ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 Справа № 914/2943/22

За позовом: Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради, м.Львів,

до відповідача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м.Харків,

про визнання частково недійсним та скасування рішення,

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Представники сторін:

від позивача: В. Герман,

від відповідача: І. Сигляк.

від третьої особи: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним та скасування пунктів 2-6 рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.09.2020 року №63/23-р/к у справі №63/9-02-145-2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що адміністративною колегією ЗМТВ Антимонопольного комітету України 08.09.2022 прийнято рішення у справі № 63/9-02-145-2021, яким визнано, що КП «Здолбунівкомуненергія» за період діяльності упродовж 2020-2021 р.р. та січня-липня 2022 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення та визнано його дії щодо встановлення плати за послуги з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках з частковим централізованим опаленням лише споживачам, які користуються централізованим теплопостачанням та не мають квартирних засобів обліку тепла (із загальнобудинковим лічильником обліку теплової енергії), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг постачання теплової енергії, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, та яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку. За вчинення порушення на позивача накладено штраф. Вважає, що рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, вказані у рішенні АМК висновки є необгрунтованими, а встановлені обставини є недоведеними і, як наслідок, неправильне застосування відповідачем положень ч.1 ст.13 та п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.11.2022 року справу № 914/2943/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.12.2022, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав. Подальший хід розгляду справи у підготовчому засіданні, у тому числі залучення третьої особи до участі у справі, викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

13.12.2022 відповідач скерував суду відзив на позовну заяву (вх.№25726/22) з обгрунтуванням своєї правової позиції, у якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що сукупність встановлених обставин є підставами для висновку про монопольне (домінуюче) становище позивача на відповідному ринку, що складає характер дій, які можуть ущемити інтереси споживача, тому вказане підпадає під характер засад відповідальності ч.1 ст.13 та п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Обставини та доводи позивача не містять правового обґрунтування, а посилання на норми права зводяться лише до тлумачення їх на свою користь.

29.12.2022 позивач подав відповідь на відзив (вх.№27061/22), у якій додатково вказує, що лист Міністерства розвитку громад та територій України №7/11/16788-21 від 05.11.2021, на який посилається відповідач, не встановлює жодних прав чи обов`язків для позивача, адже носить роз`яснювальний характер. Упродовж опалювального періоду 2020-2021 років нормативного акта для нарахування плат за послуги з централізованого опалення не було, оскільки Методика №359 від 30.10.2006 діяла до 25.01.2019, а Методика №1502/32954 від 28.12.2018 почала застосовуватись позивачем з 01.11.2021, а п.3 розділу VI Закону України «Про житлово-комунальні послуги» почав діяти з 02.04.2020 до 01.05.2021, тобто з моменту набрання чинності Законом України №540-IX від 30.03.2020 (COVID-19). Вважає, що з наведеного випливає, що обов`язок співвласників багатоквартирних житлових будинків прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг не виник (рішення про укладення договорів споживачами не приймалось), а тому вимоги Методики №315 та Правил №830 від 21.08.2019 не застосовувалися. Заперечив доводи відповідача щодо бездіяльності тим, що на офіційному веб-сайті підприємства 01.10.2021 було розміщено Типовий індивідуальний договір, що є публічним договором приєднання до якого споживачі приєдналися, про що свідчить факт отримання послуг від позивача.

21.02.2023 та 01.03.2023 сторони подали суду докази скерування на адресу третьої особи документів по справі.

Протокольною ухвалою від 30.03.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №914/2943/22 до судового розгляду по суті на 27.04.2023, про що повідомив позивача та третю особу. Ухвала була надіслана на юридичну та на електронну адресу позивача та третьої особи, докази про що знаходяться в матеріалах справи.

18.04.2023 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи з метою залучення іншого представника (вх.№9498/23).

Позивач участь повноважного представника у судове засідання 27.04.2023 забезпечив, зазначив, що клопотання про відкладення розгляду справи є неактуальним, просив суд розглядати справу за відсутності третьої особи, адже учасник був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 27.04.2023 з`явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, із заявами та клопотаннями на адресу суду не зверталась, пояснення по суті спору не подала.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п.1 ч.3 ст.202 ГПК України).

Таким чином, оскільки третю особу було належним чином повідомлено про судове засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, третя особа пояснення по суті спору не подала, із заявами та клопотаннями не зверталася, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, адже докази для з`ясування обставин справи є достатніми.

У судовому засіданні 27.04.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» здійснює діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення у

м. Здолбунів Рівненського району Рівненської області у межах мереж, що використовуються (експлуатуються) та є у власності та/або господарському віданні підприємства для надання з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення, в тому числі послуг з централізованого опалення місць загального користування мешканцям м. Здолбунів, у відповідності до ліцензій, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг згідно до постанови «Про видачу ліцензій з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії» КП «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради» №216 від 08.06.2012: на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) № 597463 від 25.06.2012; з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами № 597464 від 25.06.2012; з постачання теплової енергії № 597465 від 25.06.2012.

08.09.2022 Адміністративною колегією Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (власника квартири АДРЕСА_1 та споживача послуг) прийнято рішення №63/23-р/к у справі №63/9-02-145-2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафів», яким визнано, що: комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради за період діяльності впродовж 2020-2021рр. та січня-липня 2022 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення, в тому числі послуг з централізованого опалення місць загального користування в територіальних (географічних) межах м.Здолбунів Рівненського району Рівненської області, де розташовані теплопостачальні мережі, що знаходяться у його володінні та/або користуванні, як таке, що не мало жодного конкурента, тобто, з часткою 100%; визнано дії комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради щодо встановлення плати за послуги з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках з частковим централізованим опаленням лише споживачам, які користуються централізованим теплопостачанням та не мають квартирних засобів обліку тепла (із загальнобудинковим лічильником обліку теплової енергії), порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення, в тому числі послуг з централізованого опалення місць загального користування, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, та яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку; визнано бездіяльність комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради, що полягає у невжитті належних заходів, спрямованих на укладення договорів на постачання теплової енергії з усіма споживачами зазначених послуг у багатоквартирних будинках (у тому числі постачання теплової енергії на опалення місць загального користування та транзитних трубопроводів), внаслідок чого підприємство неправомірно здійснює нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення, в тому числі послуг з централізованого опалення місць загального користування, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, та яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку; зобов'язано комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначені в пунктах 2 та 4 резолютивної частини рішення; за вчинені порушення на позивача накладено штраф.

У процесі розгляду справи №63/9-02-145-2021 АМК встановлено, зокрема, що у будинку АДРЕСА_2 всього 48 квартир. Серед них обліковується в КП «Здолбунівкомуненергія» 29 абонентів, що користуються послугою з централізованого опалення. Відключені від централізованого опалення (з автономним опаленням) 19 квартир. За інформацією, наданою КП «Здолбунівкомуненергія» (лист №09-1353 від 07.09.2021), загальна площа квартир з централізованим опаленням вираховується сумуванням площ всіх абонентів, які користуються послугою централізованого опалення. По будинку АДРЕСА_2 сума складає 1116,10 м2. При цьому загальна площа на будівлю згідно даних технічного паспорту 2127 м2. В будинку встановлено загальнобудинковий засіб обліку теплової енергії. Зняття показників здійснюється шляхом візуального огляду та фіксування у відповідному акті в останній день кожного місяця представником теплопостачаючої організації та представником ОСББ.

Листом №09-1353 від 07.09.2021 підприємство також повідомило, що ним не проводиться нарахування плати за опалення місць загального користування у зв`язку з тим, що Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка введена в дію з 25.01.2019, (затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018), але теплопостачальні підприємства не можуть застосовувати нову методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та здійснювати будь-які додаткові нарахування плати, посилаючись на нову Методику. Методика може застосовуватися лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами нового Закону України №2189 «Про житлово-комунальні послуги»). До того часу нарахування населенню за комунальні послуги має здійснюватися за чинними договорами та правилами. Тобто, теплопостачаючі підприємства не можуть розподіляти тепло відповідно до нової Методики, оскільки це є прямим порушенням умов чинних договорів зі споживачами. Підприємством не укладалось договорів зі споживачами на опалення місць загального користування (МЗК), накази стосовно порядку нарахування плати за опалення МЗК по підприємству відсутні.

Крім цього, ОСББ «Шевченківське 185-187» листом №17 від 27.09.2021 повідомило, що прилади опалення в під`їздах будинку АДРЕСА_2 в наявності, опалення в під`їздах вказаного будинку в опалювальні періоди 2019-2021рр. здійснювалося.

Відділенням встановлено, що за теплову енергію, використану на опалення МЗК, сплачують лише ті споживачі, які користуються централізованим теплопостачанням. Тобто, показники загальнобудинкового лічильника обліку теплової енергії в будинку АДРЕСА_2 , із частковим централізованим опаленням, розподіляються лише між споживачами централізованого опалення пропорційно займаній площі житла, а споживачі зі встановленим індивідуальним (автономним) опаленням участі у витратах, спрямованих на опалення МЗК, не беруть.

Міністерство розвитку громад та територій України листом

№ 7/11/16788-21 від 05.11.2021 на звернення Антимонопольного комітету України стосовно правомірності дій КП «Здолбунівкомуненергія» при розподілу загальної кількості спожитої будинком теплової енергії повідомило, що відповідно до частини 1 та 2 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир, як співвласники місць загального користування, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальній площі житла. Всі співвласники будинку сплачують за весь обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та функціонування системи теплопостачання будинку. Залишок теплової енергії, спожитої будинком, розподіляється між приміщеннями (житловими/нежитловими), до яких безпосередньо постачається теплова енергія. Згідно п. 28 Правил №630 споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні системи опалення, квартирні лічильники тепла оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку. Для визначення витрат теплової енергії слід використовувати проектні дані річного споживання теплової енергії або дані теплової потужності систем опалення місць загального користування, або розрахунковий метод за чинними будівельними нормами. Також п. 24 розділу «Порядок обліку послуги» Правил №830 передбачено, що співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла. Відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

КП «Здолбунівкомуненергія» повідомило, що на офіційному веб-сайті Підприємства 01 жовтня 2021 розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (зі змінами), отже це є публічний договір, укладений зі споживачами підприємства.

Однак, АМК встановлено, що КП «Здолбунівкомуненергія» не дотримується умов свого ж договору, оскільки згідно пункту 22 Договору розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" здійснює виконавець, а відповідно до підпункту 11 пункту 41 договору споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Отже, порушення не припинені.

Висновки про те, що КП «Здолбунівкомуненергія» здійснює нарахування плати за послугу теплопостачання за фактично використаними усім будинком Гкал лише споживачам, з якими укладено договори на постачання теплової енергії, пропорційно їх опалювальних площ, роботи по укладенню договорів зі всіма споживачами теплової енергії не проводило, що призвело до несанкціонованого відбору теплової енергії (без укладення відповідного договору, приладів обліку) окремими споживачами та, відповідно, несплати ними жодних грошових коштів за це, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку. Вказане стало підставою для нарахування штрафів.

14.09.2022 відділенням надіслано копію рішення від 08.09.2022 у справі №63/23-р/к у справі №63/9-02-142-2021, яке позивач отримав 20.09.2022.

Із позовом до Господарського суду Львівської області комунальне підприємство звернулося 10.11.2022 року, тобто в межах визначеного ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строку.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Господарського кодексу України органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції. У разі порушення цієї вимоги органи державної влади, до повноважень яких належить контроль та нагляд за додержанням антимонопольно-конкурентного законодавства, а також суб`єкти господарювання можуть оспорювати такі акти в установленому законом порядку.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»). Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції. У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб`єктів господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

За змістом статті 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи комітету збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень. З огляду на наведені норми питання щодо збору, оцінки та аналізу доказів у справі є винятковою компетенцією органів Антимонопольного комітету України, а тому виходить за межі повноважень судів. Саме на орган Антимонопольного комітету України покладено обов`язок навести відповідні докази у своєму рішенні, на підставі яких орган дійшов висновку про обставини справи, а суд покликаний дослідити та оцінити наведені органом докази.

У межах своїх повноважень 08.09.2022 адміністративна колегія Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла за результатами розгляду справи №63/23-р/к оскаржуване позивачем рішення.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Визначення монопольного (домінуючого) становища позивача здійснювалося в порядку, встановленому Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України № 49-р від 05.03.2002 року. Відповідно до п.3.1 Методики об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є: суб`єкт господарювання; група суб`єктів господарювання; конкретний товар (продукція, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (використовується, споживається) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про природні монополії» зведений перелік суб`єктів природних монополій ведеться Антимонопольним комітетом України на підставі реєстрів суб`єктів природних монополій у сфері житлово-комунального господарства, що формуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а в інших сферах, в яких діють суб`єкти природних монополій, - національними комісіями регулювання природних монополій у відповідній сфері або органами виконавчої влади, що здійснюють функції такого регулювання до створення зазначених комісій.

Відповідно до «Зведеного переліку суб`єктів природних монополій», Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради є суб`єктом господарювання природної монополії та займає монопольне становище на ринку з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, виробництва та постачання теплової енергії, для здійснення яких має відповідні ліцензії (порядковий номер у Зведеному переліку суб`єктів природних монополій станом на 22.01.2017 - 350).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»: зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин.

Згідно до ст.50 цього Закону порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є (поміж іншим) і зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Головним нормативним актом в сучасній європейській системі захисту прав є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 14 якої забороняє дискримінацію. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (див. пункт 48 рішення ЄСПЛ від 7.11.2013 у справі «Пічкур проти України»).

За змістом статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» непряма дискримінація (яка, є однією з форм дискримінації) - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання теплової енергії в територіальних (географічних) межах м.Здолбунів, де розташовані діючі мережі, які знаходяться в господарському віданні товариства, упродовж 2020-2021 р.р. та січня-липня 2022 року здійснювало нарахування плати за послугу теплопостачання за фактично використаними усім будинком (усіма мешканцями) Гкал лише споживачам, з якими укладено договори на постачання теплової енергії, пропорційно їх опалювальних площ; роботи по укладенню договорів зі всіма споживачами теплової енергії не проводилися. Це призвело до несанкціонованого відбору теплової енергії (без укладення відповідного договору, приладів обліку) окремими споживачами та, відповідно, несплати ними жодних грошових коштів за це.

Такий підхід не відповідає загальним правовим засадам підприємницької діяльності та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушує права категорії споживачів, які користувалися послугами централізованого теплопостачанням та з якими були укладені договори. Отже, диференціюючи нарахування за теплову енергію у період упродовж 2020-2021 р.р. та січня-липня 2022 року для категорій споживачів з автономним і централізованим опаленням, КП «Здолбунівтеплокомуненергія», займаючи монопольне становище на ринку; незаконно надало перевагу (більш сприятливі умови або становище) категорії споживачів з «індивідуальним (автономним) опаленням», порівняно з категорією споживачів з «централізованим опаленням»; допустило дискримінацію, адже споживачі з «індивідуальним (автономним) опаленням» фактично так само користувалися тепловою енергією, але не оплачували за це . При цьому, така бездіяльність, яка призвела до ущемлення інтересів окремих споживачів, була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку постачання теплової енергії, оскільки споживачі теплової енергії, внаслідок можливості вибору постачальника теплової енергії, могли б обрати іншого постачальника з більш сприятливими умовами споживання зазначеного товару. Позивач не спростував встановлені колегією обставини, які встановлені та наведені в оскаржуваному рішенні відповідача. Відтак, оспорюване рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення АМКУ є законним.

Суд також відзначає, що судом не можуть досліджуватись та оцінюватись пояснення/заперечення, які стосуються кваліфікації встановленого АМК порушення конкурентного законодавства, які не надавались в межах розгляду справи про порушення конкурентного законодавства (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 19.08.2019 у справі №910/12487/18 та від 15.12.2020 у справі №918/390/20).

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема, про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу. Порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.51 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). Частиною 2 статті 52 того ж Закону встановлено, що за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 ст. 50 Закону, накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Відповідно до інформації, поданої у формі 2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» за 2021 рік, дохід КП «Здолбунівкомуненергія» у 2021 році становив 34961,7 тис.грн.

Повноваження стосовно визначення розміру штрафу в гранично встановлених межах віднесено до компетенції органів Антимонопольного комітету України. Застосування штрафу судом розцінюється як вид майнової відповідальності за кожне допущене порушення, оскільки положеннями Закону України «Про захист економічної конкуренції» не встановлено поєднання однієї суми штрафу за декілька порушень, а тому застосування відповідачем штрафу за кожне порушення є правомірним.

Розглянувши дану справу, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача про те, що рішення від 08.09.2022 № 63/23-р/к у справі №63/9-02-145-2021 прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що призвело до необгрунтованих висновків та винесення неправомірного рішення, не підтвердилися. При цьому, суд зазначає, що позивач, заперечуючи проти таких висновків АМКУ, не надав до матеріалів справи доказів, які могли б спростувати зазначені висновки, а заперечення проти висновків АМК зводяться до переоцінки встановлених відповідачем обставин, подій та фактів, у зв`язку з чим такі заперечення судом відхиляються як недоведені та безпідставні.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16, у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №4501 від 10.11.2022 на суму 2'481,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.05.2023.

Суддя Б. Яворський.