ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" травня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/363/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Гемо Медика Тячів, м. Тячів Закарпатської області б/н від 01.05.2023 (вх. №02.3.1-05/379/23 від 01.05.2023р.) про вжиття заходів забезпечення позову

Особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю Гемо Медика Тячів, м. Тячів

відповідач - Приватне акціонерне товариство "ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО", c.Оноківці

За участю представників: не викликались

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Гемо Медика Тячів, м.Тячів звернулося до Господарського суду Закарпатської області із заявою б/н від 01.05.2023 (вх. №02.3.1-05/379/23 від 01.05.2023р.) про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони Приватному акціонерному товариству «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» на вчинення будь-яких дій спрямованих на припинення повністю або частково постачання електроенергії Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ», в тому числі заборони на вчинення будь-яких інших дій, наслідком яких є припинення надання послуг розподілу електричної енергії ТОВ «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ» за адресою м. Тячів, вул. Нересенська (колишня Жовтнева), буд. 48.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 головуючим суддею для розгляду справи №907/363/23 визначено суддю Ремецькі О.Ф.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Подана заява про забезпечення позову мотивована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ» здійснює діяльність в сфері охорони здоров`я. Вказана діяльність здійснюється Товариством на базі орендованого ТОВ «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ» нерухомого майна 6/100 частин нежитлової будівлі акушерсько-гінекологічного корпусу Тячівської районної лікарні №1, площею 316,6 кв.м., за адресою Закарпатська обл., Тячівський район, м. Тячів, вул. Нересенська (колишня Жовтнева), буд. 48. Водночас, 27 квітня 2023 року Товариством отримано лист Приватного акціонерного товариства «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» від 21.04.2023 року № 543-18/278. За змістом якого ПАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» не визнає належного Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ» права користування вищевказаними майном за адресою якого здійснюється електропостачання, з огляду на що погрожує припинити надання послуг розподілу електричної енергії та відповідно здійснити припинення електропостачання об`єкта за адресою м. Тячів, вул. Нересенська (колишня Жовтнева), буд. 48.

Таким чином, за доводами заявника ТОВ «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ» має намір звернутись до суду з відповідним позовом, предметом якого є вимоги про визнання за ним права користування нерухомим майном 6/100 частин нежитлової будівлі акушерсько-гінекологічного корпусу Тячівської районної лікарні №1, площею 316,6 кв.м., яке заперечується Приватним акціонерним товариством «Закарпаттяобленерго».

Разом з тим, представник заявника зауважує, що реалізація погрози ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» щодо припинення повністю або частково постачання електроенергії та відповідно надання послуг розподілу електричної енергії Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ» фактично призведе до унеможливлення використання приміщень та відповідно неможливості фактичної реалізації відповідного права користування ними та призведе заявника до збитків.

Наведені обставини, на думку представника заявника, свідчать про те, що є наявною фактична необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову як накладення заборони Приватному акціонерному товариству «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» на вчинення будь-яких дій спрямованих на припинення повністю або частково постачання електроенергії. Натомість Невжиття заявленого заходу забезпечення позову очевидно може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач фактично не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за вимогою про визнання права власності за його позовом без нових звернень до суду (доведеться звертатись з позовом про відновлення електропостачання за відсутності якого право користування буде фактично унеможливленим, нести витрати з відновлення діяльності пов`язаної з використанням приміщення через зупинення електропостачання, вживати заходів до відшкодування завданих Товариству збитків в наслідок зупинки використання через знеструмлення, тощо).

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України , згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 137 Господарського процесуального кодексу України (у відповідній редакції).

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога вирежена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

У п. 4.8 постанови Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (до такого висновку дійшов Верховний Суду в пункті 8.9 постанови Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20 та у пункті 22 постанови від 25.09.2020 у справі № 925/77/20).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 зазначено, що коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки заяву про забезпечення позову подано до пред`явлення позову, то обставини стосовно змісту позовних вимог слід встановлювати виходячи з намірів, визначених у заяві про забезпечення позову. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові від 05.11.2020 у справі №183з-20.

Можливим предметом позову у цій справі є вимоги про визнання за позивачем права користування нерухомим майном 6/100 частин нежитлової будівлі акушерсько-гінекологічного корпусу Тячівської районної лікарні №1, площею 316,6 кв.м., яке заперечується Приватним акціонерним товариством «Закарпаттяобленерго».

Суд відзначає, що відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вже зазначалось, предметом спору у даній справі є вимоги про визнання за позивачем права користування нерухомим майном 6/100 частин нежитлової будівлі акушерсько-гінекологічного корпусу Тячівської районної лікарні №1, площею 316,6 кв.м.

Разом з тим, фактичними підставами позову за доводами заявника виступає можлива реалізація погрози ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» щодо припинення повністю або частково постачання електроенергії та відповідно надання послуг розподілу електричної енергії Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ», що на думку заявника може призвести до унеможливлення використання приміщень та відповідно неможливості фактичної реалізації відповідного права користування ними.

Водночас, заявлене забезпечення позову шляхом заборони Приватному акціонерному товариству «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» вчинення будь-яких дій спрямованих на припинення повністю або частково постачання електроенергії Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ», в тому числі заборони на вчинення будь-яких інших дій, наслідком яких є припинення надання послуг розподілу електричної енергії ТОВ «ГЕМО МЕДИКА ТЯЧІВ» за адресою м. Тячів, вул. Нересенська (колишня Жовтнева), буд. 48, фактично призведе до результату тотожного задоволенню позовних вимог, що не відповідає вимогам ч. 11 ст. 137 ГПК України.

Схожа за змістом позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 913/257/18 від 08 жовтня 2018 року.

Крім того, враховуючи те, що предметом даного спору можуть виступити немайнові вимоги, згідно з висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, які повинні судом враховуватись відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судом досліджується, чи не призведе невжиття заявлених позивачем заходів до істотного ускладнення чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та чи зможе позивач захистити свої права в межах цього одного судового провадження без нових звернень до суду.

Водночас вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому, суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Крім того, адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, від 22.11.2021 у справі №922/827/21, від 26.11.2021 у справі №922/826/21).

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку про те, що позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається в заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити обґрунтованість поданої заяви.

Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 у справі №916/401/17).

Так, у поданій суду заяві про забезпечення позову представник заявника звертаючи увагу на лист Приватного акціонерного товариства «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» від 21.04.2023 року № 543-18/278, стверджує про потенційну можливість та наміри припинити постачання електроенергії в орендованому ТОВ Гемо Медика Тячів приміщенні.

Однак, за змістом листа на який посилається заявник, приватним акціонерним товариством «Закарпаттяобленерго» висловлено заявнику прохання про надіслання документів які підтверджують право користування орендованим приміщенням та повідомлено про можливість припинення розподілу електричної енергії у випадку не подання такого.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пунктом 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.10.2018 року у справі № 913/257/18, відповідно до якої достатньою підставою для незастосування заходів щодо припинення електропостачання споживачу є ухвала про прийняття позовної заяви, а відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Натомість, посилання в заяві про забезпечення позову на обставини, що стануть підставами позову і які будуть наведені в позовній заяві, а також на докази, що будуть додані до неї, не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Ці обставини, що є підставами позову, потребують доказування під час розгляду справи в загальному визначеному господарським процесуальним кодексом України порядку. До їх встановлення судом ці обставини не можуть бути визнані такими, що є встановленими та, відповідно, не можуть бути визнані належними підставами судового рішення, в т.ч. ухвали про забезпечення позову.

Таким чином з огляду на матеріали справи та вищенаведені висновки суду, суд констатує, що заявником у заяві про вжиття заходів щодо забезпечення позову у контексті можливих позовних вимог не наведено достатніх обґрунтувань та не долучено належних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведено.

Таким чином, заява про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене та керуючись статтями 136-140, 234, 235 ГПК України, господарський суд Закарпатської області, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Гемо Медика Тячів, м. Тячів Закарпатської області б/н від 01.05.2023 (вх. №02.3.1-05/379/23 від 01.05.2023р.) про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.235 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду у встановлені ст.256 ГПК України строки.

Суддя О.Ф. Ремецькі