ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" травня 2023 р. Справа № 924/144/23

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі с/з Загроцька А.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес", м. Київ

до ДП "НАЕК "Енергоатом" ВП "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин, Хмельницька обл.

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача - Власенко Ю.Д.

від відповідача - Фурман Т.О.

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла через неналежне виконання договору від 04.04.22 номер 53-124-01-22-17536 у розмірі 69 288, 08 грн., з яких: 64 617, 60 грн. основний борг, 95, 59 грн. 0, 3% річних, 4 574, 89 грн. інфляційні.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що він, поставивши відповідачу обумовлений договором товар, виконав свої зобов`язання належним чином. Відповідач, не оплативши поставленого товару в визначеному договором розмірі і у вказаний договором строк, допустив порушення своїх зобов`язань, через що виник борг. Нарахування інфляційних і річних здійснено з посиланням на ст. 625 ЦКУ.

У відповіді на відзив позивач вказує, що сторони в договорі визначили строк оплати, який пов`язаний з конкретним моментом - датою оформлення ярлика. Позивач, при розрахунку штрафних санкцій врахував конкретні дати оформлення ярлика. Відповідач в відзиві визнає борг в сумі 64 617, 60 грн., однак просить відмовити в позові, що є нелогічним.

Позивач з розумінням відноситься до ситуації, в якій опинився відповідач задовго до підписання договору, що викладена в відзиві, однак за ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язань. Законодавство визначає Конституційні основи господарського правопорядку до яких відновиться забезпечення державою захисту прав всіх суб`єктів господарювання, і які гарантують право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та визнають всіх суб`єктів господарювання рівними перед законом. Будь-які рішення в інтересах одного з суб`єктів господарювання, прийняте у супереч вимог діючого законодавства та інтересів іншого суб`єкта господарювання є протиправним.

Клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення є передчасним і необґрунтованим, враховуючи наявність процесуальних механізмів обумовлених ст. 331 ГПКУ.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив повідомлення відповідача про сплату ним основного боргу. В решті вимог з приводу стягнення річних і інфляційних позивач позов підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомив суд про сплату відповідачем основної суми боргу. Відповідач у письмовому відзиві наводить таке. Дійсно між сторонами укладено відмічений позивачем договір. Вартість товару за договором складає 295 838, 40 грн. Позивач поставив відповідачу вказаний в договорі товар на відмічену суму. Однак, договором не передбачено а ні право, а ні обов`язок постачальника проводити поставку товару частинами. Договір не зобов`язує також відповідача оплачувати товар частинами, по мірі його поставки. Незважаючи на те, що поставка здійснювалась поступово, право на оплату товару постачальник набув тільки після поставки всього обсягу товару на загальну суму. Враховуючи, що остання поставка здійснювалась 16.06.22, а ярлик на товар оформлено 17.06.22, останнім днем строку оплати з врахуванням положень договору, є 17.08.22. Прострочення оплати виникає 18.08.22. Зазначене свідчить, що наданий позивачем розрахунок інфляційних і річних невірний, а відповідні нарахування не можуть бути стягнуті.

Затримка оплати обумовлена відсутністю належного фінансування відповідача через низький рівень розрахунків споживачів за відпущену електроенергію та складну ситуацію на ринку в умовах воєнного стану.

Також в Україні запроваджена нова модель функціонування ринку електроенергії. До того, функції єдиного покупця і продавця електроенергії в Україні виконувало ДП „Енергоринок". На момент запровадження вищевказаної нової моделі ринку, заборгованість ДП „Енергоринок" перед відповідачем становила близько 12 млрд. грн. При цьому, механізм погашення заборгованості на законодавчому рівні не врегульований. Відповідач самостійно звернувся до суду з позовами до контрагентів для стягнення заборгованості перед відповідачем. Судовий розгляд таких справи триває і у даний час. Все означене призвело до формування кризового стану енергетичної галузі, який із часом лише загострився. Отже, відповідач не мав можливості здійснити оплату у визначені договором строки внаслідок об`єктивних обставин, незалежних від відповідача.

ТПП України засвідчила, що військова агресія проти України є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання по договору, податковим чи іншим зобов`язанням. Відповідач належить до числа підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Відповідач вживає невідкладні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки підприємства та персоналу, забезпечення безперебійної та ефективної роботи підприємства в нинішніх умовах. Всі відмічені заходи потребують використання майже всіх грошових надходжень, що робить неможливим здійснити оплату будь-яких інших грошових зобов`язань, у тому числі 3% річних та інфляційних за прострочку виконання договору.

Відповідач на 99% існує в рахунок виручки від реалізації електроенергії, яка виробляється її структурними підрозділами - атомними електростанціями. На цей час місто Енергодар та відокремлений підрозділ „Запорізька АЕС" захоплені військами рф. З моменту окупації АЕС працювала в екстремальних умовах, майже весь час на мінімально допустимих потужностях. Починаючи з 11.09.22 повністю зупинена. У структурі електроенергії, виробленої підрозділами відповідача найбільшу частину складала саме електроенергія Запорізької АЕС. Отже, відповідач втратив виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу. Відповідач поніс збитки майже в 4, 8 млрд. грн.

Отже, відповідач на мав та не має можливості у повному обсязі розраховуватися за договірним зобов`язанням перед позивачем, що не пов`язано з ризиками господарської діяльності та не є наслідком неефективної роботи відповідача.

На даний час заплановано ряд заходів на ремонт обладнання, укріплення і захист електротехнічного обладнання. Все потребує значних вкладень. Через атаки на енергетичні системи України завдано шкоди, яка складає коло 50% енергетичних потужностей держави. Відновлення енергосистем є пріоритетним для країни.

Негайне виконання рішення суду ставить під загрозу фінансування заходів з забезпечення сталої роботи АЕС що загрожує безпеці держави. Також, вказане може стати причиною невиконання відповідачем спеціальних обов`язків для забезпечення доступності цін на електроенергію.

Таким чином, відповідач просить: відмовити в задоволенні позову; в разі задоволення позову - надати відстрочку виконання рішення.

Матеріалами справи встановлено.

04.04.22 між ДП „НАЕК „Енергоатом" від імені якого діє ВП „Хмельницька АЕС" (покупець) та ТОВ „Еквівес" (постачальник) укладено договір номер 53-124-01-22-17536 згідно якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та з кодом згідно УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

Ціна товару по договору становить 246 532 грн. З ПДВ ціна 295 838, 40 грн. (п. 4.1).

Оплата за поставлений товар покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 „Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" (п. 5.1).

В випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0, 3% річних від простроченої суми. Пеня за порушення строку оплати товару не нараховується (п. 8.4)

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками. Додаток 1 до договору визначає специфікацію, де встановлено: найменування товару, виробника, код, одиницю виміру і ціну. Всього вказано 295 838, 40 грн. Додаток 2 - технічна специфікація. Додатки підписані сторонами і скріплені печатками.

За видатковими накладними (постачальник - позивач, покупець - відповідач, договір - 53-124-01-22-17536 від 04.04.22):

- від 14.06.22 номер Е-712 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 38 294, 40 грн. Накладна підписана обома сторонами, зокрема відповідачем у графі „Отримав" 16.06.22, та скріплена їх печатками;

- від 03.06.22 номер Е-561 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 107 107, 20 грн. Накладна підписана обома сторонами, зокрема відповідачем у графі „Отримав" 06.06.22, та скріплена їх печатками;

- від18.05.22 номер Е-612 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 150 436, 80 грн. Накладна підписана обома сторонами, зокрема відповідачем у графі „Отримав" 19.05.22, та скріплена їх печатками. Всього поставлено на 295 838, 40 грн.

Оформлено ярлики на придатну продукцію: від 20.05.22 номер Я-10-50-24, від 17.06.22 номер Я-10-70-24, від 08.06.22 номер Я-10-63-24.

За платіжними дорученнями (платник - відповідач, отримувач - позивач): номер 8550 від 16.08.22 на суму 55 281, 60 грн., номер 8551 від 16.08.22 на суму 51 825, 60 грн., від 09.08.22 номер 8386 на суму 124 113, 60 грн. відповідач оплатив позивачу товар на суму 231 220, 80 грн. за призначенням платежу - погашення боргу за отримані ТМЦ за договором 53-124-01-22-17536 від 04.04.22.

У листі номер 510 від 23.09.22, адресованому відповідачу, позивач просить провести звірку розрахунків шляхом підписання актів звірки, за двома договорами, у тому числі тим, який покладено в основу цього позову. За даними позивача наявний борг.

Додано два акти звірки, підписані позивачем, у тому числі по договору, що є предметом дослідження у цій справі.

Листом від 31.10.22 номер 45-30-1550/13471, адресованим позивачу, відповідач наводить, що за даними бухгалтерського обліку за ВП ХАЕС перед позивачем рахується заборгованість, у тому числі за договором 53-124-01-22-17536 від 04.04.22. Фактичне погашення заборгованості перед позивачем буде проведено найближчим часом.

Листом номер 2236 від 12.12.22, адресованим відповідачу, позивач просить провести оплату боргу по договору 53-124-01-22-17536 від 04.04.22.

Крім того, у справу додано: лист ТПП України від 28.02.22 номер 2024/02.0-7.1 в якому засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію рф проти України; інформаційний звіт про роботу НАЕК „Енергоатом" за грудень 2022; інформацію про відключення енергоблоку номер 6 ЗАЕС від енергомережі; проміжну фін звітність; звіт про фін результати за 1 квартал, 2 півріччя і 9 місяців 2022.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані ними письмові позиції та докази, давши їм оцінку в сукупності, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 295 838, 40 грн. (як відмічено договором). Поставка здійснена по трьох накладних: від 14.06.22, 03.06.22, 18.05.22. При цьому, прийняття товару відповідачем за вищевказаними видатковими накладними 16.06.22, 06.06.22, 19.05.22 (дати навпроти підпису відповідача) підтверджується підписом та печаткою працівника відповідача на вказаних накладних в графі „отримав", які відповідають всім законодавчим ознакам (Закон „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні") первинного бухгалтерського документа, який підтверджує проведення господарської операції.

Обов`язок оплати поставленого товару, відповідно до договору, виникає у відповідача протягом 60 днів з дати оформлення ярлика на придатний товар (п. 5.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи ярлики на придатну продукцію за договором, який є об`єктом дослідження в справі, оформлено 20.05.22, 08.06.22, 17.06.22. Отже, оплата товару мала бути здійснена: 19.07.22 по товару за ярликом від 20.05.22, 07.08.22 по товару за ярликом від 08.06.22, 16.08.22 по товару за ярликом від 17.06.22.

Проте, як вбачається з матеріалів справи оплата у вказаний вище строк проведена частково на суму 231 220, 80 грн. за платіжними дорученнями (платник - відповідач, отримувач - позивач): номер 8550 від 16.08.22 на суму 55 281, 60 грн., номер 8551 від 16.08.22 на суму 51 825, 60 грн., від 09.08.22 номер 8386 на суму 124 113, 60 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати товару пропущено, у відповідача виникла заборгованість (до моменту сплати основного боргу), розмір якої підтверджується документально та становив: (295 838, 40 грн. вартість всього товару мінус 231 220, 80 грн. часткової оплати) 64 617, 60 грн.

Однак, як вказують сторона, на час розгляду справи вказана заборгованість оплачена. Отже, предмет спору в цій частині припинив існування, через що провадження у справі в частині вимог за основним боргом підлягає закриттю за відсутністю предмету спору (п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК).

Не враховуються доводи відповідача відносно наявності обставин, які не залежали від його волі і які стали причиною неоплати, враховуючи таке. Обґрунтовуючи наявність вищевказаних обставин, відповідач зазначає, що невиконання договірних зобов`язань зумовлено вкрай важким фінансовим становищем відповідача, спричиненим законодавчим переходом до нових правил господарювання в умовах зміненого ринку електроенергії. Відповідач, внаслідок вищевказаних обставин недоотримав фінансування від своїх контрагентів, що в свою чергу стало причиною невиконання зобов`язання, що є предметом спору.

За ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 ГКУ у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналізуючи вищевказані законодавчі норми, невиконання своїх зобов`язань контрагентами відповідача та відсутність коштів в останнього (що покладено в основу відповідних обґрунтувань) не можуть вважатись надзвичайними і невідворотними обставинами, в силу прямого законодавчого виключення їх з числа останніх.

Крім того, відповідач вказує, що форс-мажорними обставинами в даному разі, є також військова агресія росії проти України, що засвідчується ТПП.

Вказані обставини не приймаються судом, оскільки договір між сторонами укладено 04.04.22, тобто після введення воєнного стану, і зобов`язання відповідач взяв на себе у період дії таких обставин.

Разом з основним боргом позивач просить також стягнути інфляційні і річні.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені положення при встановленому факті існування прострочення за основним боргом, дають можливість позивачу нарахувати інфляційні і річні за період із виникнення боргу до моменту його оплати. Даний період охоплений розрахунком позивача, а тому є обґрунтованим. Отже, вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти вказаних нарахувань, відповідач вказав, що договір не передбачає поставки товару частинами, а тому оплата має проводитись після останньої поставки. Отже, зазначений позивачем період нарахування не правильний. Однак, дане не враховується судом, оскільки договір чітко визначає, що оплата товару здійснюється протягом 60 днів з дати оформлення ярлика. Тобто, виникнення обов`язку щодо оплати визначено моментом в часі після підписання ярлика та визначається наявністю такого ярлика. Враховуючи, що у поставці товару між сторонами оформлено три ярлика, відповідно обов`язок оплати товару виник тричі після відповідних 60 денних термінів. Дане враховано позивачем в розрахунку.

Відстрочення виконання рішення, про яке просить відповідач не може бути задоволено, оскільки, як вбачається з спірних відносин, оплата товару мала бути здійснена ще в липні - серпні минулого року, тобто право позивача на отримання оплати товару вже відтерміновано на вісім місяців. При цьому, позивач, як і відповідач також здійснює господарську діяльність, і неотримання ним належних платежів у передбачені строки впливає на ефективність такої діяльності та належне виконання грошових зобов`язань перед третіми особами.

Судові витрати, в частині основного боргу (провадження у справі закрито) повертаються позивачу за ст. 7 Закону „Про судовий збір", в частині задоволення позову, на відповідача.

Керуючись ст. ст. 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Хмельницька АЕС" (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (вул. Гната Хоткевича, 8, оф. 199, м. Київ, 02094, ) 95, 59 грн. (дев`яносто п`ять грн. 59 коп.) 0, 3 % річних, 4 574, 89 грн. (чотири тисячі п`ятсот сімдесят чотири грн. 89 коп.) інфляційних, 179, 82 грн. (сто сімдесят дев`ять грн. 82 коп.) судових витрат.

В решті вимог провадження у справі закрити.

Судовий збір в розмірі 2 504, 18 грн. (дві тисячі п`ятсот чотири грн. 18 коп.), сплачений за платіжною інструкцією номер 189 від 31.01.23 (отримувач - ГУК у Хмел. обл/Хмельни. мтг/22030101) повернути на користь ТОВ "Еквівес" () з державного бюджету.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Ю.В. Гладюк

Повний текст рішення складено 11.05.23.

Віддрук / напр. 3 прим:

1 - до справи

2 - позивачу ()

3 - відповідачу ()