Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1037/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Микитин Р. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігос"

про стягнення заборгованості за договором про виготовлення та постачання продукції в сумі 3878331 грн 06 к., з яких: 1357238 грн 40 к. основний борг, 662261 грн 23 к. пеня, 516447 грн 68 к. неустойка, 930262 грн 28 к. відсотки річних та 412121 грн 47 к. інфляційні втрати,

за участю:

представника позивача Смагіна В. Г.,

представника відповідача Макаранюк М. М.,

ухвалив таке рішення.

Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

У судовому засіданні 25.04.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору.

ТОВ "Сінергія-Груп" звернулось до суду з позовом до ТОВ "Лігос" про стягнення заборгованості за договором про виготовлення та постачання продукції в сумі 3576200 грн 18 к., з яких: 1357238 грн 40 к. основний борг, 528396 грн 62 к. пеня, 516447 грн 68 к. неустойка, 796397 грн 67 к. відсотки річних та 377719 грн 81 к. інфляційні втрати.

В ході розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог. Ціна позову становить 3878331 грн 06 к., з яких: 1357238 грн 40 к. основний борг, 662261 грн 23 к. пеня, 516447 грн 68 к. неустойка, 930262 грн 28 к. відсотки річних та 412121 грн 47 к. інфляційні втрати.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою від 16.12.2022 суд постановив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 04.01.2023, встановити строки сторонам на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.

У зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Івано-Франківську та Івано-Франківській області повітряної тривоги, розгляд справи 04.01.2023 о 12:00 год. не відбувся. А тому суд визначив інший день для проведення судового засідання.

Ухвалою від 04.01.2023 суд призначив підготовче засідання на 07.02.2023.

Протокольною ухвалою від 07.02.2023 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 02.03.2023.

Протокольною ухвалою від 02.03.2023 суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та задоволив її, при цьому врахував приписи п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України. Крім того, цією ж ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 30.03.2023.

Протокольними ухвалами від 30.03.2023 та 10.04.2023 суд відкладав розгляд справи по суті на 10.04.2023 та 25.04.2023, відповідно.

24.04.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення № 240 від 21.04.2023 (вх. № 6235/23) з додатками.

25.04.2023 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 25.04.2023 (вх. № 6301/2325) про залишення заперечення та документів відповідача без розгляду. Мотивуючи клопотання вказує на порушення відповідачем встановленого судом строку для подачі заперечень.

Суд, розглянувши заперечення відповідача, а також клопотання позивача про залишення заперечення без розгляду, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення (ч. 1 ст. 184 ГПК України).

Так, в ухвалі про відкриття провадження у справі суд встановив строк для подачі заперечень, зокрема, п`ять календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив.

Відповідь на відзив відповідач отримав 24.03.2023, відповідно останнім днем строку на подачу заперечень слід вважати 29.03.2023.

Заперечення від відповідача надійшли з порушення встановленого судом строку, зокрема, 24.04.2023.

Що стосується долучених до заперечень документів, то такі повинні були бути подані разом з відзивом на позов.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких клопотань про продовження строку на подачу заперечень від відповідача до суду не надходило.

В контексті наведеного, суд вважає за належне заперечення відповідача залишити без розгляду.

Учасників справи належним чином було повідомлено про дату та час розгляду справи.

Наведений факт підтверджує явка обох представників сторін у судове засідання.

Позиції сторін.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань стосовно оплати за поставлений товар за договором про виготовлення та постачання продукції. За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачу нараховано пеню, штрафну неустойку, відсотки річних та інфляційні втрати.

Письмово позиція позивача викладена у позовній заяві б/н від 06.12.2022 (вх. № 15891/22 від 12.12.2022) та у відповіді на відзив б/н від 13.03.2023 (вх. № 4370/23 від 21.03.2023).

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, крім того, повідомив суд про намір подати докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у строки визначені нормами ГПК України після ухвалення рішення у цій справі, додатково 25.04.2023 направив до суду заяву аналогічного змісту (вх. № 6300/23 від 25.04.2023).

Заперечуючи проти позову відповідач вказав на:

- те, що порушення строків оплати за продукцію зумовлене настанням форс-мажорних обставин (введення воєнного стану на території України). При цьому вказав на готовність оплатити боргові зобов`язання після закінчення впливу форс-мажорних обставин на господарську діяльність відповідача;

- той факт, що відповідач не погоджувався на вказаний у договорі розмір відсотків річних, пені та штрафу, як наслідок звертався до позивача з протоколом розбіжностей до договору;

- неправильне визначення періоду прострочення виконання зобов`язання стосовно оплати по видатковій накладній від 01.10.2021;

- відсутність специфікацій до договору на деякі партії поставленої продукції;

- недотримання позивачем порядку нарахування пені, визначеного приписами ч. 6 ст. 232 ГК України;

- пропущення строку позовної давності стосовно вимог про стягнення пені та штрафної неустойки;

- недопустимість одночасного нарахування пені та штрафу, тобто застосування подвійної відповідальності за одне і те саме порушення;

- те, що розмір пені, штрафу та відсотків річних є надто великим, неспіврозмірним з сумою основного боргу, тому в наявності підстави для їх зменшення. Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, штрафу та відсотків річних просив врахувати: настання форс-мажорних обставин - військові дії на території України; ступінь виконання зобов`язань; причини та наслідки неналежного виконання зобов`язань.

Письмово позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву № 136/23 від 28.02.2023 (вх. № 3229/23 від 28.02.2023).

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що мав місце факт проведення переговорів щодо мирного врегулювання цього спору, разом з тим, на сьогоднішній день мирова угода між сторонами не підписана. Щодо заявлених вимог представник відповідача заперечив, просив у позові відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

19.08.2021 між ТОВ "Лігос" (замовник) та ТОВ "Сінергія-Груп" (виконавець) укладено договір № 19/08-1 про виготовлення та постачання продукції.

Термін дії договору, відповідно до п. 10.9, встановлюється з моменту підписання та діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків - до повного їх завершення.

Згідно з п. 1.1 та 1.2 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з виготовлення і постачання гнучкої рулонної упаковки (продукція). Конкретні умови щодо замовленої на виготовлення та поставку продукції узгоджуються сторонами в специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.

У п. 5.3 та 5.4 договору сторони погодили, що строки та умови оплати за цим договором зазначаються у специфікаціях кожної партії продукції. Оплата виробленої продукції здійснюється замовником у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, згідно з виставленими виконавцем рахунком-фактурою. Відсутність рахунку-фактури не звільняє замовника від оплати продукції.

Сторонами договору було узгоджено, як наслідок, підписано та скріплено печатками такі специфікації:

- від 01.10.2021 на суму 248088 грн 32 к., термін виконання робіт - 14 календарних днів з моменту підписання специфікації, техспецифікації, оригіналів-макетів кольоропроб; умови та термін оплати - відтермінування платежу 30 днів з моменту відвантаження готової продукції;

- від 11.10.2021 на суму 554852 грн 74 к., термін виконання робіт - 14 календарних днів з моменту підписання специфікації, техспецифікації, оригіналів-макетів кольоропроб; умови та термін оплати - відтермінування платежу 30 днів з моменту відвантаження готової продукції.

Враховуючи умови договору, а також погоджені сторонами специфікації, виконавець виготовив та поставив, а замовник отримав відповідний товар, про що свідчать підписані та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні: № 725 від 11.10.2021 на суму 554852 грн 74 к., № 696 від 01.10.2021 на суму 248088 грн 32 к., № 766 від 01.11.2021 на суму 743691 грн 49 к., № 815 від 10.11.2021 на суму 133579 грн 74 к., № 818 від 15.11.2021 на суму 521862 гнр 53 к., № 645 від 01.09.2021 на суму 380163 грн 58 к.

Матеріали справи містять підписаний та скріплений печатками обох сторін акт звірки взаємних розрахунків за період: листопад 2021 року. Борг відповідача перед позивачем станом на 30.11.2021 становить 2182238 грн 40 к.

Після підписання акту звірки і до моменту звернення до суду з цим позовом мали місце часткові проплати за товар, зокрема, на суму 1225000 грн 00 к. Наведений факт підтверджує виписка з банку від 05.12.2022.

Борг відповідача перед позивачем становить 1357238 грн 40 к.

Умовами договору, зокрема п. 7.4, сторони погодили, що у разі прострочення оплати продукції замовнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період такого прострочення, штрафна неустойка в розмірі 20 % від вартості замовленої продукції у разі прострочення її оплати більше ніж на 10 календарних днів по кожній окремій партії, а також 50 % річних.

За порушення строків оплати, на підставі наведеного вище пункту договору, а також приписів ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачеві: 662261 грн 23 к. пені, 516447 грн 68 к. штрафної неустойки, 930262 грн 28 к. 50 % річних, 412121 грн 47 к. інфляційних втрат.

Нарахування здійснено: по кожній видатковій накладній; враховуючи часткові проплати; з урахуванням визначеного умовами договору та специфікаціями строку на виконання зобов`язання; строк розрахунку - до 05.12.2022 (стосовно поставки товару по видаткових накладних без специфікацій позивач здійснив нарахування після спливу 30 днів, після поставки продукції).

У договорі № 19/08-1 про виготовлення та постачання продукції від 19.08.2021 сторони погодили умови звільнення від відповідальності за невиконання умов договору.

Відповідно до п. 8.1 договору кожна зі сторін звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за договором, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили.

Згідно з п. 8.2 договору до обставин непереборної сили відносяться: повені, пожежі, землетруси та інші подібні природні явища, а також війни, військові дії, припинення подачі електроенергії, різкі стрибки курсу валют, акти та дії державних органів, та інші обставини, що перебувають за межами розумного контролю сторін.

У п. 8.3 договору визначено, що при настанні обставин, зазначених у п. 9.2 цього договору, сторона, для якої вони виникли, зобов`язана в триденний термін, будь-якими доступними способами, повідомити про це іншу сторону, з подальшою передачею належного підтвердження територіального органу ТПП України або іншого компетентного органу.

Не повідомлення або несвоєчасне повідомлення позбавляє потерпілу сторону права посилатися на передбачені п. 8.2 обставини, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором (п. 8.4 договору).

Згідно з п. 10.1 договору сторони зобов`язуються негайно інформувати один одного про виникнення ускладнень, які можуть призвести до невиконання цього договору в цілому або окремих його умов.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Укладаючи договір № 19/08-1 про виготовлення та постачання продукції від 19.08.2021 сторони погодили всі його істотні умови.

Аналізуючи умови договору про виготовлення та постачання продукції, суд дійшов висновку про те, що такий договір є змішаним, оскільки містить елементи як договору поставки, так і договору про надання послуг.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Так, позивач виготовив та поставив товар, а відповідач його отримав, проте не розрахувався за нього у повному обсязі, у визначені договором строки.

Борг відповідача становить 1357238 грн 40 к. Протилежного суду не доведено.

Крім того, матеріали справи містять підписаний та скріплений печатками обох сторін акт звірки розрахунків, який додатково підтверджує наведений вище факт.

Посилання відповідача на відсутність специфікацій на всі партії поставленого товару, відповідно неможливість встановити строк оплати та період прострочення, судом розцінюється критично.

Частинами 1 та 2 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Натомість позивач надав відповідачу 30 днів для здійснення оплати за поставлений товар (враховуючи попередні специфікації до договору), і тільки зі спливом цього строку здійснив відповідні нарахування за прострочення виконання зобов`язання, передбачені умовами договору.

Більше того, відповідач прийняв товар без специфікацій, без жодних зауважень.

Суд визнає заявлені позивачем вимоги щодо стягнення основного боргу обґрунтованими.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п. 7.4 договору, серед іншого, сторони визначили, що у разі прострочення оплати продукції замовнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період такого прострочення, штрафна неустойка в розмірі 20 % від вартості замовленої продукції у разі прострочення її оплати більше ніж на 10 календарних днів по кожній окремій партії.

Згідно з ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОП КГС ВС від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20.

В даному випадку сторони у договорі про виготовлення та постачання продукції визначили, що нарахування пені можливе за весь період прострочення оплати за виготовлений та поставлений товар. Штраф в свою чергу нараховано у відсотковому відношенні від вартості замовленої продукції у разі прострочення її оплати більше ніж на 10 календарних днів по кожній окремій партії.

ВП ВС у справі № 910/12876/19 зробила висновки про можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань, що передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. Звернула увагу також на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Поданий відповідачем протокол розбіжностей від 19.08.2021 до договору про виготовлення та постачання продукції № 19/08-1 від 19.08.2021, в якому відповідач мав намір змінити (зменшити) міру відповідальності за порушення строків оплати за продукцію не береться судом до уваги, оскільки він складений в односторонньому порядку та не погоджений позивачем.

Впродовж дії договору будь-яких звернень з боку відповідача до позивача стосовно зміни умов договору чи визнання його недійсним (зокрема, в тій частині, якою сторони погодили розмір відповідальності за неналежне виконання умов договору) не було.

Що стосується доводів відповідача про пропущення позивачем спеціального строку позовної давності, встановленого нормами ЦК України до вимог про стягнення штрафної неустойки та пені, суд зазначає таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 356 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

12.03.2020 на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на всій території України встановлено карантин. На підставі ряду постанов Кабінету Міністрів України карантин продовжувався, на сьогоднішній день карантин не припинив своєї дії.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, на весь період карантину продовжено строк позовної давності.

Позивач не пропустив річний, спеціальний строк позовної даності, визначений нормами ЦК України для звернення до суду з даним позовом, оскільки виготовлення та поставка продукції, відповідно і прострочення виконання грошового зобов`язання мали місце після запровадження карантину.

Отже, у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафної неустойки.

В контексті наведеного, суд визнає нарахування пені та штрафної санкції обґрунтованими.

Що стосується нарахованих 50 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

У договорі про виготовлення та постачання продукції, зокрема, у п. 7.4 сторони визначили інший розмір відсотків річних - 50 %, що в силу закону визнається судом обґрунтованим.

Перевіряючи розрахунки пені, штрафної санкції, 50 % річних та інфляційних втрат суд констатує, що позивач неправильно визначив останній день строку оплати за видатковою накладною № 696 від 01.10.2021, відповідно неправильно визначив період прострочення.

За розрахунком суду пеня становить 662145 грн 69 к., штрафна неустойка - 516447 грн 68 к., 50 % річних - 929922 грн 43 к., інфляційні втрати - 412121 грн 47 к.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені, штрафної санкції та 50 % річних, суд зазначає таке:

- умовами договору, зокрема, п. 8.1 - 8.6 чітко передбачено порядок дій кожної із сторін у разі неможливості виконання зобов`язання за договором, у зв`язку з настання форс-мажорних обставин. Відповідач не подав суду доказів того, що ним дотримано такий порядок. Відповідно у суду відсутні підстави вважати, що настання певних форс-мажорних обставин, на які вказує відповідач, а саме введення воєнного стану на території України, стало перешкодою для належного виконання ним зобов`язань щодо оплати за продукцію;

- не беруться судом до уваги доводи відповідача про надмірно великий розмір нарахованих позивачем пені, неустойки та відсотків річних, оскільки саме таку відповідальність сторони погодили у договорі. Варто зазначити, що великий розмір санкцій зумовлений тривалим невиконанням зобов`язань по оплаті та досить великою вартістю поставленої продукції. Суд, на підставі клопотань відповідача неодноразово відкладаючи розгляд справи, надавав можливість мирно врегулювати спір. Однак, активних дій спрямованих на ведення переговорів стосовно можливості зменшення заявленої до стягнення суми позову (в тому числі штрафних санкцій) відповідач не вчиняв. Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що укладення мирової угоди можливе на стадії виконання судового рішення.

Висновок суду.

В контексті наведеного позов підлягає задоволенню частково (в частині заявлених вимог про стягнення 1357238 грн 40 к. основного боргу, 662145 грн 69 к. пені, 516447 грн 68 к. неустойки, 929922 грн 43 к. відсотків річних та 412121 грн 47 к. інфляційних втрат - позов слід задоволити; в частині заявлених вимог про стягнення 339 грн 85 к. відсотків річних та 115 грн 54 к. пені - в позові відмовити).

Судові витрати.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що позов задоволено частково, судовий збір у розмірі 58168 грн 14 к. покласти на відповідача, судовий збір в сумі 6 грн 83 к. залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 13, 73, 74, 80, 86, 118, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігос" про стягнення заборгованості за договором про виготовлення та постачання продукції в сумі 3878331 грн 06 к., з яких: 1357238 грн 40 к. основний борг, 662261 грн 23 к. пеня, 516447 грн 68 к. неустойка, 930262 грн 28 к. відсотки річних та 412121 грн 47 к. інфляційні втрати - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігос" (вул. Вовчинецька, буд. 192, м. Івано-Франківськ, 76018; ідентифікаційний код 20547427) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (вул. Данила Галицького, буд. 2 А, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код 36441431) заборгованість за договором про виготовлення та постачання продукції в сумі 3877875 (три мільйони вісімсот сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн 67 к., з яких: 1357238 (один мільйон триста п`ятдесят сім тисяч двісті тридцять вісім) грн 40 к. основний борг, 662145 (шістсот шістдесят дві тисячі сто сорок п`ять) грн 69 к. пеня, 516447 (п`ятсот шістнадцять тисяч чотириста сорок сім) грн 68 к. неустойка, 929922 (дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 43 к. відсотки річних та 412121 (чотириста дванадцять тисяч сто двадцять одна) грн 47 к. інфляційні втрати, 58168 (п`ятдесят вісім тисяч сто шістдесят вісім) грн 14 к. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині заявлених вимог про стягнення 339 (триста тридцять дев`ять) грн 85 к. відсотків річних та 115 (сто п`ятнадцять) грн 54 к. пені - в позові відмовити.

Судовий збір в сумі 6 (шість) грн 83 к. залишити за позивачем.

Вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, зокрема, про витрати на правову допомогу на 03.05.2023 о 15:15 год.

Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Івано-Франківської області (вул. Грушевського, 32, м. Івано-Франківськ, 76018, зал судових засідань № 3).

Встановити позивачу строк для подання доказів на підтвердження судових витрат та підтвердження направлення копії цих доказів відповідачу до 30.04.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 04.05.2023.

Суддя Т. В. Стефанів