ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023м. ДніпроСправа № 904/788/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт", м. Калуш Івано-Франківської області

до Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро", м. Дніпро

про стягнення інфляційних втрат та 20% за користування чужими коштами

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро" проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 170020,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 88442,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тривалим невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2013 у справі №904/4777/13, у зв`язку з чим позивач нарахував 20% за користування чужими коштами та інфляційні збитки на суму боргу до повного виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Рекомендовано Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт", протягом 5 днів з дати отримання цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати: належним чином засвідчену копію договору поставки №273 від 27.07.2012 та документів на його виконання (видаткових накладних, актів приймання-передачі тощо); письмові пояснення щодо підстав позову. Також позивачу роз`яснено, що у разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою.

Від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що підставами подання позову є невиконання зобов`язань, що визначені рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/4777/13 та №904/2185/17. До пояснень додані копії договору №273 від 27.03.2012 специфікацій до нього та видаткових накладних за якими здійснювалась поставка за договором.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов. Поштове відправлення з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі у якій запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання ухвали надати до суду відзив на позов повернулося за зворотною адресою як невручене з відміткою пошти "адресат відсутній".

Відповідно до п.5 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про наявність провадження з розгляду даної справи у суді.

Суд звертає увагу, що кореспонденція направлялася відповідачу за місцезнаходженням, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Суд зауважує, що адреса, підтверджена відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважаються таким, що повідомлений про перебування справи на розгляді.

Суд наголошує на тому, що ухвала суду надсилалася відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвали суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвали суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Також судом направлялися відповідачу копії ухвал суду на адреси електронної пошти, які можливо було знайти мережі інтернет.

Крім того, суд звертає увагу, що до позовної заяви додані докази направлення позивачем відповідачу копії позовної заяви з додатками, що також свідчить про належне повідомлення відповідача (обізнаність відповідача про подання позивачем позову до суду) (правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 у справі №910/1384/21).

Також суд намагався повідомити відповідача про перебування справи на розгляді телефонограмою, проте за всі відомі суду номери телефону "не обслуговуються".

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області про відкриття провадження у справі, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до увагу, що відділенням поштового зв`язку повернуто конверт (з ухвалою суду), який направлявся за місцезнаходженням відповідача 17.04.2023, відповідно п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву сплив 02.05.2023, з метою дотримання прав сторін, дана справа розглядається судом у розумний строк.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику повідомлення учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин продовження невиконання відповідачем своїх зобов`язань, що визначені рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/4777/13 та №904/2185/17, наявність/відсутність підстав для нарахування та стягнення 20% за користування чужими коштами та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2013 у справі №904/4777/13 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" основний борг у розмірі 162708,29 грн., неустойку у розмірі 14175,13 грн., індекс інфляції у розмірі 330,71 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 18857,93 грн. та судовий збір у розмірі 3921,44 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У вказаному рішенні судом встановлено, що 27.07.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Свемон-Дніпро", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Свемон-Дніпро", що підтверджується статутом (покупець), було укладено договір №273.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити труби поліетиленові, комплектуючі та обладнання, а також супутні товари (надалі товар), партіями в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими сторонами в рахунках-фактурах або специфікаціях (додатках) до цього договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно з п. 5.1 договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 30 календарних днів з моменту передачі товару, якщо інший порядок розрахунків не визначений в рахунку-фактурі або в специфікації, в порядку передбаченому даним договором.

Специфікаціями № 1 від 27.07.2012 року, № 2 від 16.08.2012 року, № 4 від 13.09.2012 року, № 5 від 04.10.2012 року сторони узгодили конкретний асортимент, кількість, ціни, оплату та умови поставки товару.

Відповідно до п. 3 наведених вище специфікацій поставка товару здійснюється на умовах СРТ (м. Нікополь).

За умовами п. 4 специфікацій № 1 від 27.07.2012 року, № 2 від 16.08.2012 року строки поставки: 15 днів з моменту отримання передоплати за п. 2.1 специфікації.

Пунктом 4 специфікацій № 4 від 13.09.2012 року, № 5 від 04.10.2012 року строки поставки: 15 днів з моменту підписання специфікації.

У п. 2 специфікацій № 1 від 27.07.2012 року, № 2 від 16.08.2012 року визначено порядок розрахунків: 77220,00 грн. сплачується покупцем в порядку передоплати в триденний термін з дати укладення договору та 77220,00 грн. в термін не пізніше 30 календарних днів з дати поставки товару.

Згідно з п. 2 специфікації № 4 від 13.09.2012 року порядок розрахунків: 154440,00 грн. сплачується покупцем в термін не пізніше 10 календарних днів з дати поставки товару.

У п.2 специфікації № 5 від 04.10.2012 року встановлено наступний порядок розрахунків: 170976,58 грн. сплачується покупцем в термін не пізніше 30 календарних днів з дати поставки товару.

У відповідності з п. 6.1 договору приймання-передача товару здійснюється сторонами в порядку, встановленому чинним законодавством відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965р. №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966р. №П-7, за наступними змінами і доповненнями, а також з урахуванням особливостей, передбачених даним договором.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 634296,58 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № ЕТП РТ0608/018 від 06.08.2012 року на суму 154440,00 грн.;

- № ЕТП РТ2208/003 від 22.08.2012 року на суму 154440,00 грн.;

- № ЕТП РТ1709/005 від 17.09.2012 року на суму 154440,00 грн.;

- № ЕТП РТ0510/041 від 05.10.2012 року на суму 630,00 грн.;

- № ЕТП РТ0510/042 від 05.10.2012 року на суму 153720,00 грн.;

- № ЕТП РТ0510/045 від 05.10.2012 року на суму 10958,84 грн.;

- № ЕТП РТ0810/001 від 08.10.2012 року на суму 373,34 грн.;

- № ЕТП РТ1610/010 від 16.10.2012 року на суму 5294,40 грн.

Даний товар отриманий представником відповідача за довіреностями №537 від 06.08.2012 року, №555 від 20.08.2012 року, № 581 від 13.09.2012 року, № 591 від 03.10.2012 року, №599 від 15.10.2012 року.

Відповідач частково оплатив поставлену продукцію у розмірі 471588,29 грн., що підтверджується банківськими виписками, які знаходяться у матеріалах справи.

Суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 162 708,29 грн. (634296,58 грн. - 471588,29 грн.), процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 18857,93 грн. за період з 06.11.2012 по 05.06.2013, пеню у розмірі 14175,13 грн. за період з 06.11.2012 по 05.06.2013 та інфляційні втрати за період з листопада 2012 року по травень 2013 року у розмірі 330,71 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.10.2013 у справі № 904/4777/13 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2013. у справі № 904/4777/13 залишено без змін.

В подальшому рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" 115188, 57 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, інфляційні втрати в розмірі 117800, 81 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3494, 84 грн.

У даному рішенні встановлено, що рішення господарського суду від 18.07.2013 у справі № 904/4777/13 відповідачем не виконано, а тому є підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача 115188,57 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 19.07.2013 по 31.01.2017 та інфляційні втрата в розмірі 117800, 81 грн за період з 01.08.2013 по 31.12.2016.

Посилаючись на ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, що визначені рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/4777/13 та №904/2185/17, позивач нарахував та заявив до стягнення 20% за користування чужими коштами у розмірі 170020,00 грн. за період з 31.01.2017 по 24.02.2022 та інфляційні втрати у розмірі 88442,07 грн. за січень 2017 року лютий 2022 року.

Позивач зазначає, що відповідач нараховані 20% за користування чужими коштами та інфляційні втрати не оплатив, що і стало причиною виникнення спору.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Господарський суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Встановлено, що за правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2013 у справі №904/4777/13 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" основний борг у розмірі 162708,29 грн., неустойку у розмірі 14175,13 грн. за період з 06.11.2012 по 05.06.2013, проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 18857,93 грн. за період з 06.11.2012 по 05.06.2013, та інфляційні втрати за період з листопада 2012 року по травень 2013 року у розмірі 330,71 грн.

В подальшому рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" 115188, 57 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 19.07.2013 по 31.01.2017 та інфляційні втрати в розмірі 117800,81 грн. за період з 01.08.2013 по 31.12.2016.

Згідно з ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач нарахував та заявив до стягнення 20% за користування чужими коштами у розмірі 170020,00 грн. за період з 31.01.2017 по 24.02.2022 та інфляційні втрати у розмірі 88442,07 грн. за період з 31.12.2016 по 22.02.2022.

Відповідно до наявних у справі платіжних доручень №1759 від 20.09.2021 на суму 4051,08 грн. (примусово стягнуті кошти при примусовому виконанні виконавчого документу №904/2185/17 від 11.05.2017), №1884 від 27.10.2021 на суму 23044,27 грн. (примусово стягнуті кошти при примусовому виконанні виконавчого документу №904/4777/13 від 11.05.2017), №1888 від 27.10.2021 на суму 27248,91 грн. (примусово стягнуті кошти при примусовому виконанні виконавчого документу №904/2185/17 від 11.05.2017), №2093 від 28.12.2021 на суму 9072,71 грн. (примусово стягнуті кошти при примусовому виконанні виконавчого документу №904/2185/17 від 11.05.2017), №1764 від 20.09.2021 на суму 3425,98 грн. (примусово стягнуті кошти при примусовому виконанні виконавчого документу №904/4777/13 від 11.05.2017).

Згідно зі ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Позивач зазначає, що стягнуті у примусовому порядку кошти були зараховані в рахунок погашення пені та нарахувань. Сума основного боргу залишилася незмінною.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 5 статті 694 Цивільного кодексу України встановлено, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

За приписами ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 8.4 договору у випадку прострочення Покупцем термінів оплати поставленого йому товару Постачальник відповідно до ч. 3 ст. 692 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України має право вимагати від Покупця сплати процентів за використання чужих коштів у розмірі 20% річних за весь період прострочення оплати.

Перевіркою правильності нарахування 20% за користування чужими коштами судом виявлено допущення позивачем помилки, пов`язаної із неправильним визначенням початку періоду нарахування, так як у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 нарахування 20% за користування чужими коштами здійснено по 31.01.2017, відповідно наразі слід здійснювати нарахування з 01.02.2017. Також позивачем помилково визначено 1881 дні у періоді, оскільки у період з 01.02.2017 по 24.02.2022 1850 дні. Відповідно до розрахунку суду розмір 20% за користування чужими коштами у період з 01.02.2017 по 24.02.2022 становить 164848,02 грн.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат помилок не виявлено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд звертає увагу, що це вже третій позов позивача про стягнення з відповідача нарахувань за невиконання основного зобов`язання з оплати поставленого товару на підставі договору поставки №273 від 27.07.2012. При цьому розмір нарахувань за даним позовом лише 20% за користування чужими коштами перевищує розмір вартості поставленого товару, а окрім 20% за користування чужими коштами позивачем заявлено до стягнення ще 88442,07 грн. інфляційних втрат, що складають ще 50% вартості того ж товару. До того, попереднім рішенням суду (справа №904/2185/17) з відповідача було стягнуто компенсаційні нарахування у загальному розмірі 232989,38 грн., що також перевищує розмір вартості товару на 70281,09 грн. З викладеного слідує, що у сукупності нарахування більш ніж у 3 рази перевищують вартість придбаного товару.

Господарський суд вважає за можливе зменшити розмір 20% за користування чужими коштами на 50% від розміру, який підлягав би стягненню з відповідача, що буде становити: 82424,01 грн. (164848,02*50%).

Втрата вартості коштів від інфляційних процесів захищена можливістю стягнення індексу інфляції, що і заявлено позивачем, і задоволено судом.

Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру 20% за користування чужими коштами більше, ніж на 50%. Порушення строків оплати має місце тривалий час і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату (хоча б частково) у визначений договором строк. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин подальше нарахувань зможе привести до втрати цими нарахуваннями засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

За викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 170866,08 грн., з яких 82424,01 грн. 20% за користування чужими коштами та 88442,07 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3799,35 грн. При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки та відсотків річних покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Оскільки 1,5% від заявленої до стягнення суми (258462,07) становить 3876,93 грн., у той же час відповідно до платіжного доручення №5937 від 05.12.2022 позивач сплатив судовий збір у розмірі 4845,23 грн., тобто переплата становить 968,30 грн. Суд звертає увагу позивача на те, що він, відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір", має право подати суду клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" до Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро" про стягнення інфляційних втрат та 20% за користування чужими коштами - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Свемон-Дніпро" (49050, м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, буд. 6, ідентифікаційний код 23945329) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (77300, Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Промислова, 7, ідентифікаційний код 33090871) відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 82424,01 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста двадцять чотири грн. 01 коп.), інфляційні втрати у розмірі 88442,07 грн. (вісімдесят вісім тисяч чотириста двадцять чотири грн. 07 коп.), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3799,35 грн. (три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять грн. 35 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.05.2023

Суддя О.М. Крижний