ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Справа № 918/882/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галтехнопарк" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2023 у справі №918/882/22 (суддя Пашкевич І.О., повний текст рішення складено 22.02.2023 року)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галтехнопарк"

про стягнення 1 137 872 грн. 38 коп.

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Цибульника О.С.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.02.2023 у справі №918/882/22 позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галтехнопарк" про стягнення 1 137 872,38 грн задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Галтехнопарк" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 821 796,72 грн пені, 316 075,66 грн штрафу та 17 068,09 грн судового збору.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, зокрема, що з урахуванням узгодженого в п. 3.1. договору строку поставки, у відповідача виник обов`язок здійснити поставку товару на підставі заявок № 2 від 06.01.2022 та № 3 від 12.01.2022 у термін до 21.02.2022 включно (протягом 30 календарних днів з дати отримання 20.01.2022 постачальником письмових заявок від замовника). Натомість відповідач вказане зобов`язання не виконав, відповідно останній є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання із 22.02.2022.

Оцінюючи доводи відповідача про неотримання заявок на поставку товару, а відтак про відсутність у нього обов`язку з поставки, судом першої інстанції встановлено, що докази надані позивачем (заявка № 2 - лист № 268/041 від 06.01.2022, заявка № 3 - лист № 586/041 від 12.01.2022, рекомендовані повідомлення 942 та 837) свідчать про те, що замовником направлялися на адресу постачальника саме заявки № 2 та № 3, а не якісь інші документи чи листи. Відповідач не надав суду доказів того, що у поштових відправленнях за трек-номерами 942 та 837 було відправлено інші документи, які не є заявками № 2 та № 3. Окрім того, про наявність відправлених заявок № 2 та № 3 позивач неодноразово повідомляв відповідача у листах № 2945/041 від 21.02.2022, № 6154/001-юр від 03.05.2022, № 11439/041 від 09.08.2022, № 12601/001-юр від 31.08.2022.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, а тому суд відхилив заперечення відповідача щодо невиконання його обов`язку з поставки товару з підстав наявності форс-мажорних обставин за недоведеністю.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, зокрема, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а саме отримання відповідачем заявок №2 та №3 на поставку продукції, ким саме отримані поштові відправлення із штрих-кодовим ідентифікаторами 942 та 837, за наявності підстав вважати, що підпис в цих документах виконаний не директором ТОВ «ГАЛТЕХНОПАРК» Воровичем Д.Л., а іншою особою.

Також зазначає, що прострочення поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, що є підставою для нарахування штрафу у розмірі 7 % від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, може мати місце лише під час дії договору, тобто не пізніше 01.03.2022. А з 01.03.2022, у зв`язку із закінченням дії договору, у відповідача було відсутнє зобов`язання поставити непоставлену продукцію, і тому висновок суду першої інстанції про прострочення відповідачем поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, а отже наявності підстав для нарахування та стягнення штрафу, визначеного п. 9.1 договору, не відповідає встановленим обставинам справи.

Позивач подав до Північно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, зокрема, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, атому скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні, що відбулося 09.05.2023 року був присутній представник відповідача. Позивач не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості представника в іншому судовому засіданні.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, приписи ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що з поданого позивачем клопотання про відкладення не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, а також те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання та відкладення розгляду справи.

З огляду на вказане, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

05.08.2021 між ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - замовник) та ТОВ «Галтехнопарк» (далі - постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-21-11075 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Предметом даного договору є товар: 449920000-5 вапно будівельне, який передбачений специфікацією № 1 до даного договору. Ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 5 050 000 грн 00 коп. без ПДВ, а також ПДВ - 1 010 000 грн 00 коп. Загальна сума договору (вартість продукції) становить 6 060 000 грн 00 коп. (п. 1.2., 2.1, 2.2 договору).

Строк дії договору - по 01.03.2022 (п. 12.1. договору).

23 листопада 2021 року між замовником та постачальником укладено додаткову угоду №1 до договору, у п. 1 якої сторони погодили викласти п. 3.1. договору в наступній редакції: « 3.1. сторонами погоджено, що строк (період) поставки продукції за договором - по 20.02.2022. Продукція поставляється постачальником окремими партіями (поетапно), рівномірне регулярне відвантаження - не більше 2-х піввагонів разово (при поставці з/д транспортом) або 4-х завантажених причепів на добу (при поставці автомобільним автотранспортом) на умовах DDP, згідно Інкотермс - 2010.

Поставка кожної окремої партії здійснюється протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від замовника. Кількість та асортимент кожної окремої партії продукції, яка повинна бути поставлена, визначається заявкою.

Заявка на поставку продукції направляється замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на поштову адресу постачальника: 77100, м. Галич, вул. Вітовського, 32-А, Івано-Франківська обл. Відповідальність за достовірність вказаної постачальником поштової адреси та за отримання письмової заявки несе постачальник».

Заявки №2 та №3 на поставку продукції в об`ємі 800 тонн були направлені позивачем на адресу відповідача листами № 268/041 від 06.01.2022 та № 586/041 від 12.01.2022, які отримані останнім 20.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення з трек-номером 942 та 837 (т.1, а.с.30-32).

21.02.2022 позивачем направлено для відповідача лист № 2945/041 з проханням здійснити поставку продукції на виконання заявок №2 та 3 та добровільну сплату неустойки з підстав порушення строків поставки товару (т.1, а.с. 33).

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №136 від 23.03.2022 повідомив замовника про неможливість виконання зобов`язання з поставки товару, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин (т.1 а.с.34).

В подальшому між сторонами здійснювалася переписка щодо виконання умов договору та сплати штрафних санкцій, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами та претензіями №6154/001-юр від 03.05.2022, №184 від 15.05.2022, №12601/001-юр від 31.08.2022 (т.1, а. с. 35-40).

Враховуючи, що відповідачем поставка товару на загальну суму 4 515 366 грн 60 коп. здійснена не була, заявки № 2 та № 3 залишено без виконання, наведене стало підставою для звернення замовника до суду із позовом, у якому позивач із посиланням на п. 9.1. договору просить суд стягнути з відповідача пеню у розмір 821 796,72 грн (за період з 22.02.2022 по 22.08.2022) та штраф у розмірі 316 075,66 грн за не поставку товару у строк понад 30 діб (7 % від вартості непоставленої продукції).

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору №53-122-01-21-11075 від 05.08.2021, який за своєю правовою природою є договором поставки, та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст. 11, 202, 509 ЦК України.

У відповідності до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не виникло обов`язку з поставки товару, оскільки він не отримував заявок на поставку товару №2 та №3 та належних доказів отримання вказаних заявок, таких як опис вкладення в цінний лист, позивачем суду не надано, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року N 270 (далі - Правила) визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до пункту 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

З наведеного вбачається, що до інших видів листів, окрім листів з оголошеною цінністю, опис вкладення не передбачений.

Натомість, пунктом 3.1 договору поставки визначено зокрема, що заявка на поставку продукції направляється замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на поштову адресу постачальника: 77100, м. Галич, вул. Вітовського, 32-А, Івано-Франківська обл. Відповідальність за достовірність вказаної постачальником поштової адреси та за отримання письмової заявки несе постачальник.

З наведеного слідує, що сторонами договору узгоджено спосіб надсилання заявки на поставку продукції саме шляхом направлення рекомендованим листом з повідомлення про вручення. Згідно Правил поштового зв`язку направлення листів у зазначений спосіб не передбачає опису вкладення поштового відправлення.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що належними доказами надіслання позивачем заявок №2 та №3 має бути опис вкладення поштового відправлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що надіслання позивачем заявок №2 та №3 на поставку продукції та отримання вказаних заявок відповідачем 20.01.2022, підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомлення про вручення з трек-номером 942 та 837 (т.1, а.с.30-32).

Доводи апеляційної скарги про те, що у вказаних рекомендованих повідомленнях про вручення міститься підпис особи, яка не мала повноважень на отримання поштової кореспонденції ТОВ «Галтехнопарк», оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки позивачем було надіслано заявки на дійсну адресу відповідача у визначений договором поставки спосіб. Натомість, у відповідності до п.3.1 договору відповідальність за отримання письмової заявки, надісланої на поштову адресу зазначену в договорі, несе постачальник.

Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що про наявність відправлених заявок № 2 та № 3 позивач неодноразово повідомляв відповідача у листах № 2945/041 від 21.02.2022, № 6154/001-юр від 03.05.2022, № 11439/041 від 09.08.2022, № 12601/001-юр від 31.08.2022.

Також колегією суддів встановлено, що в листі № 136 від 23.03.2022 (т.1, а.с. 34) відповідач підтвердив, що 20.01.2022 ТОВ «Галтехнопарк» було отримано дві заявки ВП «Рівненська АЕС» на постачання вапна будівельного за вищевказаним договором в кількості 800 т та 690 т відповідно. Однак, послався на неможливість виконання означених зобов`язань у зв`язку із настанням обставин непереборної сили.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності (рекомендовані повідомлення про вручення заявок №2 та №3, листування сторін, лист-відповідь відповідача № 136 від 23.03.2022) підтверджують отримання відповідачем заявок на поставку товару №2 та №3, а тому доводи ТОВ Галтехнопарк» про відсутність в нього обов`язку з поставки зазначеного у вказаних заявках товару, спростовано наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апеляційна скарга містить суперечливі доводи, зокрема відповідач зазначає про відсутність обов`язку з поставки товару з підстав не отримання відповідних заявок покупця та одночасно з цим зазначає, що ТОВ «Галтехнопарк» не могло здійснити поставку товару з підстав настання форс-мажорних обставин, а саме у зв`язку з здійснення збройної агресії проти України.

Доводи відповідача про наявність форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення його від відповідальності за не поставку товару, не приймаються до уваги апеляційним судом з огляду на таке.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Перед тим, як з`ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, суди повинні з`ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

Пунктом 11.3 договору поставки визначено, що сторони зобов`язані повідомити про настання та припинення дії обставин непереборної сили протягом трьох днів в письмовій форі з моменту виникнення або припинення дії обставин непереборної сили.

Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили позбавляють сторону права посилатися на них (п. 11.5. договору).

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції ТОВ "Галтехнопарк» не повідомило ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" про настання обставин непереборної сили в порядку та строк, визначений сторонами у п. 11.3 договору.

Окрім того, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин, затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) (надалі - Регламент).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

За умовами п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

На підтвердження наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, згідно якого визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Однак, вказаний доказ колегія суддів оцінює критично, оскільки лист ТПП України не є сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", а також не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу в Україні автоматично не звільняє сторону від виконання будь-яких зобов`язань та від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Отже, форс-мажор (в даному випадку військова агресія російської федерації) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. Відповідач, який посилається на вищезгадані обставини, повинен довести, що саме військова агресія призвела до унеможливлення виконання конкретного зобов`язання за договором.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Однак, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили, а також не надано до суду жодного доказу в підтвердження того, що обставини, на які останній посилається, були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання за договором та саме яким чином вказані обставини перешкодили йому виконати зобов`язання за договором у встановлені терміни.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про недоведення відповідачем причинно-наслідкового зв`язку між наявними форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань саме за спірним договором.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що відповідач отримав заявки №2 та №3 на поставку товару 20.01.2022, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення (т1. а.с. 32) та згідно п.3.1 договору у відповідача виникло зобов`язання з поставки товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання вказаних заявок, тобто до 21.02.2022, а відтак і до введення в Україні воєнного стану 24.02.2022.

З огляду на вказане, посилання відповідача на неможливість виконання зобов`язань не може бути поставлена у пряму залежність від початку збройної агресії російської федерації, оскільки зобов`язання за договором виникло до настання таких обставин.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно було встановлено, що у відповідача на підставі п.3.1. договору поставки виник обов`язок здійснити поставку товару зазначеного у заявках № 2 від 06.01.2022 та № 3 від 12.01.2022 у термін до 21.02.2022 включно, натомість відповідач вказане зобов`язання не виконав, відповідно останній є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання із 22.02.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

У пункті 9.1. договору сторони погодили, що у випадку порушення строку поставки за письмовою заявкою, постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Враховуючи, що судом встановлено невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, відповідальність за несвоєчасне виконання постачальником зобов`язань по поставці товару у вигляді пені та штрафу передбачена п. 9.1. договору поставки, тому колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 821796,72 грн. пені (за період прострочення з 22.02.2022 по 22.08.2022) та 316075,66 штрафу (7% від суми непоставленого товару).

При цьому, доводи апелянта про те, що термін дії договору поставки закінчився 01.03.2022, а відтак позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції поза межами дії договору, спростовуються положеннями ч.4 ст. 631 Цивільного кодексу України, якими визначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, виклала правову позицію, відповідно до якої за приписами статей 509, 598, 599, 631 Цивільного кодексу України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно з статтею 599 Цивільного кодексу України, частиною 1 статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Отже, факт закінчення строку дії двостороннього договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього договору і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Навіть після закінчення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що відповідач не звертався ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, а відтак не довів існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2023 у справі №918/882/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галтехнопарк" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" травня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.