ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2023 р. Справа№ 910/4993/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Полякова Б.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників: арбітражний керуючий - Ганюк Т.М.

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ганюк Тетяни Миколаївни

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2023

у справі №910/4993/22 (суддя Пасько М.В.)

за заявою приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ганюк Тетяни Миколаївни

про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2020 року за нововиявленими обставинами у справі № 640/1990/20

за заявою приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" (ідентифікаційний код 21607389)

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст суті спору.

Приватне акціонерне товариство "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ганюк Тетяни Миколаївни (далі - заявник) звернулося до господарського суду з заявою про перегляд рішення окружного адміністративного суду за нововиявленими обставинами.

Заявник доводить, що, розглядаючи справу 640/1990/20, окружний адміністративний суд зосередився на встановленні тільки на лінгвістичній подібності (ідентичності), методом самостійного порівняння, технічної документації "Багатоцільовий транспортний космічний модуль" та науково-технічної продукції до якої договором від 20.11.2018 № 21/18 встановлені певні обмеження щодо передачі третім особам, а також відсутністю у поданих позивачем на отримання дозволу документах інформації щодо вищезазначених обмежень, та відсутністю посилань на договір від 20.11.2018 № 21/18, однак не зясував обставин наявності висновку повторної та додаткової експертизи, тому вважає, що нововиявлена обставина полягає у протиправному не проведенні Державною службою експортного контролю України додаткової експертизи, факті ігнорування керівником відсутності такого висновку, та факті ухилння від вимог обов`язковості зясування змісту такого документу при розгляді справи про порушення юридичними особами вимог законодавства в галузі державного експортного контролю.

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.2023 відмовлено у відкриті провадження за заявою приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного Ганюк Тетяни Миколаївни про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2020 року за нововиявленими обставинами у справі № 640/1990/20.

Господарський суд, встановивши, що рішення у справі № 640/1990/20 було прийнято в порядку адміністративного судочинства, дійшов висновку про можливість його перегляду в тому ж порядку в якому було прийнято таке рішення.

Апеляційне провадження (рух справи).

Заявник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати та направити справу до господарського суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за заявою приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного Ганюк Тетяни Миколаївни про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2020 року за нововиявленими обставинами у справі № 640/1990/20.

.

В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваної ухвали господарського суду першої інстанції заявник наводить наступні аргументи:

- спір у цій справ виник у зв`язку з оскарженням позивачем у постанов Державної служби експортного контролю України від 13.01.2020 № 69 та № 70 про накладення на суб`єкта здійснення міжнародних передач товарів штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю;

- з прийняттям КУзПБ законодавець відніс до юрисдикції господарського суду як розгляд спорів боржника з конкурсними кредиторами, так і розгляд його спорів з поточними кредиторами (частина друга статті 7, абзац третій частини восьмої статті 46 КУзПБ);

- з огляду на обставини здійснення щодо позивача провадження у справі про банкрутство підвідомчість цього спору слід визначати із застосуванням положень статті 7 КУзПБ та якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Грек Б.М. - головуючий суддя, Отрюх Б.В., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 витребувано матеріали справи №910/4993/22 з Господарського суду міста Києва за заявою приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного Ганюк Тетяни Миколаївни про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2020 року за нововиявленими обставинами у справі № 640/1990/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4993/22 за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ганюк Тетяни Миколаївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у визначеному складі колегії суддів: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Поляков Б.М., Отрюх Б.В.; призначено справу до розгляду на 01.05.2023.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

В проваджені господарськго суду перебуває справа № 910/4993/22 про банкрутство приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС".

09.02.2023 від заявника надійшла заява про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2020 року за нововиявленими обставинами.

Заявник доводить, що, розглядаючи справу 640/1990/20, окружний адміністративний суд зосередився на встановленні тільки на лінгвістичній подібності (ідентичності), методом самостійного порівняння, технічної документації "Багатоцільовий транспортний космічний модуль" та науково-технічної продукції до якої договором від 20.11.2018 № 21/18 встановлені певні обмеження щодо передачі третім особам, а також відсутністю у поданих позивачем на отримання дозволу документах інформації щодо вищезазначених обмежень, та відсутністю посилань на договір від 20.11.2018 № 21/18.

При цьому, на переконання заявника суд повинен був з`ясувати обставини наявності висновку повторної та додаткової експертизи, дослідивши їх зміст.

Відтак, за висновком заявника нововиявлена обставина полягає у протиправному не проведенні Державною службою експортного контролю України додаткової експертизи, факті ігнорування керівником відсутності такого висновку, та факті ухилння від вимог обов`язковості зясування змісту такого документу при розгляді справи про порушення юридичними особами вимог законодавства в галузі державного експортного контролю.

Мотиви постанови та висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з приписами частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, згідно з частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18).

У пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

За загальним правилом, публічно-правові відносини у сфері адміністрування податків, сплати загальнообов`язкових соціальних внесків регулюються ПК України та законами, які визначають порядок виникнення і сплати податкових зобов`язань та зобов`язань зі сплати цих внесків.

Однак законодавець не ототожнює поняття "виникнення" податкових зобов`язань з поняттями "стягнення податкового боргу" чи "погашення податкового боргу". Процедура стягнення (погашення) податкового боргу може регулюватися ПК України та іншими нормативними актами.

Зокрема, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені КУзПБ, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (пункт 1.3 статті 1 ПК України).

Банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним КУзПБ, прийнятим відповідно до Закону України від 18.10.2018 № 2597-VІІІ та введеним в дію з 21.10.2019.

Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною третьою статті 7 КУзПБ визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, з прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.

За висновками Великої Палати Верховного Суду та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеними в постанові від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18 та в постанові від 05.07.2019 у справі № 826/17147/18 спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим за своєю правовою природою, оскільки за наслідком його розгляду в податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні статті 190 ЦК України статті 190 ЦК України є майном боржника.

Велика Палата Верховного Суду, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19, від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справі № 289/718/18, від 19.06.2019 у справі № 289/718/18, від 19.06.2019 у справі № 289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19).

КУзПБ та ГПК України є нормативними актами рівної юридичної сили - процесуальними законами, які мають визначену законодавцем сферу правового регулювання. Отже, у випадку колізії норм між статтею 7 КУзПБ та статтею статтею 20 ГПК України повинні застосовуватися ті процесуальні норми, які прийняті пізніше.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії»).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі «Попов проти Молдови» № 2). Однак, при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії»). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.06.2011 у справі «Желтяков проти України»).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Аналізуючи наведені норми права та правові висновки щодо правозастосування апеляційний господарський суд дійшов висновку, що господарський суд вправі переглянути за нововиявленими обставинами судове рішення , тому суд вважає, що норми ст. 7 КУзПБ та ст. 320 ГПК України свідчать про можливість здійснення перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення адміністративного суду .

Відтак, апеляційна інстанція не погоджується з висновком, що судове рішення у справі №640/1990/20, яке було прийнято в порядку адміністративного судочинства, не може бути переглянуто за нововиявленими обставинами господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, тому погоджується з аргументами апеляційної скарги, що з огляду на обставини здійснення щодо позивача провадження у справі про банкрутство підвідомчість цього спору слід визначати із застосуванням положень статті 7 КУзПБ та якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи висновки апеляційної інстанції скаржник правомірно поширює сформульоване у ст. 7 КУзПБ правило "концентрації" усіх спорів в межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник, на процедуру перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до норм статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень статті 275 ГПК України оскаржувана ухвала господарського суду підлягає скасуванню з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ганюк Тетяни Миколаївни задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №910/4993/22 скасувати.

3. Справу передати до Господарського суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження за заявою приватного акціонерного товариства "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС "КУРС" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ганюк Тетяни Миколаївни про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2020 року за нововиявленими обставинами у справі №640/1990/20.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.М. Поляков

Б.В. Отрюх

Повний текст постанови складено 08.05.2023.