УХВАЛА

11 травня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/302/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючої), Малашенкової Т. М. та Селіваненка В. П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ ДВС)

на ухвалу господарського суду Одеської області від 07.12.2022 та

постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023

за скаргою публічного акціонерного товариства "Одесапродконтракт" (далі - Товариство)

на дії державного виконавця Відділу ДВС у справі

за позовом Національного банку України

до Товариства

про звернення стягнення на нерухоме майно,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Імексбанк",

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 17.04.2023 вперше подану касаційну скаргу Відділу ДВС було повернуто скаржнику у зв`язку з тим, що останній не усунув недоліків поданої ним касаційної скарги, зокрема, щодо зазначення належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, яке визначено пунктами 2, 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс).

Відділ ДВС 19.04.2023 (згідно з відміткою на конверті) повторно направив на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу господарського суду Одеської області від 07.12.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 зі справи № 916/302/16. Водночас до скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 23.02.2023 (повний текст підписаний 23.02.2023), а тому строк на її оскарження закінчився 20.03.2023.

Касаційну скаргу ж було подано скаржником на адресу Верховного Суду 19.04.2023, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 23.02.2023.

Звертаючись із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, Відділ ДВС посилається на те, що вперше з касаційною скаргою скаржник звернувся в межах встановлених процесуальним законом строків на касаційне оскарження, проте ухвалою Верховного Суду від 30.03.2023 його касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом сплати судового збору та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення (з урахуванням предмета касаційного оскарження).

Також у заяві про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, Відділ ДВС посилається на встановлення на території України військового стану, у зв`язку з яким вважає, що ці обставини є поважною причиною для поновлення строків на звернення з касаційною скаргою.

При цьому усуваючи недоліки вперше поданої касаційної скарги, скаржником було надано докази про сплату судового збору, однак доводів та уточнень на виконання вимог вказаної ухвали суду від 30.03.2023 про залишення касаційної скарги без руху щодо зазначення підстав касаційного оскарження як для судового рішення, визначеного пунктами 2, 3 частини першої статті 287 вказаного Кодексу, подана Відділом ДВС заява про усунення недоліків не містила взагалі, внаслідок чого Верховний Суд ухвалою від 17.04.2023 повернув касаційну скаргу скаржнику.

Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ГПК України.

Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв`язку із відновленням пропущеного процесуального строку, унормовуються процесуальним законодавством, зокрема, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з наведеними процесуальними нормами суд касаційної інстанції у кожному випадку Суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку. Можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

З огляду на викладене суд зауважує, що повернення вперше поданої скарги Відділу ДВС у зв`язку з неусуненням останнім недоліків поданої ним касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень внаслідок необачної поведінки скаржника не може бути поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки остання стосується недотримання скаржником вимог ухвали Суду та процесуального законодавства, тобто така причина має суб`єктивний характер і не свідчить про об`єктивну неможливість вчинити відповідну процесуальну дію в межах встановлених законом строків.

Крім того, посилання скаржника на введення на всій території України воєнного стану Судом відхиляються, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку, а питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Однак у цьому випадку причини пропуску строку на звернення з касаційною скаргою залежали виключно від необачної поведінки скаржника, зокрема, щодо дотримання ним вимог ухвали Суду про залишення його касаційної скарги без руху та усунення недоліків.

Отже, обставини, на які посилається скаржник у клопотанні про поновлення строку, залежали лише від суб`єктивної волі скаржника, а не від об`єктивно непереборних обставин та зводяться до порушення ним вимог процесуального законодавства. Доказів на підтвердження протилежного скаржником не подано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що підстави, наведені скаржником у клопотанні, є неповажними, оскільки ним не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Окрім того, відповідно до приписів пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Так, предметом касаційного оскарження є ухвала господарського суду Одеської області від 07.12.2022, залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023, якою скаргу Товариства на дії державного виконавця Відділу ДВС Яковенка Владислава Андрійовича задоволено частково.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Абзацом третім пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Натомість у поданій скарзі як підставу касаційного оскарження скаржник зазначає про те, що скарга подається на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які скаржник наводить у касаційній скарзі, тобто як для оскарження судового рішення, зазначеного у пунктах 1, 4 частини першої вказаної норми.

Разом з тим при поданні касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, яка ухвалена за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, скаржник не посилається на підставу подання касаційної скарги, яка визначена відповідним абзацом статті 287 ГПК України, як для оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини першої цієї ж норми.

Отже, наведені скаржником у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підпадають під правове регулювання підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених у пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України.

З огляду на викладене скаржнику необхідно обґрунтувати неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на підставу подання касаційної скарги, визначену відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України з огляду на предмет касаційного оскарження (тобто, як для оскарження судового рішення, визначеного пунктами 2, 3 частини першої цієї ж норми).

Враховуючи, що скаргу подано без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладеного у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Відділу ДВС необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- навести Суду інші підстави, за їх наявності, та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження;

- обґрунтувати підстави касаційного оскарження судового рішення, визначені у частині другій статті 287 ГПК України (з посиланням на відповідний абзац цієї ж норми) з огляду на предмет касаційного оскарження.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Одеської області від 07.12.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 зі справи № 916/302/16 залишити без руху.

2. Надати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко