ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11 травня 2023 року Справа № 925/1248/21(925/237/20)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача представник не з`явився,

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство

Смілянський електромеханічний завод, м. Сміла, Черкаської

області

до товариства з обмеженою відповідальністю Жанна-Есіл Фенікс,

с. Новоішимське, район імені Габіта Мусрепова, Сєвєро-

Казахстанська область, Республіка Казахстан

про стягнення 549 422 грн. 81 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом акціонерне товариство Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод до товариства з обмеженою відповідальністю Жанна-Есіл Фенікс про стягнення 1 173 780, 90 рос. рублів основного боргу, 250 000, 00 рос. рублів пені, що в еквівалентному розмірі складає 549 422 грн. 81 коп. заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору на ремонт електричних машин №02/08/15 від 28 серпня 2015 року.

Ухвалою суду від 06 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду суддею Довганем К.І., та відкрито провадження у справі №925/237/20 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28 квітня 2020 року.

Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року передано матеріали справи № 925/237/20 за позовом акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод до товариства з обмеженою відповідальністю Жанна-Есіл Фенікс про стягнення 549 422 грн. 81 коп. для розгляду в межах провадження у справі №925/1248/21 про банкрутство акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод.

Відповідно до ст. 6, 32 ГПК України вищезазначену справу 19 грудня 2022 року передано на розгляд судді Васяновичу А.В.

З 16 грудня 2022 року по 30 грудня 2022 року головуючий суддя по даній справі перебував у щорічній відпустці згідно відповідного наказу голови суду.

Ухвалою суду від 02 січня 2023 року справу №925/237/20 прийнято до свого провадження в межах провадження у справі №925/1248/21 про визнання банкрутом акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод.

Присвоєно даній справі №925/1248/21(925/237/20).

Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 11 травня 2023 року.

Суд вирішив звернутися до Спеціалізованого міжрайонного економічного суду Сєвєро-Казахстанської області з проханням про вручення судових документів відповідачу у справі - товариству з обмеженою відповідальністю Жанна-Есіл Фенікс, вул. Локомотивна, 48, с. Новоішимське, район імені Габіта Мусрепова, Сєвєро-Казахстанська область, Республіка Казахстан,150401, бізнес - ідентифікаційний номер 040 440 000 655.

Провадження у справі №925/1248/21(925/237/20) зупинено до виконання судового доручення про вручення судового документу чи повідомлення про неможливість такого вручення.

22 березня 2023 року на адресу Спеціалізованого міжрайонного економічного суду Сєвєро-Казахстанської області було направлено нотаріально засвідчений переклад на російську мову ухвали Господарського суду Черкаської області від 02 січня 2023 року у справі № 925/1248/21(925/237/20), доручення про надання правової допомоги та підтвердження про вручення документа у двох примірниках.

08 травня 2023 року на електронну пошту суду від товариства з обмеженою відповідальністю Жанна-Есіл Фенікс надійшла заява про участь його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису.

Ухвалою суду від 09 травня 2023 року забезпечено проведення судового засідання у справі №925/1248/21(925/237/20), призначеного на 10 год. 00 хв. 11 травня 2023 року для Небожиної Юлії Петрівни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням її власних технічних засобів.

Водночас, Небожина Юлія Петрівна участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції не взяла.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Згідно ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Позивач в судове засідання також не з`явився, надіслав суду клопотання про проведення судового засідання без участі ліквідатора акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство Смілянський електромеханічний завод арбітражного керуючого Демчана О.І.

Оскільки суд встановив, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, то суд вважає за необхідне провадження у даній справі поновити.

В підготовчому засіданні судом встановлено наступне:

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, місцезнаходженням відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю Жанна-Есіл Фенікс є с. Новоішимське, район імені Габіта Мусрепова, Сєвєро-Казахстанська область, Республіка Казахстан.

За приписами ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Відповідно ст. 3 Закону України Про міжнародне приватне право, якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно зі ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України Про міжнародне приватне право суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у таких якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (виключна підсудність судам України).

Позивач в позові зазначає, що згідно п. 4 додаткової угоди №7 від 15 січня 2019 року до договору на ремонт електричних машин №02/08/15 від 28 серпня 2015 року пункт 8.1. договору викладено в наступній редакції: 8.1. Всі спори та розбіжності, які можуть виникнути з даного договору або у зв`язку з ним будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. В разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спори передаються на розгляд і остаточне вирішення до Господарського суду Черкаської області (Україна) і розглядаються згідно чинного законодавства України.

Проте, в матеріалах справи міститься лише копія додаткової угоди №7 від 15 січня 2019 року до договору на ремонт електричних машин №02/08/15 від 28 серпня 2015 року.

Відповідач у своїх письмових заявах заперечує факт укладання даної додаткової угоди.

Ухвалою суду від 02 січня 2023 року витребувано у позивача для огляду в судовому засіданні: оригінал додаткової угоди №7 до договору від 28 серпня 2015 року.

Витребувані документи було зобов`язано надати суду до 02 лютого 2023 року.

У визначений судом строк витребуваного документу позивач суду не надав.

Водночас, у своєму клопотанні про проведення судового засідання без участі ліквідатора, останній зазначає, що колишній керівник AT НВП СЕМЗ Дрига Микола Дмитрович не виконав свого обов`язку, продовжує порушувати ч. 2 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства та в добровільному порядку не передає ліквідатору AT НВП СЕМЗ, арбітражному керуючому Демчану О.І. бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності AT НВП СЕМЗ.

Таким чином, у ліквідатора AT НВП СЕМЗ, арбітражного керуючого Демчана O.І. оригінал додаткової угоди №7 до договору від 28 серпня 2015 року - відсутній, у зв`язку із чим, виконати вимоги п. 10 та 11 резолютивної частини ухвали Господарського суду Черкаської області від 02 січня 2023 року по справі №925/1248/21 (925/237/20) не вбачається за можливе.

Водночас, судом враховано, що у постанові Північного апеляційного господарського суду від 10 листопада 2021 року по даній справі було зазначено наступне:

На виконання ухвали суду від 10 листопада 2020 року позивачем надано пояснення, у якому він зазначив про відсутність у нього оригіналу додаткової угоди від 15 січня 2019 року №7 до договору від 28 серпня 2015 року, оскільки обидва примірники додаткової угоди, підписані зі сторони позивача, були направлені на адресу відповідача для підписання. Станом на дату надання цих пояснень відповідач підписаного оригіналу додаткової угоди не повернув.

Водночас, позивач зазначив, що сторонами були сформовані електронні копії вищезазначеної додаткової угоди, примірник якої позивачем долучено до позовної заяви.

У своєму поясненні (а.с.135 зворот, т. 1) позивач зазначав, що переписка електронною поштою за січень 2019 року у позивача не збереглася.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3).

Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами (п. 1).

Згідно положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч. 1). Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (ч. 2).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2).

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2). Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч. 3). Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ч. 4).

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3).

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1). Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях (ч. 2). Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (ч. 3).

Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1). Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2). Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (ч. 3).

Отже, нормами законодавства передбачено, що договори між юридичними особами повинні вчинятись в письмовій формі, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - особами, уповноваженими на це їх установчими документами.

Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України Про електронні документи та електронний документообіг.

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг (у редакції закону, чинного станом на січень 2019 року) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронні довірчі послуги.

Таким чином, незалежно від того чи документ викладений на папері чи в електронному документі, він повинен бути підписаний.

Крім того, сторони можуть домовитись укласти договір у певній формі, тоді він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.

Пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови договору, вона повинна бути відправлена від сторони, яка пропонує укласти договір, а також виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Оригіналу додаткової угоди від 15 січня 2020 року №7 до договору від 28 серпня 2015 року матеріали справи не містять і з пояснень представників позивача вбачається, що такого документу не існує.

Доказів того, що додаткову угоду від 15 січня 2020 року №7 до договору від 28 серпня 2015 року між сторонами було укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису матеріали справи також не містять.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Пунктом 9.1 договору сторони встановили, що усі зміни, додатки, доповнення до даного договору дійсні тільки в тому випадку, якщо вони оформлені у письмовому вигляді і підписані обома сторонами.

Відповідно до п.9.4 договору факсимільні копії договору, додаткових угод є дійсними до моменту отримання документів в оригіналі. Оригінали документів надсилаються поштою протягом 3-х календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін.

Отже, суд дійшов висновку, що додаткова угода №7 є неукладеним правочином, і судом не приймаються до уваги зміст її умов.

Згідно п. 8.1. договору №02/08/15 від 28 серпня 2015 року всі спори і розбіжності, які можуть виникнути із даного договору або у зв`язку з ним, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. В разі неможливості вирішення спорів шляхом переговорів, спори вирішуються у відповідності з Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підписаної країнами СНД в м. Києві 20 березня 1992 року.

Відповідно до ст. 1 Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їхніх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень у них.

Відповідно до ст. 4 Угоди компетентний суд держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав:

а) відповідач мав постійне місце проживання або місце знаходження на день подання позову.

Якщо у справі беруть участь декілька відповідачів, що знаходяться на території різних держав-учасниць Співдружності, спір розглядається за місцем знаходження будь-якого відповідача за вибором позивача;

б) здійснюється торгова, промислова або інша господарська діяльність підприємства (філіалу) відповідача;

в) виконано або має бути повністю або частково виконано зобов`язання з договору, що є предметом спору;

г) мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги щодо відшкодування шкоди;

д) має постійне місце проживання або місце знаходження позивач за позовом про захист ділової репутації;

є) знаходиться контрагент-постачальник, підрядник або той, хто надає послуги (виконує роботи), і спір стосується укладення, зміни і розірвання договорів.

Компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до цього суду.

За наявності такої угоди суд іншої держави-учасниці Співдружності припиняє провадження у справі за заявою відповідача, якщо така заява зроблена до прийняття рішення у справі.

Проте, 12 січня 2023 року було прийнято Закон України Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.

Згідно вищевказаного Закону, Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року N 2889-XI.

Відповідний Закон набрав чинності 05 лютого 2023 року.

Пунктом 7.4 договору сторони встановили, що за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків по даному договору, винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства країни відповідача.

На момент звернення позивача до Господарського суду Черкаської області відповідач не мав постійного місця знаходження на території України, а також не мав підприємства (філіалу), яким здійснюється відповідна господарська діяльність.

Предметом спору по даній справі є виконання відповідачем грошового зобов`язання, проте з договору не вбачається, що останнє має бути виконано в Україні.

Сторони в письмовій угоді (договорі) визначили, що до цих правовідносин застосовується законодавство країни відповідача, тобто законодавство Республіки Казахстан.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (п. 2 ч. 2 ст. 185 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню судами України та за законодавством України.

На виконання вимог ч. 2 ст. 231 ГПК України, суд роз`яснює позивачу, що спір у справі про стягнення з відповідача 549 422 грн. 81 коп. заборгованості підлягає розгляду за законодавством Республіки Казахстан.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі, крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

Тобто, повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст. 230, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №925/1248/21(925/237/20) поновити

2. Провадження у справі 925/1248/21(925/237/20) - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя А.В.Васянович