

27.01.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі. Відповідач зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 540 008,79 грн. відсутні.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Полтавським обласним центром зайнятості (споживач) укладено Договір постачання природного газу № 15-1405/21-БО-Т/223 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.4. Договору споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього Договору у споживача є в наявності укладений Договір на розподіл природного газу між споживачем та Оператором газорозподільної мережі (надалі - Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та Оператором газотранспортної системи та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код. Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач.

Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з грудня 2021 року по грудень 2022 року (включно) в кількості 180,5 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях згідно розрахункового періоду.

Підписанням цього Договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Згідно з п. 3.2. Договору постачання газу за цим Договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Відповідно до п. 3.5. Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому період, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 4.1. Договору ціна газу за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу за цим Договором становить 16 554,00 грн.

Відповідно до п. 6.4. Договору постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечувати відповідно до вимог Кодексу ГТС своєчасну реєстрацію споживача у реєстрі при дотриманні споживачем умов цього Договору.

Згідно з п. 13.1 Договору даний Договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Відповідно до заяви про включення до реєстру споживачів постачальника початок постачання: з 01.12.2021 але не раніше дати фактичної зміни постачальника та за умови зміни записів у реєстрі точок комерційного обліку, з переведенням ЕІС-коду (кодів) точки (точок) обліку за об`єктом (об`єктами) споживача на постачальника за Договором.

30.11.2021 позивач на електрону адресу відповідача надіслав повідомлення, яким просив відповідача надати інформацію з якого числа Полтавський обласний центр зайнятості, як споживача, буде включено до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (відповідно до вимог Кодексу ГТС), на яке отримано відповідь відповідача, «що процедура реєстрації на платформі Оператора ГТС займає деякий час».

06.12.2021 позивач на електронну адресу відповідача надіслав повідомлення, яким просив відповідача надати інформацію з якого числа Полтавський обласний центр зайнятості, як споживача, буде включено до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (відповідно до вимог Кодексу ГТС), на яке відповідач відповів: «Ви отримали повідомлення, що Ваша організація зареєстрована в розрізі окремих вузлів обліку (об?єктів споживання) та прохання надати цю інформацію».

Позивач 07.12.2021 надав відповідь, що такої інформації не отримували та в той же день, додатково, надіслав на електронну пошту відповідача заяву про включення до реєстру споживачів постачальника із зазначенням кодів окремих вузлів. Отримавши цю інформацію, відповідач повідомив, що отримана від позивача інформація направлена виконавцю.

13.12.2021 позивач на електронну адресу відповідача надіслав повідомлення з проханням повідомити з якого числа Полтавський обласний центр зайнятості, як споживача природного газу по договору, буде включено до реєстру споживачів постачальника, яке залишено без відповіді.

14.12.2021 відповідачу надіслано повідомлення на електронну адресу та поштою лист № 16/13/3319-21 яким повідомлено, що станом на 14.12.2021 позивача не включено до реєстру споживачів відповідача, отже постачання природного газу здійснюється постачальником «останньої надії» - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Також відповідача проінформовано про необхідність відповідно до Договору зареєструвати позивача, як споживача постачальника на інформаційній платформі, та повідомити, із якого числа споживача буде включено до реєстру споживачів та розпочато постачання природного газу.

15.12.2021 вищезазначений лист повторно направлений на електронну адресу відповідача, і в цей же день 15.12.2021 на електронну адресу позивача надійшло повідомлення відповідача щодо необхідності надати перелік об?єктів по яким буде здійснюватися постачання газу в рамках укладеного договору та відповідачем направлено у вкладенні шаблон листа та додатка за зразком якого необхідно надати інформацію.

Листом № 16/13/3342-21 від 16.12.2021 позивач надав відповідачу перелік об`єктів, по яких здійснюється постачання природного газу.

За твердженнями позивача, внаслідок несвоєчасного внесення Полтавського обласного центру зайнятості в реєстр споживачів відповідача, позивач автоматично опинився в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, та постачання природного газу постачальником «останньої надії» в період з 02.12.2021 по 19.12.2021 здійснювалося за ціною, яка щодобово за період постачання коливалась від 43,34 грн. до 65,08 грн. за куб.м. При наявному з відповідачем Договорі постачання природного газу за ціною 16,554 грн. за куб.м., позивач розрахувався з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як постачальником «останньої надії», за ціною майже в 3,9 рази вищою, ніж ціною, визначеною у Договорі, що завдало позивачу збитки в сумі 540 008,79 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем виникли правовідносини пов`язані із виконанням договору поставки.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що до укладення Договору № 15-1405/21-БО-Т/223 постачання природного газу відповідачу здійснювалося на підставі Договору на постачання природного газу № 195 від 08.11.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» та позивачем.

Додатковою угодою № 1 Договору на постачання природного газу № 195 від 08.11.2021 позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» дійшли згоди розірвати Договір за взаємною згодою обох сторін.

Відповідно до п. 7 розділу IV Правил постачання природного газу зміна постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється в порядку, визначеному главою 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, та з дотриманням вимог Закону України «Про ринок природного газу» щодо зміни постачальника протягом періоду, який не перевищує 21 день з моменту ініціювання споживачем (чи за дорученням споживача його постачальником) зміни постачальника.

Згідно з п. 1 розділу II Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема:

-наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;

-включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно з п. 2 глави 4 розділу IV Кодексу ГТС інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити щонайменше ЕІС-код споживача та за наявності ЕІС-коди його точок обліку.

Відповідно до заяви про включення до реєстру споживачів постачальника початок постачання: з 01.12.2021 але не раніше дати фактичної зміни постачальника та за умови зміни записів у реєстрі точок комерційного обліку, з переведенням ЕІС-коду (кодів) точки (точок) обліку за об`єктом (об`єктами) споживача на постачальника за Договором.

Таким чином, позивач надав згоду на те, що постачання природного газу відбудеться після фактичної зміни постачальника та зміни записів у реєстрі точок комерційного обліку, з переведенням ЕІС-кодів обліку споживача на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Листами від 07.12.2021, від 16.12.2021 позивач надав відповідачу перелік об`єктів, по яких здійснюється постачання природного газу із зазначенням ЕІС-кодів точок обліку за об`єктами споживача.

Як вбачається з матеріалів справи об`єкти споживача зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника 20.12.2021.

Надання позивачем відповідачу ЕІС-кодів точок обліку за об`єктами споживача надало можливість зареєструвати позивача на інформаційній платформі оператора ГТС.

Чинним законодавством України та умовами Договору не визначено чіткого строку протягом якого постачальник зобов`язаний здійснити реєстрацію споживача у власному реєстрі споживачів та інформаційній платформі оператора ГТС.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду господарської санкції необхідна наявність таких елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, як: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками; вина.

За відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення.

Таким чином, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Полтавського обласного центру зайнятості до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про відшкодування шкоди у розмірі 540 008,79 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Полтавського обласного центру зайнятості до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про відшкодування шкоди у розмірі 540 008,79 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.05.2022.

Суддя С.В. Стасюк