ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25.04.23 Справа № 917/1214/22
м.Полтава
про стягнення 602 493,17грн
Суддя Паламарчук В.В.
Секретар судового засідання Кір"якова Я.Г.
Представники сторін: не з`явились
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.244 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст.244 Господарського процесуального кодексу України).
Ухвалою суду від 13.04.2023 призначено розгляд даної заяви в судовому засіданні на 25.04.2023.
25.04.2023 від відповідача надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення (вхід. №5173). Зокрема в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на необґрунтованість поданої заяви та просить відмовити в її задоволенні.
Представники сторін в судове засідання 25.04.2023 не з`явилися, їх явка обов`язковою судом не визнавалася.
Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Позивач обґрунтовуючи подану заяву про винесення додаткового рішення посилається на те, що в позовній заяві ним було заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 83 623,70грн нарахування якої було передбачено п. 8.2 договору поставки №227 від 03 серпня 2020 року. Однак, судом ні в мотивувальній частині цього рішення, ні в його резолютивній частині, не зазначено ні про задоволення позову в цій частині, ні про відмову.
Як встановлено судом, під час розгляду справи, заявою від 13.12.2022 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вхід. №9788), згідно якої позивач прохав суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОАГРОПРОД" заборгованість за Договором поставки №227 від 03.08.2020 в розмірі 541 254,06грн, з яких: 417 293,28грн - суми основного боргу та 123 960,78грн - інфляційні збитки (а.с.71-72).
Ухвалою суду від 23.12.2022р. було здійснено перехід у справі №917/1214/22 від спрощеного позовного провадження до розгляду зазначеної справи за правилами загального позовного провадження.
В подальшому позивачем, 21.02.2023 було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог (вхід. №2248) в частині стягнення з відповідача 23 903,08грн - інфляційних збитків за період по січень 2023 року включно та 37 336,03грн - 20% річних за період до 20 лютого 2023 року включно.
Згідно з приписами п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Частиною 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Тобто, право позивача на збільшення/зменшення розміру позовних вимог, зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 162 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 164 названого Кодексу.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.
Згідно зі ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.
Також, відповідно до п.3 ч. 2 ст. 182 ГПУ України у підготовчому засідання суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечення проти них та розглядає відповідні заяви.
Відмова від заяви про зменшення розміру позовних вимог від 13.12.2022 вхід. №9788 від позивача не надходила.
Ухвалою від 21.02.2023 в підготовчому засіданні судом розглянуто заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог (вхід. №9788 від 13.12.2022) та про збільшення розміру позовних вимог (вхід. №2248 від 21.02.2023) та прийнято до розгляду. В зв`язку з чим подальший розгляд справи здійснювався виходячи з ціни позову - 602 493,17грн, з яких: 417 293,28грн - сума основного боргу за Договором поставки №227 від 03.08.2020, 37 336,03грн - 20% річних та 147 863,86грн - інфляційні збитки.
Враховуючи те, що позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог самостійно їх зменшив, в частині задоволення пені у сумі 83 623,70грн підстави для винесення додаткового рішення в цій частині у суду відсутні.
Суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутись до суду з позовною заявою з вимогою про стягнення 83 623,70грн пені.
Дослідивши матеріали справи, встановлено, що при розгляді справи № 917/1214/22 по суті, судом були розглянуті позовні вимоги в повному обсязі. Проте, при виготовленні повного тексту рішення судом, не вирішено питання щодо вимоги позивача, стосовно зазначення в рішенні про нарахування 20% річних на суму основного боргу та індексу інфляції на цю суму до моменту виконання судового рішення.
Згідно ч.10. ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Правовий аналіз наведених вище норми чинного законодавства свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності. Натомість позивач просить зазначити про нарахування 20% відсотків та інфляційних одночасно, що не відповідає положенням даної статті Кодексу.
За даних обставин, зважаючи на те, що положення ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України передбачає, нараховання відсотків, суд задовольняє заяву в частині зазначення в рішенні суду про нарахування 20% відсотків до моменту виконання цього рішення, щодо нарахування інфляційних - заява відхиляється.
Суд зазначає про нарахування 20% річних з 21.02.2023, оскільки розрахунок річних у заяві про збільшення розміру позовних вимог здійснений по 20.02.2023, до моменту виконання рішення з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 625 ЦК України).
Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 14.03.2023 у справі №917/1214/22 здійснювати нарахування 20 % річних на суму боргу в розмірі 242 243,00грн з 21.02.2023 до моменту виконання цього рішення, за формулою:
С х З х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; З - відсотки річних; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.
Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для винесення додаткового рішення по справі №917/1412/22.
Заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕМІКС" про ухвалення додаткового рішення (вхід. №4457 від 10.04.2023) по справі №917/1214/22 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 15, 123, 129, 234, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕМІКС" про ухвалення додаткового рішення (вхід. №4457 від 10.04.2023) по справі №917/1214/22 - задовольнити частково.
2. Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 14.03.2023 у справі №917/1214/22 здійснювати нарахування 20% річних на суму непогашеного боргу за Договором поставки №227 від 03.08.2020 в розмірі 242243,00грн, за такою формулою: С х З х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; З - відсотки річних; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість, за кожен повний день прострочення, починаючи з 21.02.2023 і до моменту виконання цього рішення.
3. В іншій частині заяви - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України).

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 03.05.2023р.

Суддя Паламарчук В.В.