ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/1080/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (вул. П. Могили, 57, м. Рівне, 33001, ) до Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" (ОАО "Барановичское производственное хлопчатобумажное объединение") (вул. Фабрична, 7, м. Барановичі, Брестська область, Республіка Білорусь, 225410, УНП 200166488, код ДКПО 00311645, код підприємства 5311) про стягнення попередньої оплати за договором поставки

представники:

- від позивача: не з`явився;

- від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

19.12.2022 до Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" надійшов позов до Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" про стягнення попередньої оплати за Договором постачання № ДП-25-08-19 від 18.03.2019, а саме: 247,65 Євро та 75 728 доларів США.

Ухвалою від 22.12.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" до Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" про стягнення попередньої оплати за договором поставки залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення даної ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду: доказів відправлення Відкритому акціонерному товариству "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" копії позовної заяви та доданих до неї документів; доказів правосуб`єктності Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє"; нотаріально засвідченого перекладу додатків до позовної заяви, які викладені іноземною мовою.

Судом встановлено, що позивач 29.12.2022 отримав ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно строк для усунення недоліків позовної заяви - до 09.01.2023 включно.

06.01.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" надійшов лист щодо усунення недоліків позову. До даного листа, серед іншого, долучено: інформацію з електронної пошти адвоката Лавренчук Т.В. щодо надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів; інформацію з реєстру адвокатів України з підтвердження належності електронної адреси адвокату Лавренчук Т.В.; інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та індивідуальних підприємців про юридичну особу, розмішена міністерством юстиції республіки Білорусь на веб-порталі ЄДР станом на 03.01.2033 з перекладом на українську мову засвідченим нотаріусом; копію статуту відповідача з перекладом на українську мову, засвідченим нотаріусом; нотаріально засвідчені переклади додатків до позовної заяви.

Господарський суд, дослідивши означені документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви в межах процесуального строку, встановленого судом.

Ухвалою від 11.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/1080/22. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

07.02.2023 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 07.02.2023 без його участі.

Ухвалою від 07.02.2023 відкладено підготовче засідання на 28.02.2023.

Ухвалою від 28.02.2023 продовжено за ініціативою суду процесуальний строк підготовчого провадження на 30 днів - до 11.04.2023. Відкладено підготовче засідання на 21.03.2023.

Ухвалою від 21.03.2023 закрито підготовче провадження у справі № 918/1080/22. Призначено справу № 918/1080/22 до судового розгляду по суті на 11.04.2023.

Ухвалою від 11.04.2023 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) відкладено розгляд справи на 02.05.2023.

02.05.2023 судом встановлено, що позивач та відповідач у справі не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання, про час, дату та місце проведення даного засідання повідомлялися ухвалою від 11.04.2023, яка була направлена на електронні адреси позивача () та відповідача ().

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Окрім того, на офіційному веб-сайті Господарського суду Рівненської області здійснено оприлюднення повідомлення для Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" про відкладення розгляду справи на 02.05.2023.

У даній справі суд не вбачає підстав для направлення процесуальних документів у даній справі із перекладом на білоруську чи російську мову безпосередньо на адресу відповідача, із підстав викладених в ухвалі від 11.01.2023.

02.05.2023 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 02.05.2023 без його участі.

Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на те, що явка учасників справи у судове засідання 02.05.2023 не визнавалася обов`язковою, а також на наявність клопотання позивача про проведення судового засідання без участі його представника, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання 02.05.2023 без участі представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" та Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє".

Станом на 02.05.2023 до суду відзиву відповідача не надходило.

Строк на подання відзиву сплинув 28.02.2023 (оскільки 13.02.2023 на електронну адресу відповідача доставлено ухвалу від 07.02.2023).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

18.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Рівне» як покупцем та Відкритим акціонерним товариством "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" як постачальником укладено Договір постачання №ДП-25-08-19, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передавати покупцеві у власність продукцію власного виробництва (текстильні вироби) у погодженій сторонами кількості, асортименті та у строки відповідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язався приймати продукцію та оплачувати її відповідно до п. 2.3 цього Договору.

Пунктом 2.3. Договору передбачено наступні умови оплати: - 100 % передоплата (20 % - до початку виробництва 80 % - за фактом готовності товару до відвантаження).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що поставка продукції покупцю здійснюється у строки, узгоджені сторонами при складанні специфікації до договору. Постачання продукції покупцю здійснюється протягом 15 календарних днів з дати надходження коштів па розрахунковий рахунок постачальника. Постачальник здійснює навантаження та оформлення товару протягом 2-х робочих днів, з дати прийняття транспорту під навантаження за наявності товару на складі постачальника та специфікацій для відвантаження. Датою поставки вважається дата виписки товарної накладної на ім`я одержувача вантажу. Умови постачання - FCA-Барановичі (згідно з Інкотермс-2010).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

24.11.2021 постачальником на підставі Договору поставки №ДП-25-08-19 від 18.03.2019 було виставлено рахунок № 276 на поставку товару, яким визначено наступні Істотні умови: товар (тканина бавовняна для постільної білизни вибивна) у кількості 60 000 м., ціна 1, 70 дол. США на загальну суму 102 000 Дол. США,

Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається с кладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, я кіно законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Тобто, договір може бути укладено не лише у формі єдиного документа, а й у спрощений спосіб шляхом ділової переписки (обміну листами, електронними листами, телеграмами, факсограмами, телефонограмами тощо) та за умови, якщо зміст них документів відповідає оферті й акцепту, а також вчинення конклюдентних дій. Договори, укладені зазначеним способом, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Таким чином, якщо документи, якими обмінялись уповноважені сторони, містять інформацію, яка за своїм змістом відповідає пропозиції однієї сторони укласти певний договір на визначення умов, та інформацію щодо прийняття такої пропозиції другою с стороною або свідчать про вчинення нею дій, що підтверджують прийняття такої пропозиції, договір між сторонами вважається укладеним у письмовій формі.

Рахунок-фактуру, якщо вона містить необхідну інформацію щодо істотних умов певного договору , зокрема умови про предмет, строки та ціпу, можна вважати пропозицією укладення договору. Прийняття пропозиції щодо умов, предмет, строку та ціни, зазначеної у рахунку-фактурі має бутті підтверджено видатковою накладною постачальника або ж здійсненням оплати рахунку-фактури.

Враховуючи, що інші істотні умови поставки визначено Договором поставки, посилання на який міститься у вказаному рахунку № 276 суд дійшов висновку про розцінення даного рахунку як пропозиції здійснити поставку відповідно до визначених Рахунком № 276 істотних умов.

Як вбачається із матеріалів справи, акцептування вказаної в рахунку пропозиції було здійснено покупцем шляхом його оплати відповідно до:

- платіжного доручення в іноземній валюті № 81 від 26.11.2021 на суму 66 700.00 USD;

- платіжного доручення з іноземній валюті № 83 від 01.12.2021 на суму 19 668.59 USD;

- платіжного доручення в іноземній валюті № 86 від 09.12.2021 на суму 19 824,51 USD.

Таким чином, як встановлено судом, покупцем було не лише акцептовано пропозицію постачальника. а і належно виконано вимоги пункту 2.3. Договору щодо своєчасного внесення попередньої оплати за здійснене замовлення.

Відповідно, у постачальника виник обов`язок здійснити поставку товару у строк, визначений пунктом 3.1. Договору поставки, а саме - не пізніше 24.12.2021.

В рахунок вказаного замовлення постачальником було поставлено товар відповідно до Інвойсу №160 від 06.04.2022 на загальну суму 37 217.38 USD (в тому числі в рахунок поставки відповідно до Рахунку №276 на суму 26271.27 USD.

Водночас, як вказує позивач, зобов`язання з поставки товару, оплаченого по рахунку №276 на суму 75 728,73 USD відповідачем виконано не було, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

03.12.2021 постачальником на підставі Договору поставки №ДП-25-08-19 від 18.03.2019 було виставлено рахунок № 282 на поставку товару, яким визначено наступні істотні умови: товар (тканина бавовняна для постільної білизни вибивна) у кількості 20 202, 02 м, ціна 0, 99 дол. США на загальну суму 20 000 Євро.

Враховуючи, що інші істотні умови поставки визначено Договором поставки, посилання на який міститься у вказаному рахунку № 282 суд дійшов висновку про розцінення даного рахунку як пропозиції здійснити поставку відповідно до визначених Рахунком № 282 істотних умов.

Акцептування вказаної в рахунку пропозиції було здійснено покупцем шляхом його оплати відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 84 від 06.12.2021 на суму 20 000,00 євро.

Відтак покупцем було не лише акцентовано пропозицію постачальника, а і належно виконано вимоги п. 2.3. Договору щодо своєчасного внесення попередньої оплати за здійснене замовлення.

Відповідно, у постачальника виник обов`язок здійснити поставку товару у строк, визначений п. 3.1. Договору поставки, а саме - не пізніше 21.12.2021.

В рахунок вказаного замовлення постачальником було поставлено товар відповідно до Інвойсу № 4 від 14.01.2022 на суму 19752, 35 євро.

Водночас, як вказує позивач, зобов`язання з поставки товару, оплаченого по рахунку №282 на суму 247.65 євро відповідачем виконано не було, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником є Відкрите акціонерне товариство "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" (ОАО "Барановичское производственное хлопчатобумажное объединение"), місцезнаходженням якого є вул. Фабрична, 7, м. Барановичі, Брестська область, Республіка Білорусь, 225410, УНП 200166488, код ДКПО 00311645, код підприємства 5311). Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі являється іноземний суб`єкт господарювання - юридична особа створена за законодавством Республіки Білорусь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону .

Згідно з ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб`єкти, які о сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця складання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямота) виключній формі цим та іншими законами України.

Додатковою угодою № 67 від 02.02.2022 до Договору постачання № ДП-25-08-19 від 18.03.2019, погоджено змінити п.8 Договору та викласти його у наступній редакції: « 8. Розгляд суперечок. 8.1. Усі суперечки та розбіжності, що виникли між сторонами за ним договором вирішуються шляхом переговорів або у претензійному порядку, спори та розбіжності, що виникли між сторонами за цим договором, не вирішені шляхом переговорів передаються зацікавленою стороною на розгляд суду, при цьому, у разі виникнення невирішеного шляхом переговорів у претензійному порядку позову з боку «Постачальника», який передається на розгляд економічного суду Брестської області (м. Брест вул. В. Хоружей, буд. 8) із застосуванням законодавства Республіка Білорусь (мова судочинства - російська), у разі виникнення невирішеного шляхом переговорів або у претензійному порядку позову з боку «Покупця», який передасться па розгляд до Господарського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Набережна, 26-А) із застосуванням законодавства України (мова судочинства - українська.»

Оскільки за умовами Договору постачання № ДП-25-08-19 від 18.03.2019 саме позивач є ініціатором вирішення спору, то відповідно даний спір підсудний Господарському суду Рівненської області із застосуванням матеріального і процесуального права України.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, свої зобов`язання щодо оплати товару позивач виконав у строки та в спосіб встановлений договором. А саме - позивачем здійснено оплату товару на суму 106 193, 1 USD на підставі рахунку № 276 та 19752, 35 євро на підставі рахунку № 282.

Водночас постачальником було поставлено товар відповідно до Інвойсу №160 від 06.04.2022 на загальну суму 37 217.38 USD (в тому числі в рахунок поставки відповідно до Рахунку №276 на суму 26271.27 USD)

Відтак відповідачем не було виконано зобов`язання на підставі рахунку № 276 на поставку товару на суму 75 728,73 USD

Також постачальником було поставлено товар відповідно до Інвойсу № 4 від 14.01.2022 на суму 19752, 35 євро.

Відтак відповідачем не було виконано зобов`язання на підставі рахунку № 282 на поставку товару на суму 247.65 євро.

Листом вих. №18/04-2 від 18,04.2022 позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити про можливість і строки відвантаження товару звичайного асортименту на адресу ТОВ «Текстиль-Рівне» за Договором №ДП-25-08-19 від 18.03.2019 на суму 75 728.73 дол. США та 247,65 євро.

У відповідь на вказаний лист було отримано лист №25-8/3623 від 29.04.2022, у якому відповідач повідомив, що відвантаження товару на суму передплати в розмірі 75 728,73 дол. США і 247,65 євро за Договором № ДП-25-08-19 від 18.03.2019 можливе лише після закриття наявної дебіторської заборгованості за дилерським договором №ДП-25-18-18 від 16.05.2018, укладеного між цими ж сторонами

Враховуючи невиконання обов`язку з поставки товару в порушення умов укладеного договору, ТОВ «Текстиль-Рівне» звернулось до відповідача з листом вих. № 13/05-1 від 13.05.2022, у якому позивач просив у зв`язку з відмовою контрагента поставити товари на суму 77164.38 дол. США та 247.65 євро повернути вказані суми попередньої оплати.

Вказана вимога виконана Постачальником не була.

Враховуючи викладене, Відповідач є таким, що прострочив свій обов`язок з повернення суми попередньої оплати з 21.05.2022 (з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Законодавець зазначає, що вимога про "повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні" означає, що у разі припинення зобов`язання через неможливість його виконання, яке виникло внаслідок обставин, за які жодна із сторін не відповідає, або у зв`язку із добровільною відмовою від зобов`язання обох сторін, сторона, що виконала своє зобов`язання повністю або частково, має право вимагати повернення виконаного.

Отже, зобов`язання щодо повернення вказаних грошових коштів за правовою природою є таким, що виникло у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, тобто є окремим від зобов`язань, які виникли з Договору.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, і набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Тобто зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків у валюті - євро за Договором №ДП-25-08-19, про що складено Акт звірки, відповідно до якого розмір попередньої оплати, на суму якої не було здійснено поставку Відкритим акціонерним товариством "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" на користь ТОВ «Текстиль-Рівне» складає 247,65 євро.

Також Сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків у валюті - Долар США за Договором № ДП-25-08-19, про що складено Акт звірки, відповідно до якого розмір попередньої оплати, на суму якої не було здійснено поставку Відкритим акціонерним товариством "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" на користь 'ГОВ «Текстиль-Рівне» складає 75 728,73 дол. США.

У постанові від 21.12.2020 у справі № 916/499/20 Верховним Судом викладено правову позицію про те, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених па його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії. направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними доку ментами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи, що вимоги позивача підтверджуються належними первинними бухгалтерськими документами, акти підписано уповноваженими особами сторін, суд вважає, що вказані факти свідчать про визнання відповідачем заборгованості з поставки товару на суму: 247,65 євро та 75 728,73 доларів США.

Враховуючи, що належних доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки у строк встановлений Договором, суду не надано, суд дійшов висновку про правомірність доводів позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати на суму 247,65 євро та 75 728,73 доларів США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет №15-93), Законом України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом №15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

У частині 4 ст. 5 Декрету №15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом №15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати у іноземній валюті, а саме: 247,65 євро та 75 728,73 доларів США за Договором поставки № ДП-25-08-19 від 18.03.2019.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні із даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 41 683 грн 74 коп. що підтверджується платіжним дорученням № 172 від 16.12.2022.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню судовий збір у розмірі 41 683 грн 74 коп., сплачений позивачем при зверненні до господарського суду, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 202, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" до Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" про стягнення попередньої оплати за договором поставки - задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" (ОАО "Барановичское производственное хлопчатобумажное объединение") (вул. Фабрична, 7, м. Барановичі, Брестська область, Республіка Білорусь, 225410, УНП 200166488, код ДКПО 00311645, код підприємства 5311) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (вул. П. Могили,57, Рівне, 33001, ) 247 (двісті сорок сім) євро 65 євро центів та 75 728 (сімдесят п`ять тисяч сімсот двадцять вісім) доларів США 73 центи попередньої оплати за Договором поставки № ДП-25-08-19 від 18.03.2019.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Барановічскоє проізводствєнноє хлопчатобумажноє об`єдінєніє" (ОАО "Барановичское производственное хлопчатобумажное объединение") (вул. Фабрична, 7, м. Барановичі, Брестська область, Республіка Білорусь, 225410, УНП 200166488, код ДКПО 00311645, код підприємства 5311) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (вул. П. Могили, 57, м. Рівне, 33001, ) 41 683 (сорок одна тисяча шістсот вісімдесят три) грн 74 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 04.05.2023.

Суддя Романюк Ю.Г.