ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/19/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників: позивача Бутко Л.Г., адвоката за ордером, відповідача не з`явився, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Полісся до Фермерського господарства Віта Макс про стягнення 1162 031,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Полісся звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Фермерського господарства Віта Макс 1162031,93 грн. заборгованості по договору суборенди землі № 23/02 від 23.02.2018, з яких:

- 746 274,02 основний борг,

- 342336,82 грн. втрати внаслідок інфляції;

- 73421,09 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повної та своєчасної сплати орендної плати.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

Відповідач відзиву на позов до суду не подав.

Ухвалою суду від 04.04.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 год. 30 хв. 02 травня 2023 року.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомлений.

Про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені судом належним чином.

Судом встановлено, що копії ухвал від 16.02.2023 та від 04.04.2023 направлялась відповідачу на адресу, яка міститься у позовній заяві і у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ЄДРПОУ), а саме: 19830, Черкаська область, Драбівський район, с.Золотоношка. Проте, вказані ухвали були повернуті до суду без вручення адресату із Довідкою відділення поштового зв`язку (ф.20) з посилання на підставу повернення/невручення такої: «адресат відсутній за вказаною адресою».

За приписами ч.3 та ч.7 ст. 120 та ч.11 ст. 242 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини шостої статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

При цьому, суд враховує, що згідно ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Тобто, надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою судом з додержанням вимог процесуального закону за належною адресою надсилалися вищевказані ухвали для вчинення відповідних дій, та які повернулися до суду через відсутність адресата за вказаною адресою, є дією у площині волевиявлення самого адресата, тобто має суб`єктивний характер.

Сам лише факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулись в суд у зв`язку з їх неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала таку адресу для кореспонденції.

Зокрема, 04.04.2023 судом було розміщено оголошення про повідомлення відповідача на веб-сторінці Судова влада України.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

02.05.2023 суд видалявся в нарадчу кімнату до 09:00 год. 03 травня 2023 р.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2018 між відповідачем (Суборендарем) та позивачем (Орендарем) був укладений Договір суборенди землі за № 23/02 (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендар зобов`язався надати, а Суборендар зобов`язався прийняти в строкове платне користування земельні ділянки (згідно додатку № 1 до цього договору) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельні ділянки знаходяться у користуванні орендаря у відповідності до Договорів оренди землі згідно Додатку №1 цього Договору

У Додатку до вказаного Договору міститься інформація щодо розміру земельних ділянок, їх кадастрові номери, вид угідь, дати договорів).

Згідно п.2.1. Договору в суборенду передаються 190 земельних ділянок загальною площею 517.6757 га, в тому числі рілля.

За умовами п.3.1. Договір укладено терміном з моменту підписання до 31.12.2019.

П.4.1. цього Договору визначено, що суборендна плата вноситься суборендарем у грошовій формі в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок в сумі 746 274, 02 грн. з ПДВ за кожний річний період суборенди згідно цього договору.

За змістом п. 4.3. Договору, суборендна плата за 2018 рік вноситься двома рівними частинами: перша до 31 липня 2018 року, друга до 31 жовтня 2018 року.

Суборендна плата за 2019 рік вноситься двома рівними частинами: перша до 31 липня 2019 року, другий до 31 жовтня 2019 року.

Як зазначив позивач, загальна сума до сплати, пропорційно кількості днів фактичної суборенди, за 2018 рік відповідачем сплачена в повному обсязі із незначними порушеннями строків.

Так, відповідач мав сплатити суборендну плату позивачу до 31.07.2019 - 373 137,01 грн., а до 31.10.2019 - 373 137,01 грн.

За 2019 рік відповідач оплату позивачу не перерахував, і борг по суборендній платі склав 746 274, 02 грн.

23.12.2020 позивач направив відповідачу Вимогу про сплату заборгованості (вих.№ 1366), яка була залишена відповідачем без відповідного реагування.

За неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання по вказаному Договору, позивач нарахував відповідачу за період з 01.08.2019 по 26.12.2022 в порядку положень ч.2 ст.625 ЦК України 342 336,82 грн. втрат внаслідок та 73 421,09 грн. 3% річних.

Ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Суборенда земельної ділянки регулюється статтею 8 Закону України «Про оренду землі».

Чинним законодавством (ст.21 Закону України "Про оренду землі", ст.ст.96, 206 Земельного кодексу України, ст.288 Податкового кодексу України) передбачено, що використання землі в Україні є платним і землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема такі як сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання у відповідності з ст. 193 Господарського кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору суборенди землі від 23.02.2018 № 23/02.

За приписами ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідач, порушуючи умови укладеного Договору, зобов`язання щодо орендної оплати не виконав, тому заборгованість, яка підлягає до стягнення становить 746 274,02 грн.

Умови зазначеного Договору, які регулюють між сторонами строки та умови розрахунків є чинними і в установленому законом порядку не визнавалися судом недійсними.

Прострочення виконання грошового зобов`язання в спірний період не заперечується відповідачем, підтверджується матеріалами справи та наданим суду розрахунком боргу.

На час розгляду справи доказів оплати заявленої до стягнення суми відповідач суду не подав.

Досліджений судом, здійснений позивачем розрахунок сум втрат внаслідок інфляції та 3% річних суд вважає вірним і таким, що підлягає до задоволення.

За приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів належного виконання умов вищевказаного Договору відповідач до суду не подав.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають до повного задоволення, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути - 746 274,02 грн. основного боргу, 342336,82 грн. втрат внаслідок інфляції та 73421,09 грн. 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання по договору суборенди землі від 23.02.2018 № 23/02.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати останнього на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства Віта Макс (; с.Золотоношка, Драбівський район, Черкаська область, 19830) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Полісся (; вул.Шевченка,39, с.Радчиці, Коростенський район, Житомирська область, 11101) - 746 274,02 грн. (сімсот сорок шість тисяч двісті сімдесят чотири грн. 02 коп.) основного боргу, 342 336,82 грн. (триста сорок дві тисячі триста тридцять шість грн. 82 коп.) втрат внаслідок інфляції, 73 421,09 грн. (сімдесят три тисячі чотириста двадцять одна грн. 09 коп.) 3% річних та 17 430,48 грн. (сімнадцять тисяч чотириста тридцять грн. 48 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення підписано 05.05. 2022.

Суддя К.І.Довгань