РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2023Справа № 46/528-б (910/16316/21)
За позовом Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Черкаське обласне дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України" -1

Міністерство економіки України -2

про усунення перешкод у користуванні правом власності

За позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Черкаське обласне дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України"

про визнання недійсним договору оренди

в межах справи № 46/528-б

Суддя Івченко А.М.

Представники:

від Міністерства економіки України: Колода Є.Г.;

від позивача: Косянчук В.В.;

від розпорядника майна: Кривка С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні правом власності в межах справи № 46/528-б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 прийнято справу за позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності в межах справи № 46/528-б до провадження; відкрито провадження та призначити підготовче засідання на 17.11.21; зобов`язано учасників провадження у справі надати суду письмові обґрунтовані пояснення по справі; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; викликано учасників справи у підготовче засідання; встановлено строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 10.11.2021; встановлено строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 17.11.2021.

13.10.2021 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

12.11.2021 від відповідача надійшов відзив.

17.11.2021 від відповідача та позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

17.11.2021 від третьої особи 2 надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 відкладено підготовче засідання на 26.01.22; запропоновано учасникам провадження у справі надати суду письмові обґрунтовані пояснення по справі.

20.12.2021 від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" надійшла позовна заява про визнання недійсним договір оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору в межах справи № 46/528-б; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 26.01.22; встановлено строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 15.01.2022; встановлено строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України та пояснень третьої особи до 26.01.2022.

28.12.2021 від Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" надійшла відповідь на відзив.

18.01.2022 від відповідача надійшов відзив.

20.01.2022 від відповідача надійшли заперечення.

25.01.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.01.2022 від Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" надійшло клопотання про витребування.

26.01.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 призначено розгляд справи на 16.03.22; запропоновано учасникам провадження у справі надати письмові пояснення.

16.03.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2022 призначено розгляд справи на 03.08.22; запропоновано учасникам провадження у справі надати письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 відкладено розгляд справи на 19.10.22 запропоновано учасникам провадження у справі надати письмові пояснення.

15.08.2022, 28.09.2022, 06.10.2022 від Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" надійшли документи по справі.

18.10.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД" надійшли документи.

19.10.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД" надійшло клопотання про відкладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 відкладено розгляд справи на 30.11.22; запропоновано учасникам провадження у справі надати письмові пояснення.

01.11.2022, 15.11.2022 від Міністерства економіки України надійшли документи по справі, відповідь на відзив.

23.11.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД" надійшли пояснення.

29.11.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 відкладено розгляд справи на 01.02.23.

31.01.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 закрито підготовче провадження з розгляду заяви Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про усунення перешкод у користуванні правом власності за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання недійсним договору оренди в межах справи № 46/528-б; призначено розгляд заяви Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про усунення перешкод у користуванні правом власності за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання недійсним договору оренди в межах справи № 46/528-б до розгляду по суті на 22.03.23.

22.03.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи

В судовому засіданні представники учасників провадження у справі надали пояснення, заперечили щодо клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що представником відповідача неодноразово подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи за час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 закрито підготовче провадження з розгляду заяви Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про усунення перешкод у користуванні правом власності за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання недійсним договору оренди в межах справи № 46/528-б; призначено розгляд заяви Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про усунення перешкод у користуванні правом власності за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання недійсним договору оренди в межах справи № 46/528-б до розгляду по суті.

Окрім цього, суд звертає увагу на встановлені строки.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ І 66 - 64 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Окрім цього, позовна заява розглядається в межах справи № 46/528-б про банкрутство Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України", яка знаходиться на стадії розпорядження майном. Затягування розгляду у цій справі призводять до затягування розгляду справи № 46/528-б про банкрутство Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України", що може мати наслідком збільшення витрат, пов`язаних з процедурою розпорядження майном, та, відповідно, зменшення можливостей задовольнити вимоги кредиторів.

На підставі чого, клопотання задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні розглядалися по суті позови.

Представник учасників провадження у справі надали пояснення по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позовну заяву Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про усунення перешкод у користуванні правом власності та позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання недійсним договору оренди в межах справи № 46/528-б Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Позивач Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Хліб України" звернулося до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні правом власності.

Позивач зазначає в позовній заяві, що Державну акціонерну компанію «Хліб України» утворено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 1000 «Про утворення Державної акціонерної компанії «Хліб України» у формі відкритого акціонерного товариства, згідно з якою акції компанії перебувають у державній власності до прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального рішення щодо приватизації її майна.

Відповідно до положень п. 7 Статуту ДАК «Хліб України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.1996 р. № 1375 (далі - Статут 1996) Компанія є правонаступницею прав і обов`язків Головного управління по хлібопродуктах та Головного управління комбікормової промисловості Мінсільгосппроду і входить до складу агропромислового комплексу України.

Відповідно до положень ст. 12 ЗУ «Про господарські товариства», ст. 85 Господарського кодексу України, ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Компанії належать, серед всього іншого, майно, передане засновником (п. 9 Статуту 1996).

100 відсотків акцій Компанії перебувають у державній власності до прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального рішення про приватизацію майна Компанії (п. 24 Статуту 1996).

Таким чином, державне майно, яке закріплювалося за корпоратизованим державним підприємством, до завершення процедури приватизації, буде перебувати у створеного акціонерного товариства.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 р. № 764 «Про заходи з утворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України» наказом Міністерства аграрної політики України від 03.12.2010 № 798 затверджено чергову редакцію Статуту ДАК «Хліб України» (далі - Статут 2010).

Пунктами 34, 35 Статуту 2010 визначено, що майно Компанії складається з основних фондів, обігових коштів, цінних паперів, а також фінансових та інших активів; джерелами формування майна Компанії є майно, передане засновником. Пунктом 37 Статутом ДАК «Хліб України» закріплено, що ДАК «Хліб України» володіє, користується та розпоряджається належним йому майном відповідно до законодавства, цього Статуту та мети діяльності ДАК «Хліб України».

Відповідно до положень п. 13 Статуту 1996 р. створені Компанією філії, представництва і дочірні підприємства можуть наділятися основними засобами та оборотними коштами, які належать Компанії.

Відповідно до п. 8 Статуту 1996 року майно Компанії є власністю держави і закріплюється за компанією на праві господарського відання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1997 р. №1218 «Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств» передбачалось, що для функціонування Державної акціонерної компанії «Хліб України» Міністерство агропромислового комплексу передає до статутного фонду ДАК «Хліб України» державне майно підприємств, зазначених у Додатку № 3, перетворивши їх у дочірні підприємства акціонерної компанії, у тому числі адміністративні будинки, що належать до державної власності, згідно з Додатком № 4.

Відповідно до Додатку № 4 постанови КМУ від 05.11.1997 р. № 1218 адміністративний будинок - будинок Черкаського представництва ДАК «Хліб України» (м. Черкаси, вул. Чехова, 53), що належить до державної власності також передається до статутного фонду ДАК «Хліб України».

Черкаське обласне дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України» (далі - Підприємство) створено згідно із ЗУ «Про підприємництва в Україні» на підставі рішення правління ДАК «Хліб України» від 23.01.1998 p., протоколу № 3 та наказу від 20.03.1998 р. № 29 «Про реорганізацію регіональних представництв Компанії в обласні (республіканське) дочірні підприємства ДАК «Хліб України» шляхом реорганізації Черкаського представництва ДАК «Хліб України» у Черкаське обласне дочірнє підприємство ДАК «Хліб України». Підприємство є окремою юридично особою (; 18006, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Чехова, будинок 53).

Протокольним рішенням правління ДАК «Хліб України» № 283 від 20 квітня 2016 р. затверджено нову редакцію Статут Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» (далі - Статут Підприємства).

Майно Підприємства, яке є власністю Компанії, передане Підприємству на праві повного господарського відання. Підприємство володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним Компанією, з обмеженням правомочності розпорядження щодо даного майна. Розпорядження майном здійснюється лише за згодою Компанії (п. 4.2. Статут Підприємства).

На виконання наказу Міністерства аграрної політки та продовольства України від 02.06.2015 р. №201 «Про проведення інвентаризації державного майна, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна та права користування земельними ділянками» рішенням правління ДАК «Хліб України» (протокол № 290 засідання правління ДАК «Хліб України» від 17.05.2016 p., порядок денний: щодо врегулювання питання оформлення правового режиму майна обласних дочірніх підприємства ДАК «Хліб України») доручено керівникам обласних дочірніх підприємств, в тому числі Черкаського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України», оформити право господарського відання відповідно до актів приймання-передачі майна, яке перебуває в користуванні обласних дочірніх підприємств ДАК «Хліб України».

На підставі протоколів засідання правління ДАК «Хліб України» №282 від 18.04.2016 р. та № 290 від 17.05.2016 р. складено Акт приймання-передачі майна від 17 травня 2016 р. про те, що Державна акціонерна компанія «Хліб України» в особі голови правління Кобелі Ігоря Петровича передає, а Черкаське обласне дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України» в особі генерального директора підприємства Сидорова Артема Юрійовича приймає інженерно-лабораторний корпус загальною площею 2 496,2 м2, який входить до складу майнового комплексу Черкаського ОДП ДАК «Хліб України», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 53.

На підставі протоколу засідання правління ДАК «Хліб України» № 290 від 17.05.2016 р. та Акту приймання-передачі майна від 17 травня 2016 р., виникло інше речове право - право господарського відання, правонабувач: Черкаське обласне дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України»: об`єкт іншого речового права майно, що переходить на праві господарського відання: інженер-лабораторний корпус А-4 площею 2396,2 кв.м., гаражі з оглядовими ямами В-1 площею 159,7 кв.м, огорожа № 1-5, замощення 1.

Номер запису про інше речове право: 14720798; дата, час державної реєстрації: 19.05.2016; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 29808690 від 30.05.2016, Гнатик Артем Ігорович, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради, Черкаська обл.

Наведена передача не змінює форми власності та не позбавляє власника можливості реалізувати усі правомочності власності щодо такого майна, а лише надає можливість підприємству здійснювати свою статутну діяльність.

Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу).

Таким чином, інженерно-лабораторний корпус по вул. Чехова, 53 у м. Черкаси передано від ДАК «Хліб України» до Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» Актом приймання-передачі майна від 17 травня 2016 р. на виконання постанови КМУ № 1218 «Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств», наказу Міністерства аграрної політки та продовольства України від 02.06.2015 р. № 201 «Про проведення інвентаризації державного майна, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна та права користування земельними ділянками» рішенням правління ДАК «Хліб України» за умови обмежень, передбачених статутами Компанії та Підприємства, зокрема щодо заборони відчуження, в порядку права господарського відання.

Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником інженерно-лабораторного корпусу А-4 площею 2496,2 кв.м, гаражі з оглядовими ямами В-1 площею 159,7 кв.м, огорожа №1-5, замощення І, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Чехова, будинок 53, реєстровий № 01, залишилось ДАК «Хліб України» ().

Як зазначає позивач, ДАК «Хліб України» () стало відомо, що між Черкаським обласним дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії «Хліб України» (; Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКК-ТРЕЙД» (, Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна від 30.11.2016 р. № 11/16 (далі - Договір оренди).

Відповідно до умов Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме: інженерно-лабораторний корпус (літ. А-4), який розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 53 (п. 1.1. Договору оренди).

Строк оренди за цим Договором становить 15 років з моменту укладення даного Договору.

За нормами ст. 759 ЦК України та ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

З наведеного вбачається, що орендодавцем спірного майна може бути ДАК «Хліб України» (), а не підприємство, яке володіє майном на праві господарського відання, оскільки перебування майна на праві господарського відання не передбачає права вільного розпорядження цим майном.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, виходячи із вищевикладеного, відповідач користується інженерно-лабораторним корпусом А-4 площею 2 496,2 м2, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Чехова, будинок 53 на підставі нікчемного договору оскільки ДАК «Хліб України» як власник майна не укладало з ТОВ «МАКК- ГРЕЙД» договору оренди та не уповноважувало Черкаське ОДП ДАК «Хліб України» на укладення договору оренди нерухомого майна від 30.11.2016 р. № 11/16.

Окрім цього, дослідивши подані відзиви та пояснення, суд зазначає таке.

За правовим режимом майно Черкаським обласним дочірнім підприємством ДАК «Хліб України» є державною власністю у тому числі й нерухоме майно, що є предметом спірного договору оренди і це майно залишається об`єктом права державної власності, що також підтверджується інформаційною довідкою №134242657 від 14.08.2018.

Державні акціонерні компанії мають особливості в утворенні, що полягають в першу чергу у визначенні того, що майно, передане господарським товариствам, 100 відсотків статутного капіталу яких належить державі, має ознаки державного майна і відносно такого майна діють обмеження щодо вільного розпорядження, які передбачені для державного майна.

У зв`язку з цим, передача такого майна в оренду також має відбуватися із дотриманням порядку, передбаченого положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Аналіз положень чинного законодавства у сфері управління державною власністю дає підстави стверджувати, що на сьогодні є законодавчі підстави вважати майно таких компаній державною власністю, що закріплюється за такими компаніями на праві господарського відання.

А саме, виходячи із змісту статті 15 Закону України «Про приватизацію державного майна» (діяв на час виникнення спільних правовідносин та втратив чинність 07.03.2018), заснування акціонерного товариства державою з передачею до статутного фонду державного майна не є способом відчуження державного майна відповідно до цього Закону.

Законодавство не містить положень, які б надавали повноваження органам державної влади відчужувати державне майно із державної власності шляхом внесення до статутного фонду державної акціонерної компанії.

Таким чином, висновки ТОВ «МАКК ТРЕЙД» стосовно того, що майно Компанії, яке увійшло до статутного капіталу не відноситься до державної власності не відповідає дійсності.

Відповідно до Закону України «Про управління об`єктами державної власності» державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації є суб`єктами управління об`єктами державної власності (стаття 4 Закону).

Корпоративні права держави, надані господарським структурам в управління не можуть бути відчужені з державної власності без дозволу Кабінету Міністрів України. Стосовно них не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути відчуження цих корпоративних прав з державної власності. Відчуження корпоративних прав держави здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації (частина друга статті 9 Закону).

Вказане узгоджується також із висновками Верховного Суду від 21.02.2023 у справі № 924/592/20.

В позовній заяві третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору в інтересах акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Хліб України», Міністерство економіки України зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 року № 829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» реорганізовано Міністерство аграрної політики та продовольства шляхом приєднання до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, перейменовано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (пункт 1, 2 Постанови).

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства об`єктами державної власності» від 09.10.2019 № 954-р ДАК «Хліб України» було передано із сфери управління Мінагрополітики до сфери управління Мінекономіки.

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснюється Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до пункту 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482, право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Згідно з актом приймання-передачі від 18.10.2019 ДП «Хліб України» (код згідно з ) передано зі сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства до сфери управління Мінекономіки.

Таким чином, Мінекономіки з 18.10.2019 є органом управління ДАК «Хліб України».

Згідно з частиною 1 статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частин 1 та 2 статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмежені^ правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Право господарського відання разом із правом оперативного управління за своїм правовим змістом є правовою формою реалізації права державної і комунальної власності спеціально створеними суб`єктами різних організаційно-правових форм, які у встановленому порядку набувають статусу юридичної особи, при цьому власником їх майна залишається держава, або відповідна територіальна громада.

Згідно з частиною 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (частина 3 статті 184 ГК України).

Організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній власності визначені Законом України «Про оренду державного та комунального майна» у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору оренди.

Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю (стаття 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Порядок укладення договору оренди державного майна врегульований статтею 9 вказаного Закону.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди державного майна є об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України (частина 2 статті 10 вказаного Закону).

Оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди, як зазначено згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З наведеного вбачається, що передане в оренду за спірним договором майно перебуває в державній власності, тобто є державним майном. При цьому у матеріалах справи відсутнє рішення власника (власників) майна про зміну правового режиму майна про зміну правового режиму майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного і комунального майна регулюються спеціальним Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції до 01.02.2020 Закон діяв в редакції Закону № 2269-ХІІ від 10.04.1992 зі змінами (далі - Закон № 2269- XII), після 01.02.2020 Закон діє в редакції Закону № 157-ІХ від 13.10.2019 (далі - Закон № 157-ІХ).

Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-ІХ встановлено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Вирішуючи питання, яку саме редакцію Закону про оренду необхідно застосовувати у спірних правовідносинах, необхідно виходити із положень статті 58 Конституції України, в силу якої слід застосовувати норми закону, які діяли в період виникнення спірних правовідносин. За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладене Закон № 2269-ХІІ належить застосовувати до правовідносин сторін, які мали місце до 01.02.2020, а Закон № 157-ІХ - після 01.02.2020.

Статтею 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини щодо оренди державного майна, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим. - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» об`єктами оренди за цим Законом є, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Статтею 287 Господарського кодексу України передбачено, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо єдиних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом; 4) державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства.

Аналогічні положення містяться і в статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема, орендодавцями нерухомого майна, яке є державною власністю є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

При цьому, підприємства, установи та організації є орендодавцями щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Зі спірного Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в державній власності встановлено, що орендодавцем об`єкту оренди, загальна площа якого становить 2 417,3 м2, який розташований за адресою; м. Черкаси, вул. Чехова, 53, є Черкаське ОДП Державної акціонерної компанії «Хліб України», а не Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, що порушує норми визначені статті 287 Господарського кодексу України та ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», де визначено, що державні підприємства мають право передавати в оренду нерухоме майно загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, натомість за спірним договором передано майно загальною площею 2 417,3 м2.

З наведеного вбачається що за спірним договором державне майно було передано в оренду неналежним орендодавцем.

Державна холдингова компанія - холдингова компанія, утворена у формі акціонерного товариства, не менш як 100 відсотків акцій якого належить державі (стаття 1 Закону України «Про холдингові компанії в Україні»).

Єдиним акціонером державної холдингової компанії від моменту її утворення до завершення процедури приватизації або припиненнях є держава (стаття 6).

Згідно з пунктом 13 статті 6 вказаного Закону України пакети акцій (часток, паїв) або інше майно, передані до статутного капіталу державної холдингової компанії, перебувають у державній власності і закріплюються за нею на праві господарського відання.

Відповідно до пункту 23 частини 7 статті 7-1 Закону України «Про холдингові компанії в Україні» до компетенції правління належать надання орендодавцям об`єктів державної власності згоди на оренду державного майна і пропозицій щодо у в договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна.

З матеріалів справи вбачається, що майно за спірним договором було передано в оренду без відповідного погодження ДАК «Хліб України» та Міністерства. Зокрема на дату спірних правовідносин, з Мінагрополітики спірний Договір оренди не погоджувався.

Згідно зі статтею 202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Отже, як вбачається зі спірного Договору оренди, Черкаське ОДП ДАК «Хліб України» неправомірно надано в оренду нерухоме майно площею 2 417,3 м2, яке передано останньому в користування та є власністю держави.

Спірний Договір оренди від 30.11.2016 укладено без погодження з органом управління майном - Міністерством аграрної політики та продовольства України та належним орендодавцем - ДАК «Хліб України».

За відсутності у Черкаського ОДП ДАК «Хліб України» необхідного обсягу повноважень на вчинення оспорюваного правочину порушено права як Міністерства економіки України так і ДАК «Хліб України» в частині ефективного використання орендованого майна та недоодержання державою значної суми коштів за передачу в оренду державного майна.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У зв`язку з чим, Договір оренди нерухомого майна - інженерно-лабораторний корпус (літ. А-4) загальною площею 2 496,2 м2, який розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 53 укладений без дотримання визначеного законодавством порядку для укладення такого виду правочинів, а тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 3 статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За статтею 165 ГПК України до відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

В порушення вимог ГПК України відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про усунення перешкод у користуванні правом власності та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання недійсним договору оренди в межах справи № 46/528-б повністю.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Крім того, частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 5.04.2005 (заява №38722/02).

В остаточному підсумку ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання відповідного відшкодування.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не передбачено положеннями статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Саме по собі формулювання позовної вимоги, без з`ясування судом зазначених обставин, не є підставою для припинення провадження у справі або для беззаперечної відмови у задоволенні позову.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його "ефективність" з точки зору ст. 13 Конвенції.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верхового Суду від 07.02.2018 року у справі №923/970/16).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних заяв у повному обсязі.

За таких обставин, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКК-ТРЕЙД» (; 18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, будинок 41/1, квартира 50) звільнити нежитлове приміщення - інженерно-лабораторний корпус (літ. А-4), 2 417,3 м2, що розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 53 та належить Акціонерному товариству «Державна акціонерна компанія «Хліб України» (; 01601, м. Київ, вул. Саксаганського, 1).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКК-ТРЕЙД" (; 18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, будинок 41/1, квартира 50) на користь Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Хліб України» (; 01601, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) 2 270,00 грн судового збору.

4. Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерства економіки України в інтересах Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання недійсним договору оренди задовольнити повністю.

5. Визнати недійсним договір оренди нерухомого майна від 30.11.2016 р. № 11/16 - інженерно-лабораторного корпусу (літ. А-4), який розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 53, укладений Черкаським обласним дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії «Хліб України» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКК-ТРЕЙД» (), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Науменко Т.М. Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1436.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКК-ТРЕЙД» (; 18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, будинок 41/1, квартира 50) на користь Міністерства економіки України (реквізити: код за , UA0079547 в Державній казначейській службі України, м. Київ (вул. Михайла Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008)) судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

8. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 04.05.2023

Суддя А.М.Івченко