РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2023Справа № 910/14190/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 1616457,60 грн

представники сторін:

від позивача: Кобеляцький Д.М.

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 1616457,60 грн заборгованості за договором від 09.08.2021, який зареєстрований за №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по договору №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021 з своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2022 вказану позовну заяву залишено без руху.

10.01.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 16.02.2023.

23.01.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позов.

09.02.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 16.02.2023 підготовче засідання у справі відкладено на 09.03.2023.

20.02.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшли документи по справі.

У зв`язку з перебуванням судді Турчина С.О. у відпустці, судове засідання, призначене до розгляду Господарським судом міста Києва на 09.03.2023, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2023 підготовче судове засідання у справі № 910/14190/22 призначено на 06.04.2023.

24.03.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 06.04.2023, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд постановив протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відмову у задоволенні зазначеного клопотання, з таких підстав.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" просить суд зупинити провадження у справі №910/14190/22 до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі - досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 27.09.2021.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" мотивоване тим, що ухвалою Солом`янського районного суд м. Києва від 06.05.2022 у справі №760/5162/22 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 27.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 5 ст. 191 КК України, та надано тимчасовий доступ до речей із можливістю їх вилучення (здійснити їх виїмку), які перебувають у володінні АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", зокрема, зразків протигазів "ГП-7", поставлених ПП "РАДОС СВ" до регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" на виконання договору ДОН/НХ21369/НЮ-В від 09.08.2021, у кількості 3 шт.

Відповідач зазначає, що викладені в ухвалі обставини дають підстави вважати, що поставлені позивачем за договором №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021 протигази та технічні паспорта і сертифікати якості можуть бути підробленими і не відповідатимуть п.1.3. п. 1.4, п.2.2, п.3.2 зазначеного договору та у випадку фальсифікації товару і документів, обов`язок відповідача оплатити такий товар - виключається.

Також відповідач вказує, що на його адресу надійшов запит Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №3330/55/01-2023 від 16.03.2023 щодо надання інформації. З зазначеного запиту вбачається, що за фактом постачання протигазів по договору №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021 існує ще одне кримінальне провадження - досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000545 від 22.07.2022.

Суд зазначає, що зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Статтями 227, 228 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За наведеною нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 910/17243/17 та від 27.03.2019 у справі №910/15707/17, від 04.08.2021 у справі № 903/636/20.

При цьому, наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/6674/19.

Суд зазначає, що відповідачем не подано доказів завершення кримінального провадження за №0000193 по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а також завершення кримінального провадження за №0000545 та їх передачі до суду в межах кримінального судочинства.

Існування іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, є підставою для зупинення провадження в господарській справі. Цього відповідачем не було доведено належними доказами. Крім того, відповідачем не доведено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до завершення досудового розслідування зазначених вище кримінальних проваджень. Більш того, вилучення оригіналів документів в межах кримінального розслідування не спростовує факту існування договірних відносин між сторонами та не заперечується ними.

Натомість, зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом цього судового розгляду.

За таких обставин, відсутні підстави для зупинення провадження у справі №910/14190/22 на підставі п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 06.04.2023 суд постановив протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.04.2023.

10.04.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено, постановлено здійснювати розгляд справи у судовому засіданні 27.04.2023 в режимі відеоконференції.

Представник відповідача у судове засідання 27.04.2023 не з`явився. Про час та місце розгляду справи відповідач, у відповідності до приписів п.3 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, був належним чином повідомлений ухвалою суду від 06.04.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №857.

Ураховуючи вище наведене, враховуючи, що відповідач був повідомлений про розгляд справи та реалізував своє процесуальне право на подання відзиву на позов, за висновками суду неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 27.04.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 27.04.2023 надав пояснення по суті позовних вимог. Також представник позивача зазначив, що сума витрат на правову допомогу, яку позивач заявив до стягнення з відповідача становить 90822,88 грн

У судовому засіданні 27.04.2023 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позиція позивачів.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого згідно із видатковою накладною №144 від 08.12.2021 та актом прийому-передачі товару від 09.12.2021 товару, внаслідок чого у відповідача утворилася перед позивачем заборгованість у сумі 1616457,60 грн.

Позиція відповідача.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що залишок заборгованості відповідача за договором становить 1616457,60 грн. Однак, за доводами відповідача зобов`язання за договором не були виконані через обставини непереборної сили. Відповідач зауважує, що починаючи з 24.02.2022 РФ здійснює обстріл всіє території України майже кожен день, завдаючи руйнування та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі, AT "Укрзалізниця". Працівники AT "Укрзалізниця" в найкоротші терміни здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки. Також підприємство відповідача здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння. Оскільки на даний час відсутнє повітряне сполучення, автомобільні перевезення є обмеженими, залізниця стала головним, а в деяких регіонах чи не єдиним перевізником. AT "Укрзалізниця" є державною компанією, яка з 24.02.2022 несе фінансові витрати та позбавлена можливості отримувати прибуток, внаслідок зменшення обсягів пасажирських і вантажних перевезень та руйнування об`єктів залізничної інфраструктури

Відповідач вказує, що станом на 10.12.2022 до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) входять всі територіальні громади, в яких знаходиться об`єкти залізничної інфраструктури регіональної філії "Донецька залізниця" AT "Укрзалізниця". Також в цьому переліку зазначені населенні пункти, в яких розміщена інфраструктура інших філій : Придніпровська, Одеська, Південна та Південно-західна залізниці. Таким чином дія форс-мажорних обставин та бойові дії стосуються діяльності не тільки Донецької залізниці (отримувач товару за договором), але і інших залізниць. Тобто форс-мажорні обставини впливають на діяльність практично всіх підрозділів відповідача.

На підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини) з 24.02.2022 відповідач надав лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Відповідач, посилаючись на наявність обставин непереборної сили, заявив про розстрочення виконання рішення на 8 місяців, а саме: 1 місяць - 202057,20 грн та судові витрати; 2-8 місяць - щомісячно по 202057,20 грн; та просить суд визначити, що перший платіж відповідач має здійснити не пізніше останнього дня місяця, наступного за місяцем ухвалення рішення по справі.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

09.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" (постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" укладений договір №ДОН/НХ-21369/НЮ-В (надалі - договір) предметом якого є поставка постачальником покупцю товару (протигаз ГП-7, виробник товару "ПромСпецТех", м.Нікополь, Україна, рік виготовлення 2021) в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

У п.8.1. договору сторонами погоджено, що прийом товару здійснюється покупцем при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної (залізничної накладної), акту прийому-передачі, рахунку-фактури, документів, що підтверджують якість товару (сертифікат якості, паспорт тощо), документів передбачених п.п. 2.2.

Згідно із п.4.4. договору товар повинен бути поставлений постачальником протягом 10 календарних днів від дати отримання рознарядки на поставку товару.

Відповідно до п.4.5 договору, датою поставки товару є дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі обома сторонами договору.

Ціна постачальника на протигаз ГП-7 визнана тендерними торгами і вказана у специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п.5.1. договору).

У п.5.2. договору сторонами погоджено, що загальна сума договору складає: 1726932,48 грн з урахуванням ПДВ 20% 287 822,08 грн та зазначається у звіті про результати здійснення процедури закупівлі.

Згідно із п.6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації №1 (додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця СРТ (Інкотермс у редакції 2010 року).

Розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п.6.3. договору).

За змістом п.6.4 договору здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийому-передачі в термін на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної у Державному реєстрі. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Якщо постачальник не зареєстрував, несвоєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отримані покупцем товари починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. В такому випадку, покупець має право притримати оплату/и постачальнику до дати фактичної реєстрації податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач звернувся до позивача із заявою від 03.12.2021 №НЗ-1/НЗТ-02/723 про поставку товару згідно договору №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021.

На виконання умов договору та отриманої письмової заявки покупця № H3-1/H3T-02/723 від 03.12.2021, позивач 09.12.2021 поставив відповідачу товар (протигазів ГП-7 у кількості 2534 шт) на загальну суму 1717443,84 грн, що підтверджується видатковою накладною №144 від 08.12.2021 та актом прийому-передачі товару від 09.12.2021.

15.12.2021 позивач зареєстрував податкову накладну від 08.12.2021 №147 (зареєстровано в ЄРПН за номером №).

21.02.2022 відповідач здійснив часткову оплату боргу за поставлений товар у сумі 57609,60 грн та 43376,64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №4540901, №4540882.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 1616457,60 грн (1717443,84 грн - 57609,60 грн - 43376,64 грн).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки та правовідносини сторін підпадають під правове регулювання Главою 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом, на виконання взятих на себе зобов`язань за договором, позивач поставив відповідачу, а останній прийняв товар на суму 1616457,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №144 від 08.12.2021 та актом прийому-передачі товару від 09.12.2021.

Видаткова накладна №144 від 08.12.2021 та акт прийому-передачі товару від 09.12.2021 підписані представником відповідача та скріплені печаткою без заперечень та зауважень.

Підписання відповідачем видаткової накладної та акту прийому-передачі товару, які за умовами договору та у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п.6.4 договору сторони погодили, що відповідач оплачує поставлений позивачем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийому-передачі в термін на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної у Державному реєстрі.

15.12.2021 позивач зареєстрував податкову накладну від 08.12.2021 №147 (зареєстровано в ЄРПН за номером №).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

Отже, оплата за поставлений товар мала бути здійснена у строк до 21.02.2022.

Відповідач оплату поставленого товару здійснив частково на суму 57609,60 грн та 43376,64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №4540901 від 21.02.2022, №4540882 від 21.02.2022.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Невиконане зобов`язання за договором №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021 у сумі 1616457,60 грн підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості по договору з оплати за поставлений товар у сумі 1616457,60 грн відповідачем не надано.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідач, у відповідності наведених приписів процесуального закону, наведених у позові обставин щодо невиконання взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати отриманого товару не спростував, доказів оплати заборгованості не надав.

Ураховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 1616457,60 грн належним чином доведена, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 1616457,60 грн.

З приводу посилання відповідача на те, що відповідно до п.9.4. договору строк виконання зобов`язань відкладається на час дії обставин непереборної сили, то суд зазначає.

Так, у відповідності до п.9.5. договору сторона, яка попала під дію форс-мажорних обставин та в результаті цього не може виконати зобов`язання за цим договором, зобов`язана терміново, не пізніше трьох календарних днів з моменту їх виникнення, в усній або письмовій формі повідомити про це другу сторону.

Пунктом 9.6. договору факт наявності та терміни дії форс-мажорних обставин підтверджується документом виданим компетентним органом державної влади України або компетентними підприємствами, установами, організаціями за місцем знаходження сторони, на яку вплинули форс-мажорні обставини.

Торгово-промисловою Палатою України 28.02.2022 розміщено офіційний лист №2024/02.0-7.1, в якому зазначено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З аналізу вказаних положень договору також вбачається, що звільнення від відповідальності/відкладення строку виконання зобов`язання можливе лише тоді, коли невиконання зобов`язання є наслідком форс-мажорних обставин, а не сам по собі факт наявності форс-мажорних обставин.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку із цим виконати договірні зобов`язання.

Окрім того, строк виконання зобов`язання за договором настав до запровадження в Україні воєнного стану.

При цьому, обставинна введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для відкладення строку виконання зобов`язання відповідач має довести, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості виконання ним обов`язків по оплаті поставленого товару.

У той же час, відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача, що строк виконання зобов`язань відкладається на час дії обставин непереборної сили.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи встановлені вище обставини щодо невиконання відповідачем зобов`язання за договором №ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021 у сумі 1616457,60 грн, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" про стягнення з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" заборгованості у сумі 1616457,60 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Згідно із ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача 90822,88 грн витрат на правову допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи: договір №5/2022 про надання правової допомоги від 04.01.2022, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Легал Партнерс Юкрейн", додаток №1 до договору, акт про надання правової допомоги від 12.12.2022, підтвердження про отримання винагороди у сумі 10000,00 грн; , рахунок-фактуру № 00000010 від 03.11.2022 на суму 5000,00 грн, квитанцію № 03/11 від 03.11.2022 на суму 5000,00 грн.

Відповідно до п.4.3. договору про надання правової допомоги за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість.

В акті про надання правової допомоги від 12.12.2022 підписаного між Адвокатським об`єднанням та позивачем визначено, що відповідно до договору про надання правової допомоги №5/2022 від 04.01.2022 року Адвокатське об`єднання надає, а позивач приймає наступну правову допомогу:

Участь у суді першої інстанції по майновому спору (підготовка позовної заяви, підготовка до 3-х необхідних процесуальних документів, участь у 1 підготовчому засіданні, 1 засіданні по суті) про стягнення заборгованості з AT "Українська залізниця" за договором №ДОН/НХ- 21369/НЮ-В від 09.08.2021 року у розмірі 1616457,60 грн (у відповідності до п. 6.8. додатку №1 до договору про надання правової допомоги), що становить 10000,00 грн.

Гонорар за прийняття рішення на користь клієнта-позивача у майновому спорі по справі про стягнення заборгованості з AT "Українська залізниця" за договором № ДОН/НХ-21369/НЮ-В від 09.08.2021 року у розмірі 1616457,60 грн (у відповідності до п. 6.10 додатку №1 до договору про надання правової допомоги) - 5% від задоволених позовних вимог, що становить 80 822,88 грн.

У разі задоволення позовних вимог, загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно умов договору складає 90 822,88 грн.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову та заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Також, проаналізувавши умови договору про надання правової допомоги та додатку №1 до договору, суд дійшов висновку, що визначений у пункті п. 6.8. додатку №1 до договору про надання правової допомоги гонорар є платою за сам результат, досягнення адвоката та не ставить в залежність від фактично наданих послуг.

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У відповідності до наведеної норми Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не надано суду заперечень щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на спростування їх співмірності.

Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у цій справі сума гонорару за надання правової допомоги у загальній сумі 90 822,88 грн відповідає критерію розумності.

Відповідачем у відповідності до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України не надано заперечень щодо заявленої позивачем до відшкодування суми гонорару успіху та не надано доказів на спростування їх співмірності.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені повністю, то суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правової допомоги у сумі 90 822,88 грн.

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

РОЗГЛЯД ЗАЯВИ ПРО РОЗСТРОЧЕННЯ ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ СУДУ.

Відповідачем подано заяву про розстрочення виконання рішення на 8 місяців, а саме:

1 місяць - 202057,20 грн та судові витрати;

2-8 місяць - щомісячно по 202057,20 грн.

Заява про розстрочення виконання рішення суду обґрунтована наявністю обставин непереборної сили. Зокрема, відповідач зазначає, що починаючи з 24.02.2022 РФ здійснює обстріл всієї території України, завдаючи руйнування та знищуючи об`єкти інфраструктури та пошкоджуючи рухомий склад Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", внаслідок чого відповідач несе значні збитки.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку про наступне.

У відповідності до ч.3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі №908/1884/19.

Оцінивши наведені заявником посилання на обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, надані заявником в обґрунтування своєї заяви документи, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду у справі №910/14190/22 згідно статті 331 Господарського процесуального кодексу України на 6 місяців.

Об`єктивно розглянувши всі обставини в їх сукупності, наведені в обґрунтування заяви, судом враховано специфіку діяльності Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ". Так, 24.02.2022 року в зв`язку із військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомими обставинами є те, що Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" як стратегічне підприємство після початку збройної агресії Російської Федерації проти України виконує безкоштовні евакуаційні рейси для громадян, перевезення військових та гуманітарних вантажів, тоді як інфраструктура підприємства зазнає постійних обстрілів та ракетних ударів з боку Російської Федерації.

При цьому, суд враховує, що до повномасштабної військової агресії РФ проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Суд зазначає, що розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що наведені у заяві доводи заявника можуть бути покладені в основу рішення про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/14190/22.

При цьому судом враховано, що відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно із статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Ураховуючи встановлені вище обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, з огляду на особливості господарської діяльності Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та з огляду на те, що в цому випадку мають місце обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, але не виключають його виконання в майбутньому, суд вважає, що розстрочення рішення суду не порушить прав стягувача.

У контексті заявленого відповідачем строку розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає, що у відповідності до ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

З огляду на викладене, з урахуванням майнового стану та балансу інтересів обох сторін, враховуючи специфіку діяльності підприємства боржника, а також той факт, що у разі блокування рахунків боржника, останнім не можливо буде здійснити забезпечення життєво важливих потреб міста, суд дійшов висновку, що розстрочення виконання рішення надасть змогу вирішити наявні фінансові проблеми, а також сприятиме нормальному функціонуванню товариства боржника та реальній можливості виконання рішення суду. Водночас, враховуючи специфіку діяльності підприємства боржника, суд дійшов висновку про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/14190/22, на 6 місяців, наступним чином, а саме: квітень 2023 року - 288587,89 грн; травень 2023 року - 288587,89 грн; червень 2023 року - 288587,89 грн; липень 2023 року - 288587,89 грн; серпень 2023 року - 288587,89 грн; вересень 2023 року - 288587,90 грн.

При цьому, визначений судом графік розстрочення виконання рішення, в тому числі, зважаючи на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів всіх учасників відносин, жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.

Водночас суд зазначає, що розстрочення виконання рішення не призведе до порушення інтересів сторін, а натомість забезпечить їх баланс, буде співмірним можливості поновлення порушеного права стягувача з можливістю відповідача забезпечити таке поновлення.

За наведених обставин, суд задовольняє частково заяву відповідача про розстрочення виконання рішення у справі №910/14190/22.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДОС СВ" (53200, Дніпропетровська обл., місто Нікополь(з), вулиця Запорізька, будинок 49, ідентифікаційний код 44055420) заборгованість у сумі 1616457,60 грн, витрати на правову допомогу у сумі 90822,88 грн та витрати зі сплати судового збору 24246,86 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Заяву Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про розстрочення виконання рішення - задовольнити частково.

Розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/14190/22 строком на 6 місяців наступним чином, а саме: квітень 2023 року - 288587,89 грн; травень 2023 року - 288587,89 грн; червень 2023 року - 288587,89 грн; липень 2023 року - 288587,89 грн; серпень 2023 року - 288587,89 грн; вересень 2023 року - 288587,90 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.05.2023.

Суддя С. О. Турчин