ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" травня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/240/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Деллінг-стандарт"

про стягнення заборгованості в сумі 34 914 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Тарасюта Наталія Володимирівна (поза межами приміщення суду);

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

10 березня 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деллінг-стандарт" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 34 914 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовної заяви Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого дії відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Деллінг-стандарт" зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-22-11820 від 22 лютого 2022 року, що у свою чергу призвело до нарахування штрафних санкцій в сумі 34 914 грн. 00 коп. (з яких 25 254 грн. 00 коп. пені та 9 660 грн. 00 штрафу), які позивач просить стягнути з відповідача.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст.ст. 525, 526, 610, 612, 629, 663, 712 ЦК України, ст.ст. 42, 176, 232 ГПК України.

В судовому засіданні 08 травня 2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та у розмірі зазначеному в позовній заяві.

Відповідач у свою чергу заперечує позовні вимоги та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній визнає позовні заперечує з наступних обставин.

У відзиві на позовну заяву, відповідач посилається на норми статті 607 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб`єкт господарювання не несе відповідальності за порушення господарського зобов`язання у разі непереборної сили (форс-мажору).

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 11.2. договору поставки № 53-122-01-22-11820 від 22 лютого 2022 року дія обставин непереборної сили автоматично продовжує термін дії даного Договору. Але, якщо такі обставини перевищують два місяці, сторони приймають рішення про доцільність продовження виконання даного договору, про що підписується додаткова угода. Відповідно до п. 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником в строк по 01 червня 2022 року.

26 квітня 2022 року відповідач направив позивачу лист щодо недоцільності продовження співпраці в умовах неможливості виконання договору поставки № 53-122-01-22-11820 від 22 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Додатково, щодо недоцільності продовження співпраці в умовах виконання договору поставки, відповідач пояснює тим, що виробництво останнього на момент початку війни, було розташовано в м. Буча (Київська обл.), отже, його функціонування було заблоковано з перших днів бойовими діями агресора, частину матеріальних запасів та обладнання було знищено. У зв`язку з цим. було зроблено релокацію та відновлення втрат. Станом на зараз, підприємство функціонує нормально, з урахуванням ризиків воєнного часу. Крім того, частина матеріалів, необхідних для виконання замовлення була замовлена та повністю оплачена в грудні 2021 року на виробництві в Китаї (відповідні підтверджуючи документи додаються). Контейнер з матеріалами мав зайти в порт Одеси 28.02.2022. Після 24 лютого 2022 року судно з контейнером було перенаправлено в порт Тріполі, звідти в порт Гдиня, куди прибуло та було розвантажено тільки в липні 2022, після чого вантаж транспортувався у серпні 2022 вантаж в Україну.

На думку відповідача, оскільки позивача попереджено листом № 1-2604/22 від 26 квітня 2022 року про недоцільність продовження договору поставки № 53-122-01-22-11820 від 22 лютого 2022 року та неможливість його виконання та про наявність обставин непереборної сили, які не залежать від волі відповідача, останній вважає, що порушення договору не виникло, а вимога позивача про стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язань є без підставною.

В судове засідання 08 травня 2023 року представник відповідача не з`явився.

Заяви та клопотання у справі.

10 квітня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України, в якому останній позовні вимоги заперечує у повному обсязі та просить суд в задоволенні позову відмовити.

19 квітня 2023 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив відповідача в порядку ст. 166 ГПК України, в якій останній спростовує доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву та просить суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/240/23 за позовною заявою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Деллінг-стандарт" про стягнення заборгованості в сумі 34 914 грн. 00 коп., визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 квітня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10 квітня 2023 року Відкласти розгляд справи 918/240/23 по суті в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 24 квітня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 квітня 2023 року Відкласти розгляд справи 918/240/23 по суті в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 08 травня 2023 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деллінг-стандарт" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-22-1 1820 від 22 лютого 2022 року (далі - договір) на поставку фільтрів повітряних па суму 138 000 грн. 00 коп. з ПДВ.

Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору (п. 2.2. договору).

Пунктом 3.1 договору визначено. що продукція поставляється в строк по 01 червня 2022 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP-згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та Вантажоодержувач - 34400. м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідно до п. 9.1. договору у випадку порушення строків поставки постачальник" зобов`язується сплатити "Замовнику" пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, "Постачальник" додатково сплачує "Замовнику" штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктом 9.1. даного договору становить 3 (три) роки (п. 9.2. Договору).

Пунктом 9.4 договору поставки передбачено, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим.

Пунктом 11 договору сторони погодили наступне, а саме: сторона звільняється від відповідальності за часткове, або повне невиконання зобов`язання договору, коли неможливість виконання безпосередньо виникла дією обставин, що не залежали від волі сторони, які сторона не могла передбачити і застерегти розумними мірами (непереборна сила). До таких обставин належать: стихійні лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, війни, страйки, військові дії, громадські безпорядки, дії органів державної влади тощо (п. 11.1. договору); дія обставин непереборної сили автоматично продовжує термін дії даного договору. Але якщо такі обставини перевищують два місяці, сторони приймають рішення про доцільність продовження виконання даного договору, про що підписується додаткова угода (п. 11.2. договору); сторони зобов`язані повідомити про настання та припинення дії обставин непереборної сили в письмовій формі протягом 3-х днів з моменту виникнення або припинення дії обставин непереборної сили (п. 11.3. договору); відповідним доказом наявності дії обставин непереборної сили та їх тривалості є сертифікат Торгово-промислової палати України згідно Закону України "Про Торгово-промислові палати України" або, відповідно до діючого законодавства, інших компетентних органів (п. 11.4. договору); неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили, позбавляють сторону права посилатися на них (п. 11.5. договору).

Строк дії договору поставки - по 31 грудня 2022 року (п. 12.1 договору).

Зважаючи на вищевикладені умови договору, відповідач своє зобов`язання по поставці товару на загальну суму 138 000 грн. 00 коп. з ПДВ не виконав.

Листом № 1-2604/22 від 26 червня 2022 року відповідач повідомив позивача про неможливість поставки та запропонував розірвати договір посилаючись на введення воєнного стану на території України, лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 про форс-мажорні обставини. Також, однією з підстав для розірвання вказаного договору, відповідач у своєму листі зазначив, зокрема, відсутність комплектуючих, складових імпортного походження.

Позивач, у відповідь направив лист № 8199/041 від 10 червня 2022 року, у якому повідомив про відсутність документально підтверджених та обґрунтованих підстав для розірвання договору, про необхідність виконання поставки та попередив про відповідальність за прострочення поставки товару за договором.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачу претензію № 16598/001-юр від 11 листопада 2022 року про сплату штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Відповідь на вказану претензію на адресу позивача не надходила.

Таким чином, на переконання позивача, в порушення умов договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не поставив продукцію у визначені строки.

Враховуючи викладені обставини та прострочення поставки товару за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню та штраф за порушення строків поставки товару в сумі 34 914 грн. 00 коп.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Джерела права й акти їх застосування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом взято до уваги, що згідно частини 2 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки від 22 лютого 2022 року № 53-122-01-22-11820.

В якості доказів вказаних обставини суду надано наступні докази, а саме: копію договору поставки № 53-122-01-22-11820 від 22 лютого 2022 року; копію листа № 1-2604/22 від 26 квітня 2022 року; копію листа № 8199/041 від 10 червня 2022 року; копію претензії № 16598/001-юр від 11 листопада 2022 року.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, а саме: факт виникнення між сторонами договірних відносин з поставки товару; факт виникнення зобов`язання відповідача по поставці товару; факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по поставці товару.

Враховуючи прострочення поставки товару за договором, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 9.1 договору пеню та штраф, а саме 25 254 грн. 00 коп. пені та 9 660 грн. 00 коп. штрафу.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Суд здійснивши власний розрахунок за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА: ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що позивачем вірно нараховано суму пені та штрафу.

Отже, зважаючи на викладене, до стягнення з відповідача підлягають наступні штрафні санкції, а саме 25 254 грн. 00 коп. пені та 9 660 грн. 00 коп. штрафу.

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару, свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача за позовом, тому, останній слід задоволити в повному обсязі.

Отже, з правовою позицією та аргументами позивача суд погоджується та приймає останні.

Щодо правової позиції відповідача, суд зазначає наступне.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, в якості своїх заперечень, відповідач посилається на частину 2 статті 218 Господарського кодексу України, де учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, відповідач не зазначає інше положення, яке міститься у частині 2 статті 218 ГК, а саме те, що не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У листі від 26 квітня 2022 року № 1-2604/22 відповідач, як підставу неможливості здійснити поставку, вказував відсутність комплектуючих, складових імпортного походження та пропонував розірвати договір, однак документального підтвердження даних обставин не надано.

Відповідно до п. 12.3 договору може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним на підставі передбаченій законом або за згодою сторін.

Частина 1 статті 188 ГК закріплює, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частина 2 статті 188 ГК визначає, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити ado розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Суд зазначає, що зважаючи на те, що зі сторони позивача відсутня згода розірвати договір, відповідач мав право звернутися до суду щодо вирішення питання розірвання договору, однак останній не скористався даним правом.

У зв`язку з відсутністю згоди на розірвання договору з боку позивача, зобов`язання за договором залишалися чинними та повинні виконуватися належним чином.

Щодо підтвердження настання форс-мажорних обставин.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є наявність однієї або більше обставин, зазначених у ст. 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові плати в Україні", а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у передбачений термін.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року за № 44(5), із змінами та доповненнями (далі - Регламент).

Відповідно до Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини-непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

При цьому, тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника.

Надані заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин; непередбачуваність обставин; невідворотність; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань.

Верховний Суд, зокрема у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21, зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення та те, що обставини є форс-мажорними для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Суд зазначає, що в свою чергу, відповідач у відзиві стверджує про наявність форс-мажорних обставин та неможливість виконати свої договірні зобов`язання, посилаючись на загальний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1.

Суд зазначає, що даний лист, особа, яка порушує зобов`язання, у зв`язку з введенням на території України воєнного етапу, має право долучити до свого повідомлення про форс- мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору у встановлений термін, для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом.

Однак даний лист є узагальнюючим та не вказує на те, яким саме чином проявився форс-мажор у цьому конкретному зобов`язанні.

Окрім того, відповідач у строк, визначений п. 11.3 договору, не повідомив про настання для нього форс-мажорних обставин саме щодо цього конкретного зобов`язання.

Сертифікат про форс-мажорні обставини від відповідача щодо цього договору до позивача не надходив.

Матеріали справи протилежного не містять.

Як наслідок, згідно з пунктом 11.5 договору неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили, позбавляють сторону права посилатися на них.

Суд зазначає, що оскільки відповідачем належним чином не підтверджено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що мали вплив на виконання умов договору, а тому він зобов`язаний сплатити штрафні санкції за невиконання господарського зобов`язання.

Отже, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд відхиляє як такі, що необґрунтовані та не доведені.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, суд з правовою позицією відповідача не погоджується.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладених з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у не повній поставці товару та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, відтак позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем по справі у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не поставив обумовлений договором товар у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп., покладається на відповідача.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деллінг-Стандарт" (04060, м. Київ, вул. Максима Берлінського, 20, оф. 4, код. 38725967) на користь з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електпрогенеруюча станція" (34400, м. Вараш, код. 05425046) 25 254 (двадцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. пені, 9 660 (дев`ять тисяч шістсот шістдесят) грн. 00 коп. штрафу та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судових витрат.

3. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10 травня 2023 року.

Суддя Войтюк В.Р.