номер провадження справи 15/174/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 Справа № 908/2336/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., за участі секретаря судового засідання Кабак І.Ю. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1

до відповідача Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20 в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція "Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 95

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Мицько Р.М., адвокат, довіреність № 259 від 16.08.2021;

від відповідача: Лозовицький М.С., адвокат, довіреність № 85/ДнЄ/2022 від 20.01.2022;

установив

18.11.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", м. Запоріжжя в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція "Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", Запорізька область, м. Енергодар про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕС від 10.03.2022 в розмірі 36 064 099,55 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2022 справу № 908/2336/22 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 28.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2336/22. Присвоєно справі номер провадження № 15/174/22. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.12.2022. 23.12.2022 до суду надійшло клопотання від представника АТ "ДТЕК Дніпроенерго" про продовження процесуальних строків. 28.12.2022 судом ухвалою продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 25.01.2023.

10.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

24.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзив.

25.01.20232 судом відкладено підготовче засідання на 27.02.2023 про що постановлено відповідну ухвалу.

26.01.2023 до суду надійшли пояснення - доповнення до відповіді на відзив.

22.02.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про проведення врегулювання спору за участю судді.

27.02.2023 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 27.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/2336/22 до судового розгляду по суті на 27.03.2023, відмовлено Акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго», м. Запоріжжя у проведенні врегулювання спору за участю судді.

Судове засідання 27.03.2023 проводилось в режимі відео конференції Підсистемі "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022, а саме порушення встановленого пунктом 3.4.11. договору строку укладення договору про договірне списання, внаслідок чого відповідачу нарахована сума штрафу у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії договору поставки у розмірі 36 064 099,55 грн. Обґрунтовуючи позов посилався на ст. ст. 20, 173, 174, 175, 193, 216, 217, 218, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 11 - 16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 629 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 27.03.2023 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові № 125/08-5273 від 11.11.2022, відповіді на відзив б/н від 23.01.2023, пояснення - доповнення до відповіді на відзив б/н від 25.01.2023.

Представник відповідача щодо позову заперечив з підстав зазначених у відзиві на позов б/н від 09.01.2023 та запереченнях на відповідь на відзив б/н від 24.02.2023. В обґрунтування заперечень зазначив, що постачання природного газу відповідачу здійснювалось у рамках виконання позивачем спеціальних обов`язків, визначених «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (надалі - Положення про ПСО). Укладання договору було обумовлене в першу чергу, вимогами Положення про ПСО, яке було направлене на забезпечення безперебійної роботи енергогенеруючих підприємств. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2022 № 298 та 17.06.2022 № 699 Положення викладено в новій редакції. Однак, жоден з пунктів Положення про ПСО не зобов`язує суб`єкта господарювання - споживача природного газу, укладати договір договірного списання з поточних рахунків. Натомість такий обов`язок покладений Положенням про ПСО на постачальників природного газу та операторів газорозподільних систем. На думк відповідача, правових підстав для стягнення штрафу за неукладення /порушення строку укладення договору договірного списання позивач не має, оскільки такий обов`язок в Положенні про ПСО був відсутній на момент укладання договору. Крім того, в запереченнях на відповідь на відзив, зазначив, що вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обмеження розміру штрафу до 36 064,09 грн, у випадку, якщо суд знайде доводи позову обґрунтованими.

В судому засіданні 27.03.2023 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив.

10.03.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (позивач, постачальник) та Акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» в особі в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція "Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити природний газ споживачу, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 3.4.11. договору споживач зобов`язався укласти договір або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі - договір про договірне списання) з рахунків споживача, на який надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ протягом місяця з дати підписання договору.

Договір про договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в якості оплати за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений Договір про Договірне списання.

У випадку порушення споживачем будь-яких зобов`язань, передбачених даним пунктом договору, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії даного договору.

На виконання умов договору постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022 позивач передав, а відповідач прийняв протягом березня - квітня 2022 року природний газ на загальну суму 360 640 955,41 грн, що підтверджується актами приймання-передачі газу.

15.04.2022 Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція "Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (Клієнт), Акціонерним товариством «Ощадбанк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (сторона 3) укладено договір про договірне списання №1.

Згідно з п. 2 договору про договірне списання банк та клієнт домовилися з 15.05.2022 і до повного виконання грошового зобов`язання клієнта, що виникли на підставі укладеного між клієнтом і стороною 3 договору постачання природного газу № ТЕС-ЦЕЗ від 10.03.2022 з урахуванням усіх додаткових договорів, угод, додатків змін та доповнень до нього, укладених та тих, що будуть укладені до нього.

Відповідно до п. 11 договору про договірне списання цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) та діє протягом строку дії договору РКО.

Враховуючи порушенням відповідачем встановленого пунктом 3.4.11. договору постачання природного газу № ТЕС-ЦЕЗ від 10.03.2022 строку укладення договору про договірне списання, відповідачу нарахована сума штрафу у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії договору поставки в розмірі 36 064 099,55 грн.

Зазначені обставини стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми штрафу в загальному розмірі 36 064 099,55 грн (10% від 360 640 955,41 грн), суд дійшов висновку про те, що позивачем обґрунтовано здійснено нарахування штрафу за несвоєчасне укладення договору про списання.

В той же час, враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, з огляду на таке.

Згідно з ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому неустойка, виходячи з приписів ст. 546, 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором (спір щодо погашення заборгованості за поставлений газ відсутній);

- штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі (доказів завдання збитків простроченням укладення договору про договірне списання не надано);

- основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про наявність об`єктивних підстав та доцільність зменшення штрафу на 90% (36 064 099,55 грн - 90% = 3 606 409,96 грн).

Таке зменшення розміру штрафу, суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у даному спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення штрафу суд задовольняє частково та вважає за доцільне стягнути з відповідача штраф в розмірі 3 606 409,96 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення 32 457 689,59 грн штрафу суд відмовляє.

Заперечення відповідача щодо позову є безпідставними, оскільки договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України. Договір про договірне списання укладено з порушення строку та дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20; ідентифікаційний код юридичної особи 00130872) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція "Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 95; ідентифікаційний код юридичної особи 38024583) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи 42399676) штраф у розмірі 3 606 409,96 грн (три мільйона шістсот шість тисяч чотириста дев`ять гривень 96 коп.). Видати наказ.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20; ідентифікаційний код юридичної особи 00130872) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція "Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 95; ідентифікаційний код юридичної особи 38024583) суму судового збору в розмірі 540 961,49 грн (п`ятсот сорок тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня 49 коп.). Видати наказ.

У позові в частині стягнення штрафу в розмірі 32 457 689,59 грн, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 травня 2023 року.

Суддя І. С. Горохов