ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.03.2023 Справа № 917/13/23
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
про стягнення 81 052,44 грн
Суддя Солодюк О.В.
Без повідомлення учасників справи
Ухвалою суду від 09.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем порушено зобов`язання по Кредитному договору, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, що і стало приводом подачі позову до суду.
Відповідач у відзиві на позов (вх. № 1122 від 30.01.2023) зазначає, що він втратив свій будинок, де постійно проживала його сім`я в Луганській області ( АДРЕСА_2 та майже все майно в березні 2022 р. в зв`язку з окупацією м. Сватове та швидкою евакуацією із зони бойових дій. Його дружина, ОСОБА_2 , дані про яку вказав позивач у заяві, на даний момент, як зазначає відповідач, являється переселенцем. Дружина та інші евакуйовані члени його родини є біженцями з зони проведення бойових дій та мають статус ВПО (внутрішньо переміщені особи).
Відповідач наголошує, що його сім`я зараз потребує та отримує допомогу від держави в зв`язку з скрутним становищем. Його матеріальний стан погіршився і він не має можливості здійснювати погашення кредитної заборгованості в т.ч. обов`язковий щомісячний внесок 29 522, 76 грн., вказаний позивачем, через втрату свого гарантованого доходу, оскільки не може наразі здійснювати в повному обсязі основний вид діяльності (62.09 Діяльність у сфері інформаційних технологій) через тимчасову значну втрату клієнтської бази через незалежні від нього обставини.
Посилаючись на Закон України 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідач вважає, що він вправі не обслуговувати свій кредит (не вносити платежі згідно графіку) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення через неможливість наразі виконання свого грошового зобов`язання.
Позивач у відповіді на відзив (вх. № 1857 від 15.02.2023) зазначає, що твердження відповідача про можливість невиконання зобов`язань за Договором шляхом припинення обслуговування кредиту і невнесення обов`язкових до сплати платежів із посиланням на положення ЗУ № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану є безпідставним та необґрунтованим, оскільки мета кредиту - фінансування господарської діяльності позичальника (п. 1.4. Договору). Сторони передбачили, що у разі настання обставин Дефолту (невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за Кредитним договором Кредитор має безумовне право вимагати дострокового повного/часткового виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором - ст. 8 Договору. У відповідності до п. 10.3 Договору Позичальник засвідчив, що всі ризики пов`язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладені цього договору Позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання Позичальником цього договору, а також невиконання Позичальником зобов`язань за Договором. У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, встановлених цим договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та положень цього договору (п. 11.1 Договору).
Позивач зазначає, що згідно анкетних даних, наданих до Банку та зазначених у відзиві на позов самим відповідачем, останній проживав та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Місце реєстрації дружини відповідача та інших членів сім`ї, як і їхній статус ВПО, не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань, оскільки правовідносини за кредитним договором виникли саме між АТ «Райффайзен Банк» та ФОП ОСОБА_1 , а не іншими особами.
Посилання відповідача на Закон України № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" позивач вважає безпідставним та зазначає, що під час воєнного стану та 30 днів після його завершення, обов`язок повертати кредит залишається, як і обов`язок сплачувати проценти за кредит (посилається на роз`яснення НБУ від 18.03.2022 р., в якому зазначено, що відповідні зміни не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора).
Позивач звертає увагу суду, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 07.10.2022 року, Банк просить до сплати загальну суму заборгованості - 81 052,44 грн., яка складається з:
заборгованості за дозволеним овердрафтом - 81 052,44 грн, в т.ч. простроченої заборгованості з обов`язкового щомісячного внеску 29 522,76 грн.
Нарахування та стягнення пені чи інших штрафних санкцій Банком не заявлене згідно позовних вимог.
Відповідач дійшов висновку, що він виконав належним чином і в повному обсязі свої договірні обов`язки. Позивачем не було заявлено про невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 01.03.2022 p., коли Кредитор припинив здійснення операцій за кредитним рахунком відповідача. Ніяких ознак своєї діяльності за кредитним договором Банк не проявляв до жовтня 2022 p.: доступ до карткового рахунку був закритий, не розраховувались та не повідомлялись відповідачу розміри щомісячних платежів, які завжди надсилались йому за допомогою SMS у кінці місяця. Лише у жовтні Банком був надісланий документ «Вимога про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором» від 09.10.2022 р. (вих. № 114/5-К-259429), де також не вказано дату виникнення своїх вимог, як того потребує ст. 8 договору.
Стосовно посилань позивача на ст. 8 договору відповідач зазначає, що ніякого «дефолту» (невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за Кредитним договором» у нього, як Позичальника на 01.03.2022 не було. В ст. 8 договору зазначено, що обов`язковою умовою для вимоги Кредитора дострокового погашення кредиту являється скасування Максимального ліміту з різних обставин з обов`язковим зазначенням дати (повідомленої у письмовій формі), з якої виникає «право вимагати дострокового виконання зобов`язань». Про сам ймовірний факт і дату скасування Максимального ліміту Кредитор не повідомив відповідача (і суд) в письмовій формі, як того вимагає п.8.3 договору, Тобто, як зазначає відповідач, залишається незрозумілим, коли у Кредитора виникло «право вимагати дострокового виконання зобов`язань»: чи 01.03.2022 p., чи лише через 7 місяців після припинення виконання Кредитором договірних зобов`язань.
Кредитор стверджує, що «у відповідності до п.10.3 договору Позичальник засвідчив, що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладені договору, Позичальник приймає на себе. І такі обставини не є підставою для зміни або розірвання Позичальником договору, а також невиконання зобов`язань за договором».
Посилаючись на ст. 617 Цивільного кодексу України, лист Торгово-промислової палати України (далі ТПП України) від 28.02.2022 р., відповідач зазначає, що статус ВПО членів його сім`ї (дружини), доданий у додатках до відзиву як доказ того, що він та його родина зазнали втрат від військової агресії РФ проти України і в даний момент всі вони є зареєстрованими біженцями. Втрата його будинку, майна в м. Сватове Луганської обл. та скрутне положення його родини через зазнану військову агресію не можуть, як він вважає, трактуватись як «істотні зміни обставин», так як наполягає Позивач, наводячи п. 10.3 договору «Позичальник засвідчив, що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладені договору, Позичальник приймає на себе. І такі обставини не є підставою ... невиконання Позичальником зобов`язань за договором» «Істотні зміни обставин» носять суб`єктивний характер, як такі, що можуть залежати від волі людини чи її вчинків. В даному випадку, як зазначає відповідач, він ніяк не зміг своєю волею припинити обстріл будинку та зарадити знищенню майна. Своєю волею він не зміг би зберегти життя членів його родини, якби вони залишились там, в зоні бойових дій. А військова агресія не є істотною зміною обставин, на які посилається Позивач, а є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.
Відповідач зазначає, що мета кредиту - фінансування (підприємницької) діяльності Позичальника (п.1.4 договору) та зазначає види його підприємницької діяльності :
62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем
47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами
95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування
62.01 Комп`ютерне програмування.
Відповідач зазначає, що ці види діяльності передбачають використання ним таких засобів для ведення діяльності як комп`ютерні системи, комп`ютери, периферійне устаткування, товари для роздрібної торгівлі поза магазинами. Значна частина цих засобів була придбана ним на кредитні кошти та частково та невідворотно втрачена від військової агресії в його будинку в м. Сватове Луганської обл., де він також мав право проводити свою підприємницьку діяльність (в його свідоцтві платника єдиного податку у п.6 зазначено, що «Місце провадження господарської діяльності - по місцю знаходження клієнта, по Україні»). Відповідач стверджує, що він вчасно та в повному обсязі виконував свої договірні зобов`язання перед Кредитором, починаючи з 02.09.2011 р. до 06.03.2022 р. (день початку окупації м. Сватове), коли для нього настали обставини непереборної сили з моменту екстреної евакуації його та його родини з зони бойових дій. Зміни в його господарській діяльності відбулися після 06.03.2022 р. вже після того, як Кредитор самоусунувся від виконання своїх договірних зобов`язань, зокрема, ст. 8,3 договору та в порушення ст. 1054 ЦК України «Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) Позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором».
Також відповідач наголошує, що на момент початку військової агресії він та його сім`я проживала в його буднику в АДРЕСА_2 і втратили житло та майно, у т.ч. засоби для проведення підприємницької діяльності внаслідок надзвичайних, невідворотних, об`єктивних обставин непереборної сили.
Позивач однобоко трактує Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» та безпідставно продовжує наполягати на застосування статті 625 ЦК всупереч цьому Закону.
Наразі, як вказує відповідач, через вище названі та незалежні від нього обставини непереборної сили гарантованого доходу, що дозволив би в повному обсязі зараз задовільнити вимоги позивача, він не має. Він та його дружина мають спільний сімейний бюджет. Єдиним гарантованим доходом його сім`ї наразі є щомісячна допомога від держави його дружині у розмірі 2000 грн. Інших гарантованих засобів для існування в цих об`єктивних обставинах його сім`я не має. Задоволення у повній мірі вимог позивача призведе до втрати останніх гарантованих засобів для існування його сім`ї.
Відповідач вважає, що він вправі не обслуговувати свій кредит (не вносити платежі згідно графіку) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану через неможливість наразі виконання свого грошового зобов`язання через надзвичайні, невідворотні, об`єктивні обставини непереборної сили.
Позивач у поясненнях щодо заперечень відповідача (вх. № 2815 від 06.03.2023) зазначає, що відповідач зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту, зокрема, щомісяця сплачувати до 10-го числа кожного місяця щомісячний обов`язковий платіж в сумі не менше, ніж 15 % від залишку заборгованості за кредитом (ст. 5.2 Кредитного договору).
Проте всупереч вимогам Кредитного договору Відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 07.10.2022 року утворилась прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску у сумі 29 522,76 гривень. Відповідач повністю припинив виконання зобов`язань із липня 2022 р., що відображено у розрахунку заборгованості.
У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме: Банком було направлено Позичальнику Вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, надавши можливість Позичальнику добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором. Однак у визначені Кредитором строки вимога не виконана, заборгованість повернута так і не була, та відповідно Банк змушений був звернутись з позовом до Господарського суду Полтавської області щодо стягнення заборгованості в судовому порядку.
Позивач також зазначає, що Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40(3) (з наступними змінами).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.
З врахуванням вище викладеного, позивач вважає, що використання загального офіційного листа ТПП України від 28 лютого 2022 року з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання, є недостатньою та неналежною підставою.
Не може також бути підставою для невиконання зобов`язань за Договором, на думку позивача, відсутність смс-нагадування відповідачу щодо необхідності здійснення щомісячних платежів, оскільки цьому кореспондує самостійний обов`язок останнього щодо належного та своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором.
Згідно ст. 240 ГПК України в судовому засіданні ухвалено рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, суд, встановив.
Позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 30,00 % річних.
10.10.2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, зокрема якою Максимальний ліміт за Кредитним договором встановлено у розмірі 100 000, 00 гривень (а.с.33-36).
Відповідно по п. 1.3 Кредитного договору Позивач має право без укладання додаткових угод продовжити строк дії кредиту на 24 календарних місяці за умови дотримання умов, встановлених цим пунктом Кредитного договору. На підставі п. 1.3 Кредитного договору Позивачем було продовжено строк дії кредиту.
Мета (цільове використання Кредиту) - фінансування господарської діяльності Позичальника (п.1.4 Кредитного договору).
Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 30,00 % річних (п. 2.1. Кредитного договору).
Нарахування процентів з кредитом здійснюється на щоденний залишок заборгованості по Кредиту, зменшений на суму операцій, для яких діє пільговий період, за строк фактичного користування кредитом щомісяця не раніше 25 числа кожного місяця (дата розрахунку процентних платежів), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості Позичальника за Кредитом протягом всього строку користування кредитом. При розрахунку процентів враховується перший день фактичного використання Позичальником кредитних коштів, останній день строку користування кредитом не враховується. Нарахування процентів здійснюється за період з дати фактичного використання кредитних коштів по дату розрахунку процентних платежів включно, а в наступні періоди - з дня, наступного за попередньою датою розрахунку процентних платежів, по дату розрахунку процентних платежів в поточному періоді включно (п. 2.3 Кредитного договору).
Відповідач зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту, зокрема щомісяця сплачувати до 10-го числа кожного місяця щомісячний обов`язковий платіж в сумі не менше, ніж 15 % від залишку заборгованості за кредитом (ст. 5.2 Кредитного договору).
Строк кредитування сторонами встановлено до 02.09.2013 року. На підставі п. 1.3. Кредитного договору здійснювалися пролонгації дії кредитного договору 22.08.2013 року, 01.09.2015 року, 30.08.2017 року, 30.08.2019 року, 28.08.2021 року, що відображено у Розрахунку заборгованості у строчках «Пролонгація дії кредитного договору» за відповідну дату (а.с.7-32).
Отже, позивач виконував зобов`язання по вказаному договору належним чином.
Відповідач не виконував взяті на себе договірні зобов`язання: не здійснював погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 07.10.2022 року заборгованість останнього перед Позивачем за Кредитним договором становить 81 052,44 гривень, яка складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом - 81 052,44 гривень, в тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску - 29 522,76 гривень.
У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме: Банком було направлено Позичальнику Вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором за вих.№114/5-К-259429 від 09.10.2022 (а.с.89-93), надавши можливість відповідачу добровільно погасити існуючу заборгованість за Кредитним договором, яка залишена останнім без задоволення.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 3. ст. 549 ЦК України є пеня.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого грошового зобов`язання.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно умов Кредитного договору сторони погодили, що у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за Договором, обставин, передбачених пунктом 8.2. договору, а також інших обставин, які свідчать про те, що зобов`язання Позичальника за договором не будуть виконані Максимальний ліміт/Поточний ліміт скасовуються, а дата закінчення кредитування є такою, що настала (п. 8.1 договору).
Відповідно до п. 8.2 договору Максимальний ліміт/Поточний ліміт скасовуються при настанні будь-якої з обставин, але не обмежуючись ними, в тому числі при настання обставин, що не залежать від волі сторін, за яких настає неможливим або обмеженим доступ Кредитора до джерел фінансування у валюті кредиту, та/або вартість ресурсів, які залучає кредитор (у тому числі, на міжбанківському ринку) перевищує розмір процентної ставки за цим Договором, та /або за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання картки або її реквізитів, а також з метою попередження можливого шахрайства, будь-яких незаконних або непогоджених з Кредитором дій з використанням картки, та/або у разі настання інших змін в діяльності Кредитора, в ситуації в Україні або в законодавстві, які ставлять під загрозу, унеможливлюють, або можуть унеможливити виконання сторонами або окремою стороною своїх обов`язків за договором (випадки дестабілізації ринку).
З дати скасування Максимального ліміту/Поточного ліміту Позичальник втрачає право на користування кредитом. Будь-яка заборгованість за Договором повинна бути погашена Позичальником негайно, а Кредитор має право вжити інші заходи для стягнення заборгованості Позичальника за Договором, які не суперечать законодавству України. З дати скасування Максимального ліміту/Поточного ліміту та до повного погашення простроченої заборгованості, Позичальник сплачує проценти в розмірі та в порядку, передбачені ст. 2 Договору (п. 8.3.1.- 8.3.3. договору).
З урахуванням вищезазначеного, та факту невиконання відповідачем умов Кредитного договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про погашення заборгованості не суперечить умовам договору та нормам чинного законодавства.
Доказів погашення боргу відповідачем не надано.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 81 052,44 гривень, яка складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом - 81 052,44 гривень, в тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску - 29 522,76 гривень обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.
Суд вважає безпідставним посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, оскільки порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон про ТПП) та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 року № 44 (5) (із змінами) (далі - Регламент).
Відповідно до ч. 1 ст. 14і Закону про ТПП засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.
Пунктом 6.1 Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у 14і Закону про ТПП в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
За умовами п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.
У своєму зверненні (додаток № 1 Регламенту) суб`єкт господарської діяльності обов`язково зазначає які саме зобов`язання за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом не можуть бути виконані у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з посиланням і наданням доказів таких обставин, початок їх виникнення і термін дії, які на думку Заявника унеможливили виконання цих зобов`язань у встановлений договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом термін та інші відповідні відомості (п.п. 6.3.1 п. 6.3 Регламенту).
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не містить ідентифікувальних ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин та не підтверджує причинно - наслідковий зв`язок між неможливістю виконання Відповідачем зобов`язань та тими надзвичайними обставинами (їх результатом), які завадили виконати таке зобов`язання.
У своїх постановах Верховний Суд неодноразово доходив до висновку про те, що форс - мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс - мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанови від 19.08.2022 року у справі № 908/2287/17, від 14.06.2022 року у справі № 922/2394/21, від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17, від 25.11.2021 року у справі № 905/55/21, від 09.11.2021 року у справі № 913/20/21, від 26.05.2020 року у справі № 918/289/19, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18).
Суд вважає також безпідставним посилання відповідача на Закон України № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 07.10.2022 року сума заборгованості - 81 052,44 грн складається з: заборгованості за дозволеним овердрафтом - 81 052,44 грн, в т.ч. простроченої заборгованості з обов`язкового щомісячного внеску 29 522,76 грн.
Отже, нарахування пені чи інших штрафних санкцій, нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України Банком не здійснювалось та до стягнення в судовому порядку не заявлялось.
Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно з частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Солодюк О.В.