ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2023м. ХарківСправа № 922/2538/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м.Харків, вул.Москалівська, б.57/59, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" (61002, м.Харків, вул.Сумська, б.50, )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача Беркута Н.М., довіреність від 27.12.2022;

відповідача Єзлової О.Л., довіреність від 22.08.2022.

ВСТАНОВИВ:

15.12.2022 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Фінпром.Інвест", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Фінпром.Інвест" суму основного боргу за послуги розподілу природного газу у розмірі 21 813,77 грн., пеню у розмірі 3 434,89 грн., 3% річних у розмірі 254,14 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 279,24 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем умов договору розподілу природного газу в частині повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу за період з квітня по жовтень 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2022 прийнято позовну заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Фінпром.Інвест" про стягнення коштів до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2538/22. Вирішено розгляд справи №922/2538/22 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

14.12.2022 через канцелярію Господарського суду Харківської області від генерального директора Товариства з обмеженою відповідіальністю компанія "Фінпром.Інвест" надійшло клопотання (вх.№3632 від 14.02.2023) про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.02.2023 клопотання (вх.№3632 від 14.02.2023) генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено. Вирішено перейти до розгляду справи №922/2538/22 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу №922/2538/22 до розгляду у підготовчому засіданні на 15 березня 2023 року.

21.02.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог (вх.№4226 від 21.02.2023), в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Фінпром.Інвест" 4 968,27 грн., а саме: пеню у розмірі 3 434,89 грн., 3% річних у розмірі 254,14 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 279,24 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

15.03.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх.№6288 від 15.03.2023).

У відзиві представник відповідача зазначив, що позивачу, починаючі з травня 2022 року було відомо, що відповідач не має можливості користуватися об`єктом, не мав можливості перевірити факт надання позивачем послуг, що підтверджується листом відповідача №23/12-1 від 23.12.2022. Тим більше, що акти позивачем нібито були оформлені, починаючі з квітня 2022 року, але чомусь ці акти не надавалися відповідачу. Ці акти та рахунок відповідач побачив лише отримавши судовий наказ по справі №922/1655/22. Відповідач 29 грудня 2022 року сплатив позивачу суму 18694,01 грн. та 19 січня 2023 року відповідач сплатив ще 3 119,76 грн., а усього було сплачено 21 813,77 грн. Таким чином на момент отримання відповідачем ухвали суду по справі №922/2538/22 ніякої заборгованості вже не було.

Також представник відповідача просить суд звернути увагу на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що підтверджує настання форс-мажорної обставини, що передбачена в договорі. На переконання представника відповідача, оскільки на території України з 25.02.2022 до 20.05.2023 об`явлений воєнний стан, а Харків знаходиться у зоні активних бойових дій. Тому відповідач вважає, що він повинен бути звільнений від відповідальності.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 заяву представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (вх.№4226 від 21.02.2023) про зменшення розміру позовних вимог задоволено. Прийнято заяву представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про зменшення розміру позовних вимог до розгляду. Вирішено розгляд справи продовжувати з урахуванням зменшення позовних вимог.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.03.2023 відкладено підготовче засідання на 05.04.2023.

03.04.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява (вх.№8003 від 03.04.2023), в якій просив суд приєднати до матеріалів справи лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Щодо оплати послуг розподілу природного газу та визначення обсягів споживання природного газу в умовах дії воєнного стану», який був опублікований 24.05.2022.

На думку представника відповідача, зазначений лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг підтверджує факт того, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року є достатнім документом для підтвердження факту настання форс-мажорної обставини, а також зазначає, що строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.04.2023 відкладено підготовче засідання на 12.04.2023.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.04.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 26.04.2023.

В підготовчому засіданні 26.04.2023 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.05.2023.

Присутня в судовому засіданні 03.05.2023 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Присутня в судовому засіданні 03.05.2023 представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на зазначене, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 03.05.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представника позивача у судових дебатах, суд встановив наступне.

Відповідно до Статуту Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» та інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП, регулятор) від 30.09.2015 №2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 11.2015 за №1379/27824.

Відповідно до п.2 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, останній визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу.

Дія Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів, об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Згідно з п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем оператор газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ) є суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" є оператором ГРМ та здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до Кодексу ГРМ, отриманої ліцензії та чинного законодавства України.

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ, суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Згідно пунктів 3, 4, 5 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 2 (для споживачів, що не є явні побутовими) до цього договору та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Як свідчать матеріали справи, між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (оператор ГРМ) та Товариством з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" (споживач) було укладено договір розподілу природного газу (надалі - Договір), що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, шляхом підписання заяви-приєднання №09420VDUKUAP016 від 01.01.2016 з додатком 4 «Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача.» (а.с.15-16 т.1).

У відповідності до п.2.1 Договору, з урахуванням додатку 4 до Заяви-приєднання №09420VDUKUАР016 позивач зобов`язується надати відповідачу послугу з розподілу природного газу на об`єкті Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" за адресою: м. Харків, вул. Каразіна, 2, а відповідач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Пунктом 1 глави 6 pозділу VI Кодексу та пункту 6.3. Договору визначено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Згідно з п.6.1., п.6.2. Договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного гачу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем та є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до п.п. 32) ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», регулятором на ринку природного газу є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 №2772 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «Харківміськгаз» у розмірі 0,43 грн. за 1 м.куб. на місяць (без урахування ПДВ).

Згідно з п.6.4. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Відповідно до п.6.6. Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Згідно з п.8.2 Договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З урахуванням величини річної потужності на 2022 рік в обсязі 72 552,49 м.куб. щомісячний обсяг послуг розподілу для відповідача, визначений як 1/12 замовленої останнім річної потужності, дорівнює 6 046,04 м.куб. на місяць, що вбачається з акту приймання-передачі природного газу №ХРГ0069351 від 30.09.2021, підписаного уповноваженими представниками та засвідченого печатками сторін (а.с.17 т.1).

Відповідно, вартість послуги розподілу природного газу для Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" на місяць складає 3 119,76 грн. з ПДВ (0,43 грн. за 1 м.куб. на місяць (з ПДВ) х 6 046,05 м.куб. на місяць = 2 599,80 грн. + 519,96 грн. ПДВ = 3 119,76 грн.).

Пунктом 9 глави 6 розділу VI Кодексу та пунктом 6.8. Договору визначено, що надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, позивачем було надано послуги розподілу природного газу відповідачу, зокрема:

- у квітні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82011084 від 30.04.2022 на суму 3 119,76 грн. (а.с.29 т.1),

- у травні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82013907 від 31.05.2022 на суму З 119,76 грн. (а.с.28 т.1),

- у червні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82016729 від 30.06.2022 на суму 3 119,76 грн. (а.с.31 т.1);

- у липні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82019541 від 31.07.2022 на суму 3 119,76 грн. (а.с.30 т.1);

у в серпні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82022408 від 31.08.2022 на суму 3 119,76 грн. (а.с.33 т.1);

- у вересні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82025243 від 30.09.2022 на суму 3 119,76 грн. (а.с.32 т.1);

- у жовтні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82028076 від 31.10.2022 на суму 3 119,76 грн. (а.с.28 т.1).

Як вбачається з Акту звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року у Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" існувала передплата на початок 2022 року в сумі 3 144,31 грн., 25.01.2022 сплачено 3 119,76 грн., 15.02.2022 - 3 119,76 грн. Інших оплат відповідачем не здійснювалось (а.с.18 т.1).

Як було встановлено судом, на момент звернення з цим позовом до суду у відповідача існувала заборгованість з оплати послуг з розподілу природного газу, а саме: 3 095,21 грн. заборгованість за квітень 2022 року, 3 119.76 грн. - за травень 2022 року, 3 119,76 грн. - за червень 2022 року, 3 119,76 грн. - за липень 2022 року, 3 119,76 грн. - за серпень 2022 року, 3 119,76 грн. - за вересень 2022 року, 3 119,76 грн. - за жовтень 2022 року.

Вищезазначені Акти наданих послуг за період з квітня 2022 по червень 2022 року позивачем було направлено відповідачу разом із вимогою вих.№529/22 від 26.07.2022 та претензією вих.№611-Сл-4049-0722 від 22.07.2022 про сплату заборгованості в сумі 9 334,73 грн. (сума боргу за послуги надані в квітні, травні та червні 2022 року з врахуванням переплати на січень 2022 року), що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 25.07.2022 та номером відправлення 201.

Згідно інформації на сайті АТ «Укрпошта» лист за номером відправлення 201 отримано відповідачем 16.08.2022.

Як стверджує позивач, зазначені Акти Товариство з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" не повернуто позивачу, як і не надіслано жодних заперечень стосовно обсягу наданих послуг за Договором зі сторони АТ «Харківміськгаз».

У серпні 2022 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" зверталось до Господарського суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" заборгованості за послуги розподілу природного газу за період з квітня по червень 2022 року.

23.09.2022 Господарським судом Харківської області було видано судовий наказ про стягнення вищезазначеної заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.11.2022 у справі №922/1655/22 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест" було скасовано вказаний судовий наказ.

Листом від 23.11.2022 вих.№262/22 АТ «Харківміськгаз» направило на адресу відповідача Акти наданих послуг за період з липня 2022 року по жовтень 2022 із вимогою погасити борг в загальній сумі 21 813,77 грн., що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 25.11.2022 із номером відправлення 000.

Проте, як зазначив позивач, на час звернення до суду із цим позовом зазначені Акти відповідачем не повернуто.

Як стверджує позивач, відповідач всупереч умовам Договору не здійснив ані попередню оплату, ані остаточний розрахунок до 10 числа місяця, наступного за звітним. Кошти від відповідача в оплату послуг, отриманих з квітня 2022 по жовтень 2022 року включно на рахунок позивача (Оператора ГРМ) не надходили, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із цим позовом.

29.12.2022 відповідачем було погашено суму основного боргу у розмірі 21 813,77 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 3 434,89 грн., 3% річних у розмірі 254,14 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1 279,24 грн. відповідач позовні вимоги не визнає. Вважає, що позивач нарахував штрафні санкції за несвоєчасну сплату послуг за Договором, не зважаючи на обставини форс-мажору, що викладені в Типовому договорі, листі Торгово-промислової палати України та листі НКРЕКП, та відповіді відповідача від 24.12.2022 на претензію позивача, отриману 05.12.2022, в якій були надані факти обставин форс-мажору. Тому, на переконання відповідача, він повинен бути звільнений від відповідальності на підставі пунктів 10.1. та 10.2. Типового договору розподілу природного газу, згідно яких сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

На підтвердження своєї правової позиції відповідач надав роздруківку повідомлення НКРЕКП "Щодо оплати послуг розподілу природного газу та визначення обсягів споживання природного газу в умовах дії воєнного стану, опублікованого на своєму сайті 24.05.2022 (а.с.103-104 т.1).

Згідно вказаного повідомлення НКРЕКП, якщо форс-мажорні обставини (військова агресія Російської Федерації проти України) об`єктивно унеможливили виконання зобов`язання оператора ГРМ в частині забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, наприклад, у зв`язку із пошкодженням газорозподільної інфраструктури, оплата споживачами вартості послуги з розподілу природного газу за Типовим договором на період відсутності цілодобового доступу до газорозподільної системи (кількості днів) не здійснюється.

Разом з тим НКРЕКП зазначила, що якщо внаслідок форс-мажорних обставин (військова агресія Російської Федерації проти України) було пошкоджено об`єкт газоспоживання споживача та/або його внутрішньобудинкову систему газопостачання, що призвело до унеможливлення використання споживачем свого права користуватися послугами розподілу природного газу, такий споживач на підставі положень розділу X Типового договору має бути звільнений від оплати послуг розподілу природного газу. При цьому НКРЕКП звертаємо увагу операторів ГРМ, що у разі якщо об`єкти газопостачання споживачів природного газу були частково або повністю зруйнованими внаслідок бойових дій (форс-мажорних обставин) або пошкодження газорозподільної інфраструктури призвело до унеможливлення використання споживачем свого права доступу до газорозподільної системи для споживання природного газу, оператори ГРМ не мають підстав для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по таких об`єктах споживачів та їх передачі на інформаційну платформу оператора ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Загальні положення про договір визначені статтям 626-637 Цивільного кодексу України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статтями 638-647, 649, 651-654 Цивільного кодексу України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статтей 509, 510 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 526-527 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено судом, позивач є оператором газорозподільної системи.

Згідно Кодексу ГРМ, оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться в його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до пункту 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ споживачі, у т.ч. побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (в т.ч. побутовим споживачем) відповідно до вимог кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Згідно пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та за формою Типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території ліцензованої діяльності з розподілу газу і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Як вже було зазначено вище, відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу шляхом підписання Заяви-приєднання №09420VDUKUAP016 від 01.01.2016 з додатком 4 «Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача.»

Відповідно до додатку 4 «Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача» до Заяви-приєднання, кількість ГСО 2 (дві) одиниці, а номінальні витрати природного газу на одиницю ГС складають 50.000 м3/год.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, позивачем було надано послуги розподілу природного газу відповідачу у квітні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82011084 від 30.04.2022 на суму 3 119,76 грн., у травні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82013907 від 31.05.2022 на суму З 119,76 грн., у червні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82016729 від 30.06.2022 на суму 3 119,76 грн., у липні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82019541 від 31.07.2022 на суму 3 119,76 грн., у серпні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82022408 від 31.08.2022 на суму 3 119,76 грн., у вересні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82025243 від 30.09.2022 на суму 3 119,76 грн., у жовтні 2022 року згідно Акту наданих послуг №ХРГ82028076 від 31.10.2022 на суму 3 119,76 грн.

Відповідно до п. 6.6 Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Тобто, умовами укладеного між сторонами договору визначено, що оплата з розподілу природного газу здійснюється на умовах попередньої оплати.

Крім того, п.10 глави 6 Кодексу ГРМ передбачено, що надання оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником оператором ГРМ. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством.

Як було зазначено вище, позивачем було направлено відповідачу підписані зі свого боку Акти наданих послуг, проте відповідачем вказані акти не було повернуто позивачу, докази мотивованої відмови від їх підписання в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи п.6.6. Договору, відповідач остаточно мав розрахуватися з позивачем:

- згідно Акту наданих послуг №ХРГ82011084 від 30.04.2022 до 10.05.2022;

- згідно Акту наданих послуг №ХРГ82013907 від 31.05.2022 до 10.06.2022;

- згідно Акту наданих послуг №ХРГ82016729 від 30.06.2022 до 10.07.2022;

- згідно Акту наданих послуг №ХРГ82019541 від 31.07.2022 до 10.08.2022;

- згідно Акту наданих послуг №ХРГ82022408 від 31.08.2022 до 10.09.2022;

- згідно Акту наданих послуг №ХРГ82025243 від 30.09.2022 до 10.10.2022;

- згідно Акту наданих послуг №ХРГ82028076 від 31.10.2022 до 10.11.2022.

Проте, на момент звернення позивачем з цим позовом до суду у відповідача існувала заборгованість з оплати послуг з розподілу природного газу, а саме: 3 095,21 грн. заборгованість за квітень 2022 року, 3 119,76 грн. - за травень 2022 року, 3 119,76 грн. - за червень 2022 року, 3 119,76 грн. - за липень 2022 року, 3 119,76 грн. - за серпень 2022 року, 3 119,76 грн. - за вересень 2022 року, 3 119,76 грн. - за жовтень 2022 року. Всього - 21 813,77 грн.

Вказану заборгованість відповідачем було погашено 29.12.2022.

В частині стягнення пені у розмірі 3 434,89 грн., 3% річних у розмірі 254,14 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1 279,24 грн. відповідач позовні вимоги не визнає. На переконання відповідача, він повинен бути звільнений від відповідальності, оскільки позивач нарахував штрафні санкції за несвоєчасну сплату послуг за Договором, не зважаючи на обставини форс-мажору, що викладені в Типовому договорі, листі Торгово-промислової палати України та листі НКРЕКП, та відповіді відповідача від 24.12.2022 на претензію позивача, отриману 05.12.2022, в якій були надані факти обставин форс-мажору.

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати України шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який наразі продовжено до 18 серпня 2023 року.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Матеріали справи не містять сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за спірним Договором прозподілу природного газу.

Так, згідно з п.10.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору.

Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п.10.2.Договору).

Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства (п.10.3.Договору).

Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку (п.10.4.Договору).

Доказів повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини та надання останньому протягом 14 днів доказів про неможливість виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором розподілу природного газу у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин матеріали справи не містять.

При цьому суд зазначає, що в силу положень ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином відповідач, уклавши Договір розподілу природного газу з позивачем, добровільно став стороною вказаного Договору, а відтак на відповідних умовах зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань, та в тому числі сплачувати передбачену договором пеню за допущені прострочення.

Як уже було зазначено судом, відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за Договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені Договором строки здійснення оплати за розподіл природного газу.

При цьому, ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст.625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Надане відповідачем повідомлення НКРЕКП "Щодо оплати послуг розподілу природного газу та визначення обсягів споживання природного газу в умовах дії воєнного стану", а також введення воєнного стану не звільняє відповідача від виконання ним відповідних зобов`язань перед позивачем взятих на себе на підставі Договору про розподіл природного газу.

Зокрема, згідно вказаного повідомлення, НКРЕКП, передбачає можливість звільнення споживача від оплати вартості послуги з розподілу природного газу за Типовим договором на період відсутності цілодобового доступу до газорозподільної системи (кількості днів) якщо:

- форс-мажорні обставини (військова агресія Російської Федерації проти України) об`єктивно унеможливили виконання зобов`язання Оператора ГРМ в частині забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи;

- якщо внаслідок форс-мажорних обставин (військова агресія Російської Федерації проти України) було пошкоджено об`єкт газоспоживання споживача та/або його внутрішньобудинкову систему газопостачання, що призвело до унеможливлення використання споживачем свого права користуватися послугами розподілу природного газу.

Доказів настання вищезазначених обставин відповідачем не надано.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що інші наведені у відзиві та заяві доводи відповідача були досліджені та проаналізовані судом, однак, оскільки відповідачем на підтвердження вказаних доводів не надано жодного належного чи допустимого доказу, суд не вбачає за доцільне приймати їх до уваги.

За таких обставин, оскільки відповідачем добровільно на власний розсуд було взято на себе відповідальність передбачену умовами Договору, в тому числі за прострочення грошового зобов`язання, беручи до уваги наведені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про правомірність нарахування позивачем 3% річних, інфляційних та пені.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

При цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що дані розрахунки є арифметично не вірними, а тому суд задовольняє позов у цій частині частково, а саме: 3% річних у розмірі 209,58 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 279,24 грн.

Разом з цим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 434,89 грн.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Відповідальність у вигляді пені передбачена пунктом 8.2. Договору.

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки пені судом встановлено, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично не вірно, а тому суд задовольняє позов у цій частині частково, а саме у розмірі 3 332,81 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яременко проти України", no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до статті 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 2 407,66 грн., а в іншій частині покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Фінпром.Інвест" про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Фінпром.Інвест" (61002, м.Харків, вул.Сумська, б.50, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м.Харків, вул.Москалівська, б.57/59, , IBAN НОМЕР_1 філія Харківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК») пеню у розмірі 3 332 (три тисячі триста тридцять дві) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 209 (двісті дев`ять) грн. 58 коп., інфляційні витрати у розмірі 1 279 (одна тисяча двісті сімдесят дев`ять) грн. 24 коп., а також стягнути судовий збір у розмірі 2 407 (дві тисячі чотириста сім) грн. 66 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "12" травня 2023 р.

Суддя Т.О. Пономаренко