ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
01.05.2023 Справа № 914/2234/21
Господарський суд Львівської області у складі судді Зоряни ГОРЕЦЬКОЇ, за участю секретаря судового засідання Пришляк М.С., розглянувши матеріали заяву про винесення додаткового рішення у справі
за позовом: Фізичної особи-підприємця Вовк Нелі Іванівни, м. Трускавець
до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
про: визнання протиправним та скасування рішення Комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС, проведення нарахування обсягів спожитого газу та перерахунків споживачам природного газу від 20.05.2021 року, нарахування заявнику не облікованого (донарахованого) об`єму природного газу на суму 2 056 535,90 грн.
та зустрічним позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Вовк Нелі Іванівни, м. Трускавець
про: стягнення вартості не облікованого об`єму природного газу,
від позивача за первісним позовом: Кулеба В.М.;
від відповідача за первісним позовом: Турчиняк Я.І.
Рішенням Господарського суду Львівської області по справі 914/2234/21 позовні вимоги задоволено повністю та призначено судове засідання для вирішення питання відшкодування витрат на правову допомогу на 10.04.2023. Розгляд заяви про відшкодування витрат на правову допомогу 10.04.2023 відкладено на 01.05.2023.

В судову засідання 01.05.2023 сторони явку уповноважених представників забезпечили. Заявник підтримав заяву про стягнення судових витрат, відповідач заперечив.

Розглянувши заяву про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу вх. №1445/23 від 10.04.2023 суд прийшов до обґрунтованого висновку про її часткове задоволення виходячи з наступного.

Позивачем в підтвердження понесення витрат на правову допомогу представлено договір доручення на представництво інтересів та надання правничої допомоги (правової допомоги) від 12.07.2021, акт приймання наданих послуг №6 від 07.04.2023, акт приймання наданих послуг №5 від 21.12.2022, акт приймання наданих послуг №4 від 23.12.2021, акт приймання наданих послуг №3 від 18.11.2021, акт приймання наданих послуг №2 від 15.09.2021, акт приймання наданих послуг №1 від 10.08.2021. Акти приймання наданих послуг містять посилання на договір від 12.07.2021.

Щодо детального опису та переліку наданих послуг суд зазначає таке:

- виїзд на об`єкт де проводилась перевірка АТ «Львівгаз», що знаходиться за адресою: Львівська область, смт. Меденичі, вул. Дрогобицька, 30А та консультація (п. 1 опису) - заявником не підтверджено необхідність такого виїзду, відсутні докази, які підтверджують дійсність таких дій та необхідність надання такого роду консультації;

- проекти листів ФОП Вовк Н.І. від 14.07.2021 та 26.07.2021 (п.3, п.5 опису) - відсутні відомості про суть даних листів, з чого неможливого встановити дійсний характер змісту та необхідність їх написання;

- заява про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2021 (п. 6 опису) - відсутня потреба в написанні такої заяви, оскільки виконавча вчинила дії на підставі ухвали суду, яка стала ключови документом для досягнення поставленої мети;

- вивчення відзиву та доданих до нього матеріалів, відповідь на відзив, вивчення зустрічного позову та доданих до нього матеріалів, відзив на зустрічний позов (п. 8 - 11 опису) - дані послуги не потребують надмірної кількості затраченого часу, суть відповіді на відзив та відзиву на зустрічну позовну заяву зводиться до фактів викладених в первісній позовній заяві, перегукується з її змістом. Крім того на вивчення зустрічного позову адвокат витратив лише пів години свого часу, на противагу тому, що написання відзиву потягнуло за собою 12 годин. Такий короткий проміжок часу для вивчення зустрічного позову вказує на доступність його змісту для адвоката та відсутність необхідності для надмірної витрати часу з метою спростування його змісту. В контексті опису заявника на вказані роботи витрачено не більше шести годин;

- написання клопотання про продовження процесуальних строків (п. 15 опису) не потребує надмірного часу, оскільки належить до типових клопотань та не потребує вивчення додаткових доказів чи норм законодавства, а тому витрата години на вказане клопотання вказує на завищення суми, яка може бути стягнута в даному випадку. Неспіврозмірно вивчати зустрічну позовну заяву пів години і писати клопотання по ст. 177 ГПК одну годину. На вказане клопотання з великою долею вірогідності витрачено 30 хвилин часу адвоката;

- на вивчення заяви з процесуального питання та доданих до неї документів (п.19 опису) заявником витрачено 30 хвилин, а написання заперечення на вказану заяву потягло 7 годин - в даному контексті витрачений час на написання заперечення є надмірно завищеним порівняно з вивченням заяви первісного відповідача, при вивченні в 30 хв., написання заперечення склало не більше однієї години;

- пункти 21, 27, 28, 29, 30, 31, 32 належать до двох клопотань позивача про необхідність проведення експертизи. В даному контексті необхідно зазначити, що судом апеляційної інстанції відмовлено в призначенні експертизи, в свою чергу судом першої інстанції відмовлено в задоволенні наступного клопотання позивача про проведення експертизи. З цього випливає, що в межах даної справи відсутня необхідність в застосуванні спеціальних знань, як наслідок вчинення дій адвокатом з метою призначення експертизи нівелюється вчиненими судом діями, які підтверджені процесуальними рішеннями, що набрали законної сили;

- заперечення на пояснення відповідача від 07.02.2022 (п. 24 опису) не потребували більше години витраченого часу, оскільки на даному етапі розгляду справи сторонами було подано достатньо письмових тверджень по суті спору, а тому вказана відповідь зводилась до дублювання попередньо висвітлених тез;

- заява щодо подачі доказів про понесені судові витрати (п. 25 опису) не несе жодного змістовного навантаження, крім того неможливо зрозуміти, що це за заява та яку ціль вона переслідує в межах господарського процесу;

- ознайомлення з матеріалами справи (п. 38 опису) передувало заяві про проведення експертизи та формування додатків до заяви (п. 39 опису) та заяві в НКРЄКП та формування додатків до заяви (п. 40 опису) - в даному випадку необхідно зазначити, що судом не брались до уваги результати експертизи та висновки НКРЄКП, а тому відсутня необхідність в ознайомленні з матеріалами справи. Крім того, позивач брав участь у тих судових засіданнях, які відбулись, без участі позивача не вирішувались ключові питання в межах даної справи;

- судом встановлено, що позивач був відсутній в судових засіданнях 26.01.2023 та 20.02.2023, тому недоцільно заявляти до стягнення витрати за дані засідання;

- клопотання від 13.03.2023 не було необхідним в даній справі і залишено судом без розгляду;

- суд зазначає, що недоцільно виокремлювати в окремий пункт опису виступ в судових дебатах (п. 47 опису), оскільки такий проводився в межах судового розгляду справи (в судовому засіданні), а тому дана послуга входить в послугу участі в судовому засіданні.

Решту наданих послуг суд вважає необхідним в межах даного розгляду. Окрему увагу суд звертає на заяву про забезпечення позову, яка задоволена судом. Ухвала про забезпечення позову не була оскаржена та набрала законної сили, а тому така послуга була необхідною. Крім того, відповідач до матеріалів справи в якості доказів долучив відеозапис перевірки, в свою чергу представник позивача в якості послуги зазначив огляд вказаного відеозапису. На вказаний огляд адвокат витратив лише 1 годину 30 хвилин свого часу на фоні загальної тривалості відеозапису. В силу долучення такого доказу до матеріалів справи така послуга підтверджена.

За наведених вище обставин на думку суду зміст частини поданих процесуальних документів адвокатом Кулебою В.М. дублює зміст позовної заяви. Ці документи створено виходячи із позиції превалювання форми над змістом, для штучного завищення обсягу фактично виконаних робіт. Даний факт також стосується недоцільності частого ознайомлення з матеріалами справи, що не призвело до жодного закономірного результату (експертизу не було призначено). В свою чергу сторона вправі скористатись електронним доступом до матеріалів справи.

Попередній розрахунок судових витрат становив 60 000,00 грн, при подачі відзиву на зустрічну позовну заяву представником позивача за первісним позовом не зазначено іншого розміру судових витрат ніж в первісній позовній заяві.

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частина перша статті 123 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст.126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.126 ГПК України).

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Водночас, суд звертається до правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21тощо (п.п. 8.39.-8.41. постанови Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Суд звертається до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, яка полягає в тому, що: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність»

Європейський суд з прав людини у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) ЄСПЛ також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Також Суд виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Враховуючи викладене, суд вважає, що розумним буде розмір витрат на правову допомогу понесених адвокатом позивача за первісним позов в розмірі 52 800,00 грн. Вказана сума розрахована на підставі опису робіт наданих адвокатом за мінусом конкретних видів робіт, які на об`єктивне переконання суду не були потрібні в межах даної справи, завищені чи штучно створені.

Окремої уваги суду заслуговує вимога про стягнення 5 % гонорару успіху на підставі пункту 7 договору доручення на представництво інтересів та надання правничої дороги (правової допомоги) від 12.07.2021.

Адвокат Кулеба В.М. без будь якої конкретизації та посилань на ціну позову в прохальній частині своєї заяви просить стягнути 5% від ціни позову в якості гонорару успіху.

Договір між адвокатом та клієнтом укладений 12.07.2021, позовна заява надійшла до суду 30.07.2021. Первісна позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, з чого можна зробити висновок, що клієнт уповноважив адвоката на надання правової допомоги в межах даного спору. При укладенні договору на представництво інтересів та надання правової дороги сторони очевидно виявили певні наміри з метою оплати клієнтом та отримання адвокатом гонорару за успішний правовий супровід, однак з наданих доказів на підтвердження понесення судових витрат, суд не може встановити дійсний порядок речей. Суд не заперечує, що в межах справи надані послуги, які підтверджені актами наданих послуг за посилання на договір, однак дані витрати мають іншу правову природу ніж гонорар успіху. В свою чергу ні договір, ні заява не містять даних, які могли б послугувати належним підтвердженням гонорару успіху в якості 5 % від ціни позову. Суд не обмежений зобов`язаннями сторін та не може знати, які наміри мали сторони при укладенні договору. Також суд не має змоги підрахувати, який саме розмір гонорару успіху підлягає стягненню в контексті звернення з позовною заявою немайнового характеру. За наведених обставин вимога про стягнення гонорару успіху не підлягає задоволенню через недоведеність вказаних витрат.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 130, 221, 244 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу у справі №914/2234/21 задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЛЬВІВГАЗ» (, 79039, м. Львів, вул. Золота, 42) витрати на правову допомогу адвоката в сумі 52 800,00 грн на користь Фізичної особи - підприємця Вовк Нелі Іванівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

3. В решті вимог відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено 04.05.2023

Суддя Горецька З.В.